Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05 липня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання по кредитному договору не виконала, станом на 31 жовтня 2019 року допустила заборгованість в розмірі 359668 грн. 25 коп., з яких: 2362 грн. 66 коп. - заборгованість за кредитом; 350255 грн. 59 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7050 грн. 00 коп - заборгованість за пенею. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача тільки заборгованість по кредиту та заборгованість за процентами за період з 05 липня 2010 року по 29 червня 2018 року, а також понесені судові витрати. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, представник позивача подав заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує. Крім того, представником позивача подано відповідь на клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій він посилається на п.1.1.7.31 Умов договору, згідно якого строк позовної давності за кредитом щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, враховуючи, що строк дії випущеної картки відповідача продовжено до останнього дня січня 2014 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 18 лютого 2020 року - тобто до спливу строку позовної давності, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача - адвоката Ошурка Й.М. надійшло письмове клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та розгляд справи проводити за їх відсутності, додавши, що ніяких письмових договорів, Умов та Правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності відповідач не укладада та не підписувала. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Так, 05 липня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час АТ КБ "Приватбанк") та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 05 липня 2010 року вбачається, що станом на 31 жовтня 2019 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 359668 грн. 25 коп., з яких: 2362 грн. 66 коп. - заборгованість за кредитом; 350255 грн. 59 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7050 грн. 00 коп - заборгованість за пенею. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що відповідач дійсно має борг перед Банком за вказаним кредитним договором. Однак, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності з таких підстав. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. А відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності. З матеріалів справи не вбачається, що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Так, про пропущення строку позовної давності свідчать досліджені в судовому засіданні докази. Як вбачається з довідки №30.1.0.0/2-20200213/87 від 02 вересня 2020 року, виданої АТ КБ "Приватбанк" відповідач - [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 05 липня 2010 року отримала картку зі строком дії до 31 січня 2014 року. Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 01 лютого 2014 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору б/н від 05 липня 2010 року закінчився 01 лютого 2017 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 18 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 05 липня 2010 року відповідач на погашення заборгованості за даним кредитним договором останній платіж здійснила 21 червня 2013 року в розмірі 295,56 грн., тобто до початку перебігу строку позовної давності, а відповідно відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності. Поряд з цим, суд не погоджується з викладеним у письмовій формі аргументом позивача, що підписання заяви відповідачем про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років (п.1.1.7.31) свідчить про те, що договір про збільшення строку позовної давності був укладений між сторонами у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Умови та Правила надання банківських послуг, зокрема п.1.1.7.31, яким установлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача. У заяві позичальника від 05 липня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а саме п.1.1.7.31, яким установлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача та у заяві позичальника від 05 липня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Виходячи з вищевикладеного, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, але приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" в зв`язку з пропуском ним строків позовної давності для звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed