Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Ощадбанк України» в користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 3386,88 Євро. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути суму збитків в розмірі 1978,89 Євро, що не передбачено умовами договору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.10.2006р., між сторонами було укладено кредитний споживчий догові №253. У відповідності до умов договору п. 3.3.4 позичальник [PERSON] мав обов'язок повертати кредит у євро щомісячно в сумі 175 євро перші 18 місяців та 137 євро до кінця дії договору та сплачувати відсотки річних до 30.10.12р., на умовах договору, які встановлені п.п. 1.1., 1.5.1.2., 3.1.5, 3.4.4. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір повинен містити в собі або в додатку розрахунок сукупної вартості кредитного договору, графік погашення кредиту та відсотків річних з зазначенням щомісячних сум по оплаті. В договорі № 253 від 31.10.2006 року ця вимога закону не дотримана і такий договір відповідно до припису ст. 203, 215 ЦК України є нікчемний (недійсним). Позичальник неодноразово письмово звертався до ПАТ «Ощадбанк» виконати вимогу закону та умов договору п.п. 1.5.1.2., 3.1.5, 3.4.4 надати позичальнику розрахунки по оплаті відсотків річних та інші необхідні умови договору, але отримано письмову відмову листом № 889 від 22 грудня 2011 року. Отже є факт свідомого порушення вимог закону та умов договору № 253 з боку ПАТ «Ощадбанк», що стало перешкодою до виконання сторонами своїх зобов'язань та змінило умови договору в частині оплати відсотків річних з підстав відсутності розрахунків сум щомісячних платежів. Відповідно до умов договору № 253, вимог законодавства України та обставин, що викладені вище у позичальника за договором був один обов'язок - відповідно до умов договору п. 3.3.4. щомісячно сплачувати кредит у сумах, що зазначені в даному пункті. Цей обов'язок позичальник виконав повністю і строк, визначений договором, повернув банку 10 500 євро, з зупиненням платежів з 2009 року згідно ухвали суду про забезпечення позову. Крім того, самовільно, без розрахунків банку, які він відмовився надавати, позичальник оплатив за період з листопада 2006 року по жовтень 2012 року відсотки річних в сумі 2050,07 євро. Після скасування заходів забезпечення позову (зупинено дію договору в частині оплати) в грудні 2011 року позичальник одним платежем - квитанція №33/17 від 27.12.11 року оплатив повернення тіла кредиту за весь час припинення платі з грудня 2008 року по грудень 2011 року в сумі 4 600 євро. З січня 2012 року по жовтень 2012 року платежі здійснювались згідно погодженого графіка платежів між банком і позичальником і порушень з боку позичальника немає. Одночасно з тим ПАТ «Ощадбанк» вдався до порушень умов договору та вимог законодавства України. Так, починаючи з грудня місяця 2011 року без відома платника ПАТ «Ощадбанк: прийняв від позичальника грошові кошти в сумі 4 600 євро і видав квитанцію, що цільове призначення платежу - погашення кредиту, самовільно зарахував на погашення кредиту тільки 2912,44 євро. Таким чином утворився штучний борг по поверненню кредиту тільки з цього платежу в сумі 1 687,56 євро. В такий самий спосіб ПАТ «Ощадбанк» поступив і в наступних платежах - за січень - жовтень 2012 року, і ще штучно створив борг по погашенню кредиту в сумі 291,51 євро. Загалом незаконні дії ПАТ «Ощадбанк» порушили права платника на суму 4029,07 євро. Згодом, ПАТ «Ощадбанк» пояснював свої дії, як правомірні на умовах договору і ці суми буцім-то зараховані на погашення відсотків річних, чим порушив умови договору, Ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів», ст. 613 ЦК України, та Інструкцію про ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою НБУ № 174 від 01,06.2011 року та зареєстрована в МЮ України № 790/19528 від 25.06.2011. ПАТ «Ощадбанк» порушивши умови договору кредиту, норм чинного законодавства України, штучно створив борг шляхом не зарахування оплачених коштів позичальником на погашення кредиту за цільовим призначення, подає до суду позов на стягнення цього штучного боргу чим порушує права позичальника та завдає йому збитків, буцім-то стягуючи суми на оплату обов'язків, що не встановлені умовами договору. Таким чином завдані збитки становлять суму в 4 029,07 євро. Враховуючи цю обставину, що сплачені відсотки за період часу з 21.11.2006р. по 27.02.2009 року в загальній сумі 2050,07 євро сплачені позичальником добровільно за відсутності зазначених сум в умовах договору і порушення з боку ПАТ «Ощадбанк» має місце тільки в порушенні ст. 11 ч. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - вимагання і приймання платежів в сумах, що не обумовлені умовами договору, позивач зменшує позовні вимоги на зазначену суму 2 050,07 євро. Позовні вимоги залишаються в сумі завданих збитків 1 978,89 євро. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та вказала, що 31 жовтня 2006 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 253, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 10 500 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% річних із кінцевим терміном повернення не пізніше 31 жовтня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31 жовтня 2006р. між сторонами укладено договір застави, відповідно до умов якого Позивач передав у заставу банку належний йому автомобіль марки "SKODA" модель Fabia Classic, 2006 року випуску. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2012 по справі № 2-100/11, зміненим рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.07.2013 задоволено позов Банку до [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно, стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 253 від 31.10.2006 у розмірі 3 097 євро 42 центи (363 євро- сума строкового кредиту; 2154,95 євро - сума несплачених платежів по кредиту; 95,39 євро - сума несплачених платежів по процентах станом на 28.08.2012 та пеню за період з 01.09.2011 по 27.08.2012 в розмірі 484,08 євро (401,17 євро за несвоєчасну сплату платежів по кредиту та 82,91 євро -за несвоєчасну сплату процентів) за рахунок звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки "SKODA" модель Fabia Classic, 1.2, 2006 року випуску, чорного кольору, який переданий в заставу [PERSON] згідно договору застави рухомого майна від 31.10.2006, з початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вищевказані судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013. Зазначеним судовим рішенням встановлено факт виконання Банком своїх зобов'язань за кредитним договором та невиконання їх позивачем в повному обсязі. Крім цього, позивач двічі оспорював кредитний договір. Так, рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.12.2014 по справі №456/2323/13 відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання частково недійсним кредитного договору. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області по справі № 456/4536/14-ц відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що кредитний договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, підписано двома сторонами, що свідчить про погодження сторонами умов договору, а також, [PERSON] перед укладенням кредитного договору ознайомлено в письмовій формі з інформацією необхідною для укладення відповідного договору. Також судом встановлено, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на оспорюваний кредитний договір, так як такий не є споживчим, оскільки [PERSON] отримав кредит шляхом перерахування банком коштів за дорученням позичальника на рахунок продавця для оплати за рухому річ-автомобіль, а не за товар споживчого призначення, що виготовляється, у зв'язку з чим між сторонами виникли кредитні правовідносини, що регулюються ст.ст.1046-1056-1 ЦК України, а не відносини споживчого кредитування. В позовній заяві та в додатках до неї позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказами наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків, а саме - не доведено протиправності поведінки Банку, не доведено факту нанесення збитків у вигляді витрат, які зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), причинного зв'язку між поведінкою Банку та збитками, яку, на думку позивача, йому було спричинено, а також не доведено вини Банку у заподіянні збитків. Сплата позивачем процентів за користування кредитом є його обов'язком згідно кредитного договору, що відповідає правовій природі кредитного договору. Щодо повернення безпідставно грошових коштів у розмірі зазначених у позові, то ця вимога є безпідставною оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно ст.1212 Цивільного кодексу України...» Таким чином, кошти, отримані Банком у рамках виконання кредитного договору та сплачені самостійно позивачем як проценти за користування кредитом не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, оскільки у такому разі ці кошти було набуто Банком за наявності на те правової підстави. На думку Банку, позивач не довів жодних обставин, на які він посилається як на законні підстави для задоволення позову. Поряд з тим, Банк зазначає, що за сплаченими процентам у період з 21.11.2006 по 30.05.2012рр., сплив строк позовної давності, і крім то того позивачем не сплачено судового збору, що також є підставою для відмови в позові, про що просила в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2012 року, зміненим частково рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.07.2013, задоволено позов банку до [PERSON], про звернення стягнення на заставлене майно. Стягнуто з [PERSON], на користь банку заборгованість за кредитним договором №253 від 31.10.2006 у розмірі 3 097 євро 42 центи (363 євро - сума строкового кредиту; 2154,95 євро - сума несплачених платежів по кредиту; 95,39 євро - сума несплачених платежів по процентах станом на 28.08.2012 та пеню за період з 01.09.2011 по 27.08.2012 в розмірі 484,08 євро (401,17 євро за несвоєчасну сплату платежів по кредиту та 82,91 євро - за несвоєчасну сплату процентів) за рахунок звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки "SKODA" модель Fabia Classic, 1.2, 2006 року випуску, чорного кольору, який переданий в заставу [PERSON] згідно договору застави рухомого майна від 31.10.2006, з початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013р., рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2012р., та рішення апеляційного суду Львівської області від 08.07.2013р., залишено без змін. Зазначеними судовими рішеннями встановлено факт виконання Банком своїх зобов'язань за кредитним договором і відповідність укладеного кредитного договору вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов»язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону. З вказаної статті встановлено, що відповідно до п.1.6 спірного кредитного договору, яким передбачено порядок погашень зобов'язань з урахуванням їх черговості, згідно якого в разі наявності заборгованості в першу чергу погашаються прострочені проценти, після цього прострочена основна сума боргу, строкові проценти, комісійні винагороди, строкова сума боргу, штрафна санкції, інші платежі, передбачені договором, що і було вчинено банком під отримання коштів від позичальника [PERSON]. Підписанням договору між сторонами, в тому числі і п.1.6 договору, позивач підтвердив, що цей договір відповідає його намірам та досягнутим його домовленостям із банком, будучи попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами кредитування на придбання нового транспортного засобу без першого внеску, в тому числі вартістю кредиту, його перевагами та недоліками, а також іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство, у тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів». В момент укладення кредитного договору сторонами було погоджено всі істотні умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як це передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України, а також які сторони визначили на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed