Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

09\~січня 2019\~року до\~Василівського районного\~суду Запорізької\~області звернулося\~АТ КБ\~«ПриватБанк» з\~позовом до\~[PERSON] про\~стягнення заборгованості,\~в якому\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON]\~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~14191,63 гривень за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON], відповідно до укладеного кредитного договору № б/н 27 липня 2016 року отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 16.12.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 27 липня 2016 року у загальному розмірі 14191,63 гривень та яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1639,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4313,71 грн., заборгованості за пенею та комісією 7086,78 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 651,98 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера [PERSON] від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач АТ КБ«ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 16 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], в якій висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.32). В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє в інтересах відповідача [PERSON], позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.07.2016 року не визнала у повному обсязі та просить в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити за недоведеністю, посилаючись на те, що з долучених позивачем до матеріалів позовної заяви [PERSON] незрозуміло, які саме тарифи прийняв її довіритель [PERSON], жодний з них ним не підписаний, а тому, правочин, який не підписаний стороною, не можна вважати таким, що умови договору прийняті стороною. Крім того, наданий позивачем розрахунок не є доказом, а лише калькуляцією позовних вимог. Також заперечує проти подвійної відповідальності та застосування позивачем штрафних санкцій. В судовому засіданні представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до нарахування позивачем штрафних санкцій (пені). В задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши думку представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], оглянувши надані позивачем докази на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, вислухавши заперечення представника відповідача проти заявлених до [PERSON] позовних вимог, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як вбачається з ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 27 липня 2016 року позичальник [PERSON] отримав в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.5,6,7-21). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера [PERSON] від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство [PERSON] "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.27-28). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей ЄРДПОУ (а.с.26). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та [PERSON] Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 27 липня 2016 року (а.с.5). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-21), [PERSON] після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «[PERSON] банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). Щодо внесення змін до Умов та Правил надання банківських послуг та [PERSON], згідно Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] має право: п.1.1.3.2.4 здійснювати зміну [PERSON], а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 дні до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) [PERSON] залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням [PERSON] та без попереднього повідомлення Клієнта. Згідно п. 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, здійснює надання Власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по Картрахункам. У разі підключення Власника до системи інтернет-банкінг (Приват24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Mobile-banking [PERSON] надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Згідно умов договору до обов'язків Клієнта відноситься: п.1.1.2.1.5 одержувати виписки про стан Картрахунків і про здійснені операції по Картрахункам; п.1.1.2.1.6. У разі незгоди зі змінами Правил та/або [PERSON] звернутися до [PERSON] для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед [PERSON], у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карт, виданих Власнику і його Довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по Картрахунку інформувати (при необхідності письмово у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) [PERSON] про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання. Тобто Відповідач мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет. Згідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни [PERSON] та інших невід'ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов'язки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 зміни в умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати [PERSON] заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.5.4 Договору. Умови про порядок внесення змін до [PERSON] по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач [PERSON] перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору), і в разі незгоди з запропонованими умовами, відмовитися від укладення такої угоди. У Анкеті-Заяві [PERSON] зазначено про е, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та згодний оформити дану послугу. В заяві-анкеті [PERSON] особисто підписав наступне: «Я згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правила користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між мною та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Я ознайомився з Договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами. Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку…» (а.с.5). Так, підписання анкети-заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами . Таким чином, підписавши Анкету-Заяву, відповідач [PERSON] підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом, який відповідачем не оспорюється. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме 27.07.2016 року видав відповідачу [PERSON] кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. \~ \~ \~ \~ Проте, в порушення умов кредитного договору № б/н від 27.07.2016 року відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі не виконував, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносив, у звязку з чим за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року утворилася заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості, який є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, в порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 грудня 2018 року відповідач має заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за порушення зобовязань за кредитним договором № б/н від 27.07.2016 року, станом на 16.12.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 14191,63 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 1639,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4313,71 грн., заборгованості по пені в сумі 7086,78 грн.; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 651,98 грн. (а.с.4). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічної експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 27.07.2016 року не проводилась, а тому підстави вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним, відсутні. Із виписки по карті вбачається, що позичальник [PERSON] користувався своєю картою, знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Згідно тієї ж виписки, вбачається, що відповідач [PERSON] до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов'язання за договором. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 651,98 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню. Разом з тим, приймаючи до уваги несвоєчасне виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за\~Кредитним договором\~б/н\~від 27\~липня 2016\~року,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги АТ\~КБ «ПриватБанк»\~в частині\~стягнення заборгованості\~по тілу\~кредиту у\~сумі 1639,16\~грн.\~та відсоткам\~за користування\~кредитом у\~сумі 4313,71 грн., згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16.12.2018 року заборгованості за вищевказаним кредитним договором доданим до позовної заяви (а.с.4), є обґрунтованими. При цьому, у відповідності до ч.3\~ст.551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобовязання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Конституційний Суд\~України в\~рішенні від\~11.07.2013\~року по\~справі №1-12/2013\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобовязань» (п.3.2.)\~вказав,\~що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Отже, ч.3\~ст.551 ЦК України\~з урахуванням положень\~ст.3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5\~ст.12 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розмір неустойки (пені) за кредитним договором становить 14191,63 грн., що перевищує розмір збитків (заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по відсоткам за користування кредитом). Такий розмір неустойки суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків. Враховуючи зазначені обставини у сукупності, очевидну неспівмірність між нарахованою пенею і розміром зобовязань відповідача,

Outcome: partial