Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

23 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду. Свої вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005 року. 20 жовтня 2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду від 17.10.2016 року № 585/3576/16-ц/21148/2016, в якому йому повідомлялося, що «На Вашу заяву від 07.10.2016 року Роменський міськрайонний суд Сумської області повідомляє, що ухвала суду по справі № 585/3576/16-ц від 14.09.2016 року була направлена рекомендованим повідомленням на ім.»я начальника Роменської ВК № 56 15.09.2016 року вихідний № 18718/2016 р. (супровідний лист а. с. 25). На підтвердження копії ухвали суду в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 39), отримане 04.10.2016 року, підпис отримувача прізвище Батій». Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 20.10.2016 року за № 4890, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Крім того, 01.11.2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду від 27.10.2016 року № 585/4074/16-ц/21982/16, в якому було зазначено що: «Роменський міськрайонний суд Сумської області направляє на Вашу адресу копію ухвали від 27.10.2016 року про повернення позовної заяви». Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 01.11.2016 року за № 5005, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Вищевказані листи суду були адресовані конкретно на його ім»я. Пояснити, чому ця кореспонденція суду не зареєстрована в Журналі в закритому вигляді з приміткою «Закритий конверт» та вручена йому у відкритому вигляд, тобто без конверта в якому вона надійшла, відповідач відмовився. З огляду на зазначене відповідач не виконав приписів ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1304/5, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ст. 306 ЦК України та параграфом 1 ст. 8 Конвенції. Протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов»язку, встановленому нормами права. Дії відповідача завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що обмежило його діяльність для створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення його потреб, що безумовно не сприяло покращенню його стану здоров'я. Тому просив стягнути з Роменської ВК № 56 на його користь моральну шкоду у сумі 8000 грн., завданої йому внаслідок порушення його права та таємницю кореспонденції з Роменського міськрайонного суду Сумської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в ній, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Роменської ВК № 56 [PERSON] позов не визнала, надавши письмові заперечення, і пояснила, що 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року представниками колонії дійсно було отримано на руки у відкритому вигляді вхідну кореспонденцію і засвідчено факт отримання у розписці, яку було повернуто до суду. Серед отриманої кореспонденції знаходилося повідомлення, адресоване державній установі «Роменська виправна колонія № 56» для засудженого [PERSON], у якому повідомлялося про результати розгляду заяви та про направлення ухвали відповідно. Ці повідомлення були передані працівниками суду без конверта, тому згідно вимог Наказу МЮУ № 101/5 від 17.01.2017 року були зареєстровані в канцелярії установи. В той же час пояснила, що працівники колонії діяли відповідно до чинного законодавства України на той час. Крім того, пояснила, що [PERSON] не доведено наявності завдання Роменською ВК № 56 моральної шкоди та її розміру. Зокрема, зі змісту наданої позивачем заяви, не зрозуміло, які саме дії по перегляду якої саме кореспонденції були підставою його психологічних страждань, тому стверджувати, що ця психологічна допомога була пов»язана з врученням кореспонденції, що є предметом позову у цій справі не можна. Посилання засудженого на втрату працездатності є безпідставними, так як він не працює, знаходиться на повному державному утриманні. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом підстав. Таких підстав [PERSON] не навів, а тому права на її відшкодування не має. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з червня 2016 року працює начальником сектору довічного позбавлення волі ДУ «Роменська виправна колонія № 56». За час роботи не пам»ятає, щоб до [PERSON] приходив психолог [PERSON] [PERSON] звертався із заявою про надання йому допомоги психолога. [PERSON] участі у навчанні за програмою впливу на засуджених не бере. Особисто він брав участь у складанні актів про повернення кореспонденції, отриманої у відкритому вигляді із суду для [PERSON] [PERSON] отримує посилки від родичів. Реакція [PERSON] на отримання кореспонденції у відкритому вигляді була негативна. Останній кілька разів звертався за отриманням психологічної допомоги і йому приводили психолога. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями посадових осіб під час відправки кореспонденції адресованої з суду. Встановлено, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській виправній колонії (№56). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56». 20 жовтня 2016 року відповідач вручив [PERSON] лист Роменського міськрайонного суду від 17.10.2016 року № 585/3576/16-ц/21148/2016, в якому йому повідомлялося, що «На Вашу заяву від 07.10.2016 року Роменський міськрайонний суд Сумської області повідомляє, що ухвала суду по справі № 585/3576/16-ц від 14.09.2016 року була направлена рекомендованим повідомленням на ім»я начальника Роменської ВК № 56 15.09.2016 року вихідний № 18718/2016 р. (супровідний лист а. с. 25). На підтвердження копії ухвали суду в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 39), отримане 04.10.2016 року, підпис отримувача прізвище Батій». Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 20.10.2016 року за № 4890, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі (а. с. 6). Крім того, 01.11.2016 року відповідач вручив [PERSON] лист Роменського міськрайонного суду від 27.10.2016 року № 585/4074/16-ц/21982/16, в якому було зазначено що: «Роменський міськрайонний суд Сумської області направляє на Вашу адресу копію ухвали від 27.10.2016 року про повернення позовної заяви». Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 01.11.2016 року за № 5005, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі (а. с. 7). Дану обставину визнала в судовому засіданні представник відповідача та підтвердила, що дійсно 20 жовтня 2016 року та 01 листопада 2016 року представниками колонії було отримано на руки у відкритому вигляді вхідну кореспонденцію, адресовану державній установі «Роменська виправна колонія № 56» для засудженого [PERSON], засвідчено факт отримання у розписці, яку було повернуто до суду. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому відповідно до ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони визнані сторонами по справ. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року. В той же час, наказ Міністерства юстиції України № 1969/5 «Про затвердження змін до деяких наказів Міністерства кримінальних покарань» був прийнятий лише 24.11.2014 року і ним були внесені зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» та в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві». Суд враховує практику Європейського суду з прав людини який приділяє особливу увагу питанню ефективного використання ув'язненими права на подання заяви. Він зазначав, що ув'язнені перебувають в особливо вразливому становищі, оскільки їх листування із Судом і з рештою зовнішнього світу залежить від адміністрації установ виконання покарань (див., наприклад, рішення від у справі «Котлец проти Румунії» (<…>), заява № 38565/97, п. 71, від 3 червня 2003 року). Суд завжди наголошував на важливості дотримання конфіденційності кореспонденції Суду із заявниками, оскільки вона може містити скарги на дії адміністрації пенітенціарних установ або їхніх працівників. Розкриття листів, які надійшли із Суду чи адресовані йому, може призвести до того, що вони будуть прочитані, що, як легко можна уявити, породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть помститися засудженому, про якого йдеться (див. рішення у справах «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), заява № 46082/99, п. 118, від 30 листопада 2004 року; «Мєченков проти Росії» (Mechenkov v. Russia), заява № 35421/05, п. 123, від 7 лютого 2008 року, та «Понушков проти Росії» (Ponushkov v. Russia), заява № 30209/04, п. 80, від 6 листопада 2008 року). Отже, кореспонденція для засудженого [PERSON], адресована Роменським міськрайонним судом Сумської області 17 жовтня 2016 року і 27 жовтня 2016 року, хоча і не була переглянута шляхом відкривання конверту, так як була отримана для вручення засудженому у відкритому вигляді, адресувалася позивачу вже після набрання чинності Закону України, яким були внесені зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, і тому працівники відповідача не мали законних підстав для отримання кореспонденції для засудженого у вигляді, який надавав можливість її перегляду. А тому працівники колонії не мали законних підстав для отримання кореспонденції та її реєстрації в журналі вхідної кореспонденції. Стосовно доводів представника відповідача, що в даній ситуації працівники РВК № 56 діяли у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, то з цього приводу суд зазначає, що відповідна норма не дає права отримувати кореспонденцію, адресовану на ім»я засуджених від суду безпосередньо у відкритому вигляді. Тому суд прийшов до висновку що відповідачем було порушено право [PERSON] на таємницю кореспонденції з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року і 27 жовтня 2016 року. Оскільки згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд приходить до висновку, що відповідач ВК -56 не надав суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.\~\~\~\~ \~\~\~\~ Згідно ст.. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. \~\~\~\~На підставі\~\~положеннями\~\~п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. На думку суду, заявлена сума 8000 грн., не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій відповідача. В суду немає сумніву в тому, що своїми неправомірними діями Роменська ВК 56 заподіяла моральні страждання [PERSON], було порушено його право на таємницю кореспонденції, передбачене р.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 31 Конституції України та ст. 113 ч.4 КВК України. Внаслідок цих дій позивачу\~\~було завдано моральну шкоду. Відповідно до психологічної довідки засуджений [PERSON] оглядався психіатром 09.11.2017 року, за час перебування в установі на профілактичному обліку у психолога не перебуває. Згідно психологічної характеристики і характеристики [PERSON] дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за вольовими якостями рішучий, наполегливий, підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, на даний час не працевлаштований у зв»язку з бажанням працювати за своєю спеціальністю. Відповідно до Витягу з медичної картки амбулаторного хворого засудженого [PERSON] оглядом психіатра 03.02.2011 року психотичних розладів не виявлено; наступні огляди психіатром [PERSON] відбулися 17 лютого 2014 року і 05 серпня 2014 року, психотичної симптоматики не виявлено. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях [PERSON], які він зазнав у зв'язку з незаконними діями відповідача по перегляду його кореспонденції, адресованої з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року і 27 жовтня 2016 року. Між незаконними діями ДУ «Роменської ВК 56» та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв'язок. Як на підставу для задоволення позову про стягнення моральної шкоди в сумі 8000 грн. позивач посилався на те, що дії відповідача, а саме: порушення його права на таємницю кореспонденції з суду, завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, а його позовні вимоги слід задовольнити частково. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи, що від порушення не настало жодних негативних наслідків, суд дійшов висновку, що з Роменської ВК 56 необхідно стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 100 грн. Позивач [PERSON] ухвалою суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи надану довідку Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» про те, що згідно до затвердженого плану асигнувань загального фонду бюджету на 2017 рік витрати на оплату будь яких судових зборів не передбачені, суд в порядку ст. 82 ЦПК України вважає за можливе звільнити відповідача від сплати судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому витрати по сплаті судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial