Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

06 вересня 2018 року [PERSON] направив поштою на адресу суду позовну заяву до звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ», в якій просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №01450 від 26 квітня 2018 року, який укладено між сторонами у справі, та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» сплачені на виконання договору фінансового лізингу №01450 від 26 квітня 2018 року кошти у розмірі 98800 грн., а також судовий збір в розмірі 1692,80 грн. Позовна заява мотивована тим, що в квітні 2018 року в мережі Інтернет позивач знайшов оголошення про продаж відповідачем автомобілів марки ВАЗ LadaLarkus за 105000 грн. 26 квітня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» укладено договір фінансового лізингу №01450, за умовами якого товариство зобовязалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користуванні предмет лізингу. Позивач сплатив повну суму вартості автомобіля з урахуванням знижки в розмірі 98800 грн. Після детального вивчення тексту договору позивач виявив, що предметом договору є автомобіль марки Volkswagentransporter за ціною 36568,21 долар США. На неодноразові усні та письмові звернення товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» відповіді не надало. Під час укладення цього договору позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідач порушив права як споживача, оскільки включив до договору умови, що є несправедливими з огляду на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. В порушення статті 799, частини другої статті 806 ЦК України договір був укладений у письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки до суду представника не повідомив. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за відсутності представника, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.04.2018 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» укладено договір фінансового лізингу №01450. Згідно умов вказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства (п.1.3 договору). Пунктом 1.1 договору визначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб Volkswagentransporter. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору (п.1.6 договору). Згідно п.8.2 договору сторони укладаючи даний договір погодили, що вартість предмету лізингу на момент укладання договору становить 36568 доларів США 21 цент, що відповідає 961744 грн. 26 квітня 2018 року [PERSON] сплатив авансовий платіж згідно договору №01450 від 26.04.2018 року в розмірі 98800 грн., що підтверджується квитанцією АТ «УКРСИББАНК» №4 від 26.04.2018 року. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених в п.1.7 ст.1 даного договору (п.4.1 договору). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Договір фінансового лізингу від 26.04.2018 року №01450, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ», нотаріально посвідчено не було. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що з метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань по даному договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача надати, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги, додаткові гарантії у вигляді договору поруки. При укладанні договору поруки поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. У випадку, коли предмет лізингу вже передано лізингоодержувачу, а останній не виконує вимоги щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій, визначених даним пунктом. Згідно з п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Вказані умови спірного договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України, послуги з фінансового лізингу товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій. Разом із тим відповідачем не було надано доказів наявності у нього ліцензії на здійснення такої діяльності. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи посилання позивача на несправедливі умови спірного договору, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору та відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved