Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 березня 2017 року померла його дружина [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 8 серпня 2016 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Позивач звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку оскільки в державному акті на право приватної власності була зроблена помилка та міститься виправлення. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку. У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшла заява, в якій він наполягав на задоволенні позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 27). Відповідач надіслав лист, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 20). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 26 березня 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 березня 2017 року серії І-СР № 301137 (а.с. 6). Позивач є чоловіком [PERSON], яка після одруження змінила прізвище з "Заїка" на "Древаль", що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 7 червня 2003 року серії I-СР № 077069 (а.с. 7). Відповідно до довідки Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 12 липня 2017 року № 602, виданої на підставі погосподарської книги № 2-010142-1, позивач дійсно проживав за адресою: [INFO], зі своєю дружиною - [PERSON] до дня її смерті і вони разом вели спільне господарство (а.с. 13). При житті [PERSON], а саме 8 серпня 2016 року, склала заповіт, посвідчений Франківською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 8 серпня 2016 року та зареєстрований у реєстрі за № 9, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла позивачу (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю від 28 грудня 2001 року серії ІІ-ЧР № 023017 [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 2,9196 га (а.с. 10). Вказаний державний акт на право приватної власності на землю містить виправлення в частині запису імені власника (спадкодавця [PERSON]І.) з "Галина" на "Ганна". Зі змісту копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 9 серпня 2017 року № НВ-7105873642017 вбачається, що за [PERSON] на праві приватної власності закріплено земельну ділянку площею 2,9197 га, кадастровий номер 7125189600:03:000:0265 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2017 року (вих. № 1283-01/16) (а.с. 25), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 18), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 26), але свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 3 жовтня 2017 року (вих. № 1201/02-16) позивачу повідомлено що він подав державний акт на право приватної власності на землю з виправленням, тоді як згідно з п. 2.4 Іструкції "Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договір на право тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі", затвердженої наказом Держземагенства України від 4 травня 1999 року № 43, виправлення в державних актах не допускаються, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 12). Таким чином позивач не може оформити паво власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9197 га, розташовану на території Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, в позасудовому порядку у зв'язку з наявними виправленнями в державному акті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 26 березня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки наявність виправлень у державному акті унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, відсутність інших спадкоємців, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved