Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Згідно позовної заяви та заяви в порядку ст.31, 73 ЦПК України від 09.06.2017 року, вироком Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року, ухвалами колегії суддів судових палат у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року та Верховного Суду України від 25.01.2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано винними та засуджено за ч.2 ст.364 КК України, а [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.367 КК України і відповідно до ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності. Зазначеними судовими рішеннями у кримінальній справі встановлено, що внаслідок злочинних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] протиправно вийшло із державної власності обладнання атомної електростанції, у зв'язку з чим державі в особі державного підприємства - відокремленого підрозділу «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька АЕС» спричинено шкоду на загальну суму 15 035710 гривень. Окрім того, внаслідок службової недбалості [PERSON], в порушення встановленого порядку ведення договірної роботи на підприємстві, без обґрунтування цін на товарно-матеріальні цінності, матеріали та послуги, було укладено договір з ВГЦ "Піраміда" в результаті чого на ВП "Хмельницьку АЕС" були поставлені запчастини та матеріали по завищених цінах, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди інтересам держави в особі державного підприємства "ВП Хмельницька АЕС" на загальну суму 8 541133 гривні 39 копійок. Згідно ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Позивач вважає, що вказана норма трудового законодавства є підставою для стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] матеріальної шкоди заподіяної злочином. У позові зазначено, що відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам їх працівниками" від 29.12.1992 року встановлений ст.233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Позов пред'явлено прокуратурою області 25.05.2011 року, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано винними і засуджено вироком Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року, ухвалами колегії суддів судових палат у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року та Верховного суду України від 25.01.2011 року. Постановою Верховного суду України від 23.11.2016 року у даній справі встановлено, що днем виявлення шкоди встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку, а набуття вироком чинності не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. З огляду на вказане Верховним судом України зароблено висновок, що за змістом ч.3 ст.233 КЗпП України набуття вироком чинності відносно особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства. Водночас, прокурор зазначає, що факт заподіяння матеріальної шкоди підприємству було встановлено в акті документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ВП «Хмельницька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», проте вказані документи не містять даних про винних осіб у заподіянні матеріальної шкоди підприємству. Винність відповідачів встановлена вироком Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року, ухвалами колегії суддів судових палат у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року та Верховного Суду України від 25.01.2011 року. На підставі вищевказаного позивач зазначив, що прокуратурою з поважних причин пропущено річний строк на звернення до суду, тому просить його поновити та стягнути на підставі ч.1 ст.130 КЗпП України з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відособленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 15 035710 гривень солідарно. Крім цього, позивач просить стягнути на підставі ч.1 ст.130 КЗпП України з [PERSON] на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відособленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 8 541133 гривні 39 копійок. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позові та заяві від 09.06.2017 року. Просив поновити процесуальний строк на звернення до суду з даним позовом та задоволити його в повному обсязі. Представник ДП НАЕК "Енергоатом" ВП "Хмельницька АЕС" пояснив, що не підтримує заявлений позов, оскільки діями відповідачів підприємству шкоду не було спричинено, в них відсутня заборгованість перед ВП "Хмельницька АЕС". Крім того, вважає, що прокурором пропущено процесуальний строк на звернення до суду з даним позовом та підстави для його поновлення відсутні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог та поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом. Представник відповідачів просив відмовити в задоволенні позову по суті заявлених вимог та застосувати позовну давність у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду. Пояснив, що акт документальної ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності ВП "Хмельницька АЕС" №23/35 від 06.04.2001 року та довідка КРУ у Львівській області №05-21 від 05.05.2004 року, згідно яких було встановлено матеріальну шкоду та її розмір, яку просить стягнути позивач з відповідачів, не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються зібраними у ній доказами. Крім того, представник відповідачів зазначив, що згідно вимог ст.233 КЗпП України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам їх працівниками" №14 від 29.12.1992 року, а також правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 23.11.2016 року у даній справі, днями виявлення шкоди є акт документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ВП "Хмельницька АЕС" №23/35 від 06.04.2001 року та довідка КРУ у Львівській області №05-21 від 05.05.2004 року. Про існування вказаних акту та довідки позивачу було відомо ще під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення відповідачів, а також посилання на них містилися у вироку Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року та ухвалі апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року. Вказані рішення суду були отримані позивачем. Крім того прокуратурою Хмельницької області 28.07.2010 року направлялося касаційне подання на вказані рішення судів. Тому на день подання позивачем даного позову до суду - 31.05.2011 року ним було пропущено річний строк звернення до суду навіть якщо суд рахуватиме його з дня винесення ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року. В заяві від 09.06.2017 року позивачем не наведено жодної поважної причини пропуску строку позовної давності та невірно зазначено початок його перебігу - з 25.01.2011 року з моменту винесення ухвали Верховним Судом України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та інші письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року та ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 03.02.2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано винними та засуджено за ч. 2 ст.364 КК України за те, що [PERSON], працюючи заступником начальника УВТК ВП „Хмельницька АЕС", [PERSON], працюючи головним інженером на ВП „Хмельницька АЕС", [PERSON], працюючи начальником УВТК ВП „Хмельницька АЕС" в період часу - листопад 1999 року по серпень 2000 року, зловживаючи своїм службовим становищем, для можливості відчуження конденсатора, 1000-КЦС-1 парової турбіни К-І 000-60/3000 (далі - конденсатора), в порушення п.3.13., п.3.20.3. п.4.2. та додатку №2 до Інструкції „Про порядок проведення вхідного контролю поступаючої на „ХАЕС" промислової продукції, всупереч дійсному технічному стану конденсатора, [PERSON] організував і підписав, [PERSON] підписав, а [PERSON] затвердив, фіктивний акт повторного вхідного контролю №170-2000 ПВК від 25.04.2000 року на відповідність конденсатора стандартам і технічним умовам. На підставі зазначеного акту незаконно занижено вартість конденсатора до 10% і таким чином, вартість конденсатора безпідставно і необґрунтовано зменшена з 26 177421 грн. до 37 69548 грн. В подальшому вони незаконно сприяли відчуженню конденсатора 1000-КЦС-1 парової турбіни К-1000-60\\3000 ТОВ „Енергетика" м.Дніпропетровськ і вивозу його з Хмельницької АЕС в обмін на циліндр високого тику КЦС-І (ЦВТ) до парової турбіни К-1000-60-3000. згідно договору №126/445 від 16 червня 2000 року, підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], як генеральним директором ВП „ХАЕС", в якому штучно зменшено вартість конденсатора. Згідно вищевказаного вироку Нетішинського міського суду від 27.11.2009 року вказаний договір містив неправдиві відомості про вартість конденсатора, був укладений з порушенням вимог п.п.2., 4.2.1., 4.1.5., 5.1.1.. 5.1.5., 1.2., 12.3., 12.7 Положення про ведення договірної діяльності №О.ЮК 2939.11/99 від 13.08.1999р. па підставі недостовірного акту повторного вхідного контролю № 170-2000-ПВК від 25.04.2000 року. В порушення п.2 Положення про ведення договірної діяльності №О.ЮК 2939 п.п.9.9. договір не зареєстрований в ПЕВ „Хмельницької АЕС" і йому не присвоєно станційний номер. На підставі договору, з 7 по 22 серпня 2000 року представники ТОВ «Енергетика», які не мали на це відповідних повноважень, за сприянням [PERSON] і [PERSON], вивезли із «Хмельницької АЕС» окремі складові частини конденсатора - 754360 кг мідно-нікелевих труб марки сплаву МНЖ 5-1, дійсна вартість яких становила 18 177000 гривень, поставивши на «Хмельницьку АЕС» елементи ЦВТ вагою 107300 кг. вартістю 3 141000 гривень. Вивезені з ВП "ХАЕС" від імені ТОВ "Енергетика", конденсаторні трубки через фіктивні підприємства (ПП "Люмін" (м.Київ), ПП "Слід" (м.Київ), ПП "Дніпрохозторг" (м.Херсон), ПП "Славутич 2000" (м. Дніпродзержинськ) поставили для ДП «Кагех» і ПП "Санад", які в свою чергу поставили труби на ТОВ "НВФ Форум" (м. Запоріжжя) на суму 5078890 грн., де близько 500 тонн трубок переплавлено, а 246,2 тонни трубок було визнано речовими доказами і передано на відповідальне зберігання вказаному ТОВ. Перераховані ТОВ "НВФ Форум" на рахунки ДП «Кагех» і ПП «Санад» грошові кошти в сумі 5078890 грн. за поставлені труби перераховані відповідно на рахунки фіктивних фірм і були зняті з рахунків невстановленими особами. Внаслідок зазначених дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] протиправно вийшло з державної власності обладнання атомної станції і державному підприємству - „Хмельницькій АЕС" спричинено шкоду на загальну суму 15 035 710 грн. Крім того, 19.07.2000 року [PERSON], перебуваючи на посаді генерального директора відособленого підрозділу "Хмельницька АЕС" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", являючись службовою особою, будучи відповідальним за загальне керівництво діяльністю ВП "ХАЕС", зокрема за здійснення договірної діяльності, в тому числі і зовнішньоекономічної, маючи право підпису договорів, в порушення розділу 1 п.1.1. вимог діючою на ВП "ХАЕС" "Положення про порядок вибору постачальників товарів, робіт і послуг на конкурсній основі №12,00.688.05.00" щодо процедури їх конкурсного відбору для підвищення ефективності закупок на основі конкуренції між претендентами, яка дозволяє досягнути мінімального рівня контрактних цін і створення оптимальних умов реалізації договорів (контрактів) при забезпеченні необхідної якості, в порушення виданого ним наказу № 304 від 13.03.2001 року по ВП "ХАЕС", процедури вибору постачальників та складу конкурсних комісій, не включив в склад комісії представників управління виробничо-технічної комплектації УВТК , планово-економічного та юридичного відділів ВП "ХАЕС" (п.2.2. розділу 2 Положення), не провівши належної оцінки конкурсних пропозицій в частині економічних вимог на поставку для визначення переможця конкурсу (п.2.3. розділу 2 Положення), ціни конкурсних пропозицій на продукцію, послуги, з врахуванням умов постачання (додаток 3 до положення), організував проведення конкурсу по визначенню пріоритетності постачальників товарно-матеріальних цінностей і послуг організацій між ЗАТ „Енергомашекспорт" м.Москва, субпідрядна організацій - НВП „Електротяжмаш" м. Харків та ВГЦ „Піраміда" м. Львів, субпідрядна організація фірма „ALSTOM POWER GENERATORS Sp.zo.o." (Польща, м.Вроцлав). По результатах конкурсу переможцем конкурсу було визнано ВГЦ „Піраміда", субпідрядник-фірма „ALSTOM POWER GENERATORS Sp.zo.o." Далі [PERSON], внаслідок службової недбалості, в порушення встановленого на підприємстві порядку ведення договірної діяльності, в період підготовки та укладення договору №1003-113/222-ДХ2 від 05.09.2001 року на проведення модернізації статора турбогенератора "ТВВ-100-2УЗ" енергоблоку №2 ВП „Хмельницька АЕС" та поставку запасних частин і матеріалів на його проведення, виробництва фірми „ALSTOM POWER GENERATORS Sp.ro.o.." (Польща м.Вроцлав), на загальну суму 26 264000 гривень, в тому числі вартість робіт склала 13 13613,10 гривень, вартість запасних частин, матеріалів і комплектуючих виробів виробництва фірми „ALSTOM POWER GENERATORS Sp.zo.o." на суму 24 950386,90 гривень, не використав можливості отримати безпосередньо від виробника-фірми „АLSТОМ" інформації про фактичну вартість витрат на закупівлю запчастин, виконання технічної документації і послуг на проведення модернізації, які виявились значно нижчі запропонованих в комерційній пропозиції та проекті договору, наданому ВГЦ „Піраміда". В порушення п.3 вимог, діючого на той час на ВП „ХАЕС" Положення про порядок ведення договірної діяльності №О.ЮК.2939.ПЛ-99 щодо забезпечення мінімальних економічних витрат та захист економічних і інших інтересів ХАЕС, в порушення розділу 3 п.п.3-5, 7-10, розділу 4 п.4.1.5. Положення, [PERSON] не передав проект договору для економічної оцінки відповідним підрозділам ВП "ХАЕС". Без обґрунтування цін на товарно-матеріальні цінності, матеріали та послуги, у протиріччя встановленому порядку, всупереч інтересам служби, надав перевагу та підписав з ВГЦ „Піраміда" вищевказаний договір, який не був зареєстрований в ПЕВ "ХАЕС" і йому не присвоєно станційний номер. В результаті цього на ВП "ХАЕС" були поставлені запчастини та матеріали по завищених цінах на загальну суму 8 541 133,39 гривень, в зв'язку з чим на вказану суму заподіяно матеріальну шкоду ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" та інтересам держави. Згідно п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку КРУ №23-15/35 від 06.04.2001 року встановлено, що внаслідок неправильного проведення дооцінки конденсатора 1000-КЦС-1 допущено складання та часткове виконання незбалансованого бартерного договору, що призвело до приховання від обліку незаконних витрат на суму 15 035710 гривень (різниця між вартістю трубок МНЖ та вартістю ЦВТ без ПДВ (18177000 гривень - 3141290 гривень). (т.1 а.с.127-133). З довідки КРУ у Львівській області №05-21 від 05.05.2004 року про результати перевірки ЗАТ "Укрзахіденерго" м.Львів з приводу придбання, виготовлення і поставки товарно-матеріальних цінностей, обладнання та проектних робіт за договором з ВГЦ "Піраміда" №МС-16/01 від 10.10.2001 року вбачається, що проектно-технічна документація, запасні частини та оснащення для проведення модернізації статора генератора типу "ТВВ - 1000- 2УЗ", встановленого на блоці № 2 Хмельницької АЕС були виготовлені фірмою "ALSTOM POWER GENERATORS" (Польща, м.Вроцлав) на виконання двостороннього договору №CGUP/404/01 від 09.02.2001 року та трьохстороннього договору від 16.02.2001 року і їх загальна вартість, з врахуванням автотранспортних затрат, митних платежів, доставки до м.Нетішина (ВП Хмельницька АЕС) та виконання технічного нагляду склала 16 409253,51 грн., однак, в подальшому вказані витрати необґрунтовано та штучно були збільшені - до 24 950386,90 гривень, тобто, на суму 8 541133,39 гривень на користь ЗАТ "Укрзахіденерго" (т.29 а.с.137-142 кримінальної справи). З листа заступника голови ГоловКРУ № 05-14/237 від 25.06.2004 р. вбачається, що проведеною перевіркою виконання умов договору, укладеного ВП «Хмельницька АЕС" з ВГЦ «Піраміда», на виконання робіт по модернізації статора турбогенератора блоку №2 "Хмельницької АЕС" вартістю 26264 тис. грн. встановлено, що підприємство для проведення робіт закупило в ЗАТ "Укрзахіденерго" запчастини, технічну документацію та послуги. В свою чергу ЗАТ "Укрзахіденерго" придбало відповідні запчастини, технічну документацію та послуги в фірми "ALSTOM POWER GENERATORS" (Польща м.Вроцлав). При цьому різниця у вартості отриманих з Республіці Польща і реалізованих ВГЦ "Піраміда" запчастин, технічної документації і послуг для ВП "Хмельницька АЕС" склала 8541,1 тис. грн. (т.29 а.с.7 кримінальної справи). Водночас, згідно висновку комісійної судово-економічної експертизи №2057 від 29.06.2006 року по кримінальній справі №232, висновок ревізії №23-15/35 від 06.04.2001 року проведеної Славутським РКРВ, в частині, що стосується неправильного проведення дооцінки конденсатора 1000-КЦС-1, що призвело до необгрунтованих витрат на суму 15 035710 гривень (різниця між вартістю трубок МНЖ та вартістю ЦВТ без ПДВ) документально не підтверджується; відповідно до умов бартерного договору №544-126/445 від 16.06.2000 року та специфікацій до нього, сторони здійснили рівноцінний (у вартісному виразі) обмін обладнання; збитки ВП «Хмельницька АЕС» через укладання бартерного договору №544-126/445 від 16.06.2000 року між ВП «Хмельницька АЕС» та ТОВ «Енергетика» (м.Дніпродзержинськ) не нанесені. Суд також бере до уваги свідчення [PERSON] (ревізора), надані ним під час розгляду кримінальної справи в суді, в яких останній зазначив, що після ознайомлення з висновком експертів КНІДСЕ в суді, повністю з ним погодився і вказав на правомірність дій працівників ВП «Хмельницька АЕС» в частині підготовки та обміну конденсаторної групи на елементи циліндру високого тиску з економічної точки зору. Зазначив, що в разі надання йому того обсягу документального матеріалу, який був наданий в розпорядження експертів, зміст і, відповідно, висновки акту перевірки КРУ були б іншими. (т.24 а.с.146 кримінальної справи). Відповідно до свідчень [PERSON], наданих нею під час розгляду кримінальної справи в суді, остання підтвердила в суді ті обставини, що визначення відсоткової придатності обладнання визначається на підставі акту технічного заключення, до якого, за родом роботи, вона не має відношення. Акт дооцінки конденсатора, який не відрізняється від попереднього, вона дублювала за умови визначення його технічного стану. Конденсатор не є товарно-матеріальною цінністю, це обладнання придбане для енергоблоку. (т.24 а.с.146 кримінальної справи). Крім того, згідно з висновком №1358/1359 судово-бухгалтерської експертизи по кримінальній справі №133/03 від 22.03.2004 року при визначенні ціни на обладнання, як це зроблено перевіряючими відповідно до акту КРУ №23-15/35 від 06.04.2001 року, яке було придбане за радянські рублі, перерахування його вартості у долари по офіційному курсу рубля до долара США (січень 1991 року 1 долар = 0,62 руб.) та подальший перерахунок його вартості з доларів у гривню по курсу Нацбанку України станом на липень 2000 року (1 долар = 5,41 грн.) суперечить нормам Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні, затвердженого Постановою КМУ №250 від 03.04.1993 року та закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року. (т.1 а.с.114 цивільної справи). Відповідно до вищевказаного висновку №1358/1359 конденсаторна установка 1000-КЦС-1 (конденсатор) до парової турбіни К 1000-60/300, відповідно до матеріалів справи, придбана не з метою подальшого перепродажу, а для установки на енергоблоці №3 ХАЕС. Однак, в зв'язку з прийняттям мараторію на будівництво АЕС в Україні, конденсаторна установка 1000-КЦС-1 до парової турбіни К 1000-60/300, зберігалася на складах управління виробничо-технічної комплектації (УВТК) ВП «Хмельницька АЕС». Тому посилання контролюючих органів Державної контрольно-ревізійної служби, при визначенні вартості конденсаторної установки 1000-КЦС-1 до парової турбіни К 1000-60/300, на Порядок проведення дооцінки залишків товарно-матеріальних цінностей є необгрунтованим. (т.1 а.с.114 цивільної справи). Згідно листа ВП "Хмельницька АЕС" від 19.10.2012 року №45-1351/10827, підприємство не погодилось з актом КРУ від 06.04.2001 року, у зв'язку з чим були направлені відповідні заперечення до акту в установленому законодавством порядку. (т.2 а.с.20 цивільної справи). Таким чином, судом під час судового розгляду встановлено невідновідність фактів викладених у висновку КРУ №23-15/35 від 06.04.2001 року, яким встановлено шкоду, дійсним обставинам справи, оскільки такий суперечить встановленим вище доказам, дослідженим під час судового розгляду. Суд виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обгрунтування розміру зазначеної шкоди та причинним зв'язком цієї шкоди з винними діями відповідачів. Що стосується строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.130 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п.3 ст.134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Як вбачається з ч.4 ст.267 КЗпП, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.233, ст.234 КЗпП, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений ч.3 ст.233 КЗпП строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам їх працівниками" № 14 від 29.12.1992 року, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. У правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України у постанові від 23.11.2016 року по даній справі зазначено, що днем виявлення шкоди встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку, а набуття вироком чинності не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. З огляду на вказане, Верховним судом України зароблено висновок, що за змістом ч.3 ст.233 КЗпП України набуття вироком чинності відносно особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства. Враховуючи наведене, суд вважає, що днем виявлення шкоди, заподіяної ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" відповідачами під час виконання ними трудових обов'язків є 06.04.2001 року - день підписання акту документальної ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності ВП "Хмельницька АЕС" № 15/35 від 06.01.2001 року. Отже, саме з 06.04.2001 року почався перебіг річного строку, встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України, в межах якого позивач міг звернутися в суд з позовом про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди заподіяної злочином при виконанні ними трудових обов'язків. ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" було відомо про те, що відповідачами внаслідок вчинення злочину, під час виконання трудових обов'язків, було заподіяно шкоду ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", водночас своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом він не скористався та виходячи з позиції представника позивача не вбачав підстав для такого звернення. Перший заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" звернувся до суду з даним позовом 31.05.2011 року. Підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом - відсутні. Отже суд приходить до висновку, що зібраними у справі доказами позивачем не підтверджено встановлену матеріальну шкоду, заподіяну злочином при виконанні відповідачами своїх трудових обов'язків. Крім того, позивач без поважних причин пропустив встановлений ч.3 ст.233 КЗпП річний строк для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідачів такої матеріальної шкоди, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed