Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

21.02.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 1-5). Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надали заяву. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 68), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 14.08.2020 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є наймачем житлового приміщення, а саме квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 1198 від 29.05.2013 року, виданого на ім`я " [PERSON] ". В графі "склад сім`ї" зазначений рідний брат позивачки - [PERSON] (а.с. 13). Крім позивачки, у зазначеній квартирі зареєстрований її брат [PERSON] ( з 22.05.2013 року) відповідач у справі, що підтверджується довідкою від 22.01.2020 року № 394, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 18). Відповідач [PERSON] за вказаною адресою з червня 2014 року не мешкає, не користується житлом, не зберігається у квартирі належне йому майно, про що 15.05.2019 року та 24.01.2020 року були складені відповідні акти (а.с. 14, 15). КНП "Лиманська центральна районна лікарня" надані відомості від 24.01.2020 року щодо [PERSON] , а саме, що останній у строк з червня 2014 року по теперішній час не звертався за медичною допомогою (а.с. 16). Згідно відомостей Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.01.2020 року, актовий запис про смерть на [PERSON] , [INFO] , за даними Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян станом на 24.01.2020 року не виявлено (а.с. 17). Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, сплачує комінальні послуги, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості (а.с. 20, 25-29). Факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі порушує право позивача на вільне користування вказаним нерухомим майном, позбавляє можливості отримати їй відповідну житлову субсидію, суттєво погіршує фінансове становище, оскільки вимушена сплачувати надмірно нараховані кошти за постачання комунальних послуг. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачена можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач зареєстрована та фактично мешкає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 1198 від 29.04.2013 року, та довідкою від 22.01.2020 року № 394, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області. Відповідач з червня 2014 року відсутній за адресою реєстрації, що підтверджується актами від 15.05.2019 року та 24.01.2020 року. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved