Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

09 грудня 2019 р АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 13985,50 грн заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору № б/н від 08.07.2015 р. Як вбачається\~з позовної\~заяви,\~08.07.2015 року між Приватбанком та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідачка отримала кредит у розмірі 15473,95 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Приватбанк виконав взяті на себе зобов`язання за Угодою, а відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим станом на 12.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 13985,50 грн з яких: 6913,68 грн - заборгованість за кредитом; 1851,35 грн - заборгованостість по відсоткам за користування кредитом; 5220,47 грн - заборгованість по пені. Тому позивач просить стягнути з відповідачки в користь Приватбанку 13985,50 грн заборгованості за кредитом, відсотками та пенею і 1921,00 грн судових витрат. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилась, не подала суду заперечення щодо вимог позивача у вигляді відзиву на позов. Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 08.07.2015 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN51000113512350 від 14.10.2013 року (а.с. 8). За умовами Генеральної угоди сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати видачі позичальнику кредиту, а саме: проценти на 774,49 грн, комісію на 41,93 грн, пеню на 0,00 грн, штраф на 1073,25 грн. Визначено, що розмір заборгованості по кредитному договору з дати підписання Генеральної угоди становить 17298,96 грн; дата остаточного погашення заборгованості по Договору - 31.07.2018 р ( п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3). Відповідно до п. 2 Генеральної угоди ПАТ КБ "Приватбанк" надав позичальнику строковий кредит в сумі 15473,96 грн строком на 36 місяців з 08.07.2015 р по 31.07.2018 р шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у строки, вказані у Заяві, Умовах та правилах. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує у зв`язку із чим станом на 12.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 13985,50 грн, з яких: 6913,68 грн - заборгованість за кредитом; 1851,35 грн - заборгованостість по відсоткам за користування кредитом; 5220,47 грн - заборгованість по пені. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, що включає в себе заборгованість за користування кредитом та пенею. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач не надав суду для дослідження Кредитний договір № SAMDN51000113512350 від 14.10.2013 року, який був підставою укладення між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості. Тому позивачем не доведено істотні умови кредитного договору, зокрема: суму кредиту за кредитним договором, розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту та сплатити процентів, строк користування кредитом та інших факторів, що визначають зміст кредитних відносин між сторонами. Проте, з наданої позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, вбачається, що 13.02.2012 р [PERSON] звернулася із заявою до Приватбанку про оформлення платіжної карти Кредитка "Універсальна" та встановлення кредитного ліміту 7000 грн, що стверджується її підписом (а.с.7). Разом з тим позивачем не доведено, яким чином вказана заява узгоджується з Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 08.07.2015 р, укладеною між Приватбанком і [PERSON] Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості від 08.07.2015 р, укладеною між Приватбанком і [PERSON] містить виправлення у даті її підписання та підписана невстановленою особою, оскільки не містить відомостей про підписанта (а.с.8 зворот). При цьому умови Генеральної угоди від 08.07.2015 р вказують на те, що цей договір є публічним, оскільки містить відомості про те, що позичальник погоджується, що ця Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами і правилами, Тарифами складає між позичальником і Банком кредитний договір. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З копії Генеральної угоди від 08 липня 2015 року вбачається, що відповідачці надано позику в розмірі 15473,96 грн до 31 липня 2018 року зі сплатою процентів в розмірі 1,5 % на місяць (пункт 2.1). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 6913,68 грн. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що у випадку невиконання умов договору, відповідачка повинна сплатити позивачу штраф в розмірі 1889 грн. 67 коп. Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено сплату позичальником пені у випадку порушення зобов`язань по погашенню кредиту, в розмірі, вказаному в Умовах і правилах за кожен день прострочення. В постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Генеральній угоді, яка ймовірно підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, що суперечить принципу справедливості розгляду справ судом, оскільки позивачем не доведений факт підписання Угоди відповідачкою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, зокрема, визначених у Генеральній угоді від 08.07.2015 р, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позовної заяви, не містить підпису позичальника. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію боргу і приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договоруу вигляді розділу 2 Генеральної угоди, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами і пенею відсутні. Разом з тим, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за кредитом в розмірі 6913,68 грн . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 49,43 % або 949,55 грн.

Outcome: partial