Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У серпні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору у розмірі 12411,43 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 20.09.2005 року відповідачці був наданий кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 29.07.2013 року відповідач має заборгованість у сумі 12411 грн. 43 коп., яка складається з: 11344 грн. 22 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 567 грн. 21 коп.- штраф ( процентна складова). В запереченнях на позов відповідачка [PERSON]посилається на те, що вона дійсно брала споживчий кредит, але відповідно до судового наказу з неї була стягнута сума заборгованості в повному обсязі, крім того просить застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні сторони відсутні. Від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач підтримує позовні вимоги. Відповідачка їх не визнає. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. За клопотанням відповідачки до матеріалів справи приєднано справу 2-Н-19/2007 року про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] Встановлено, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умов) між "ПриватБанком" та відповідачкою [PERSON] 20.09.2005 року був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Картка видана [PERSON] у вересні 2005 року терміном дії на три роки. Відповідно до розрахунків заборгованості за договором, наданих банком, станом на 29 липня 2013 року загальна заборгованість за процентами становить 11344,22 грн. Аналізуючи Умови і правила надання банківських послуг, які " ПриватБанком" надані до заяви про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 7733, 11 грн.( цивільна справа № 2-н-19/2007 р, а.с.4-6) та Умови і правила надання банківських послуг, які "ПриватБанком" надані до даної цивільної справи (а.с.) вбачається, що відповідачці [PERSON] 20.09.2005 року був наданий споживчий кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,00% у місяць(48% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну картки. Відповідно до п. 9.11 "Інші умови" Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 5 справи № 2-н-/19/2007р) вказано, що "договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язань". В умовах, які надані позивачем до даної справи і які, як вказує позивач, укладені між сторонами, в розділі "Інші умови" в п.9.12 вказано "договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк, а пункт 9.11 містить вже інший зміст. Крім того, ці ж умови містять ще й інші пункти, які відсутні у Умовах в справі № 2-н-19/2007. Про це свідчить і розбіжності в розділі Умов "Обов'язки банку" в справі про видачу судового наказу (№ 2-н-19/2007) та в даній справі. В Умовах, наданих позивачем до даної справи, більше пунктів, є пункти 10, 11. Зокрема в п. 11 прописано: " клієнт, який допустив порушення виконання більш одного кредитного зобов'язання перед банком, доручає приймати та розподіляти гроші для погашення простроченої кредитної заборгованості за черговістю, яку визначає самостійно банк, з пріоритетом погашення беззалогових кредитних зобов'язань, для чого клієнт доручає сформувати і надати на підпис необхідні касові документи. Також різняться розділи Відповідальність сторін, так умова, що мається в справі про видачу судового наказу містить в собі п'ять пунктів відповідальності. Справа за якою розглядається даний спір містить вже 6 пунктів відповідальності. Доводи позивача щодо зміни тривалості позовної давності не підтверджені доказово. Виходячи з проаналізованих укладених Умов, наданих для підтвердження своїх вимог "ПриватБанком" встановлено, що "ПриватБанк" самостійно суттєво змінив Умови надання банківських послуг, змінив момент закінчення дії договору та в односторонньому порядку збільшив обсяг відповідальності, не повідомивши про це відповідачку, до п'яти років. Оскільки між сторонами не було домовленості про збільшення строку позовної давності, договір про це відповідно до чинного законодавства не укладався, таке одностороннє збільшення строку позовної давності позивачем є незаконним. Судом встановлено, що судовим наказом Щорського районного суду від 21.05.2007 року за заявою "ПриватБанк" з відповідачки [PERSON] у відповідності з умовами кредитного договору від 20.09.2005 року, стягнута заборгованість за кредитом, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 7733 грн.11 коп., та судовий збір в сумі 25 грн.50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. Судовий наказ набрав чинності 13.06.2007 року. Відповідно до відміток про виконання судового наказу, станом на 24.12.2009 року залишок боргу складав 872 грн. 56 коп. Наказ був направлений для подальшого виконання до Управління МВС України ПЗЗ (цивільан справа № 2-Н-19/2007 року). Відповідно до листа - відповіді ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві судовий наказ із сумою боргу 872 грн. 56 коп. виконано фактично та в повному обсязі, грошові кошти стягнуто та перераховано на рахунок стягувача. Відповідно до довідки № 37/8-10716, виданої Управлінням МВС України Південно-Західній залізниці з грошового забезпечення [PERSON] дійно було проведено утримання боргу за користування кредитом та перераховано на користь ЗАТ "ПриватБанк", що підтверджується платіжними дорученнями № 223 від 18 березня 2010 року на суму 310 грн. 45 коп., № 300 від 19 квітня 2010 року на суму 312 грн. 54 коп. та № 373 від 21 травня 2010 року на суму 249 грн. 57 коп. Тобто останній платіж був перерахований 21 травня 2010 року, яким було повністю погашена заборгованість за кредитним договором по виданому судовому наказу, тобто 21 травня 2010 року в зв'язку з повним виконанням зобов'язання відповідачкою є моментом припинення дії договору відповідно до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 4 справа № 2-Н-19/2007 року). Відповідачка заборгованість не визнає та наголошує, що належну суму за кредитним договором була сплачена в травні 2010 року та просить застосувати строк позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки., а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені0 застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Як зазначено в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, початком строку позовної давності є момент повного погашення заборгованості за кредитним договором, який мав місце в травні 2010 року і сплинув в травні 2013 року. Позивач звернувся в суд лише в серпні 2013 року і не надав суду доказів укладення договору з [PERSON] про збільшення позовної давності. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити, застосувавши до даних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Outcome: dismissed