Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в травні 2018 року звернулися до\~суду \~з позовом\~до [PERSON] про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних. У обґрунтування позовних вимог [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~ зазначили, що відповідач позичив у них кошти, а саме: у [PERSON] 23 000 євро, що еквівалентно 251 390 грн згідно з курсом НБУ станом на 21.10.2013 року, відповідно до розписки від 2.06.2012 року із зобовязанням повернення за першою ж вимогою; у [PERSON] 35\~000 євро та 5\~000 доларів США, що еквівалентно 382\~550 грн та 39\~950 грн відповідно, згідно розписки від 16.04.2013 року із зобовязанням повернення до 16.05.2013 року; у [PERSON] 100\~000 доларів США, що еквівалентно 799 000 грн, згідно розписки від 5.02.2012 року із зобовязанням повернення за першою ж вимогою. Однак, ні протягом зазначеного в розписках терміну, ні на вимогу про повернення коштів відповідач позичені кошти не повернув. Заочним\~рішенням Шаргородського\~районного суду\~Вінницької області\~від 24.02.2014\~року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 251 390 грн., згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513, 90 грн. судового збору; на користь [PERSON] кошти в сумі 422 500 грн. згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 грн. судового збору; на користь [PERSON] кошти в сумі 799 000 грн. згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 грн. судового збору. 07.07.2014 року Шаргородським районним судом видано виконавчі листи по виконанню зазначеного рішення суду, які з 09.07.2014 року перебувають на виконанні у ВДВС Вінницького районного управління юстиції. Разом з тим, стягнення за виконавчими провадженнями не проводилися, самостійно [PERSON] рішення також не виконував. Заочним рішенням Шаргородського районного суду від 15 вересня 2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] нарахування індексу інфляції на суму боргу за час прострочення грошового зобовязання, три проценти річних та судові витрати за період часу з липня 2014 року по травень 2016 року. На виконання вказаного рішення суду, 16.01.2016 року позивачам Шаргородським районним судом видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні у ВДВС Вінницького районного управління юстиції. Стягнення за виконавчими листами не проводилися, самостійно [PERSON] рішення також не виконує. Позивачі просять, у звязку з невиконанням грошових зобовязань [PERSON] стягнути з останнього суми нарахування індексу інфляції на суму боргу та три відсотки річних від простроченої суми, зокрема на користь [PERSON]- 50372,30 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 11157,50 грн., судові витрати; на користь [PERSON] 84183 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 18752 грн., судові витрати; на користь [PERSON] 159200,60 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 35462,50 грн., судові витрати. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують просять їх задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно на виклик суду не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не надходило (а.с.80,87,94). Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281\~ЦПК України. Судом на підставі частини другої\~статті 247\~ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Шаргородського районного суду у цивільній справі № 152/2419/13-ц позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 251 390 грн., згідно розписки від 2.06.2012 року та 2513, 90 грн. судового збору; на користь [PERSON] кошти в сумі 422 500 грн. згідно розписки від 16.04.2012 року та 3441 грн. судового збору; на користь [PERSON] кошти в сумі 799 000 грн. згідно розписки від 5.02.2012 року та 3441 грн. судового збору (а.с.12 - 16) Рішення набрало законної сили 24 червня 2014 року. 07.07.2014 року позивачам Шаргородським районним судом видано виконавчі листи. Стягнення за виконавчими листами не проводилися, відомості про самостійне виконання боржником рішення суду були відсутні. У зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань [PERSON] в період з липня 2014 року по травень 2016 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в червні 2016 року звернулися до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення нарахувань індексу інфляції на суму боргу та трьох відсотків річних. Заочним рішенням Шаргородського районного суду від 15 вересня 2016 року з [PERSON] стягнуто: - на користь [PERSON] 124438,05 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 13079 грн., а всього 137517,05 грн.; - на користь [PERSON] 209137,5 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 21981 грн., а всього 231118, 50 грн.; - на користь [PERSON] 395505 грн. нарахувань індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 41569 грн., а всього 437074 грн. та судові витрати (а.с.20 22). \~ \~ \~ \~Рішення набрало законної сили 30 вересня 2016 року. \~ \~ \~ \~16.11.2016 року позивачам Шаргородським районним судом видано виконавчі листи (а.с.12 15). Згідно повідомлень ВДВС Вінницького районного управління юстиції від 25.04.2018 року за №№ 10040/15.3 - 25/02, 10041/15.3 - 25/02, 10042/15.3 - 25/02, виконавчі листи по справі № 152/894/16-ц перебувають на виконанні у ВДВС Вінницького районного управління юстиції. Стягнення за виконавчими листами не проводилися, відомості про самостійне виконання боржником рішення суду відсутні (а.с.23 - 25). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені зазначеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, так як у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. \~ \~ \~ \~У результаті невиконання грошових зобовязань [PERSON] розмір суми індексу інфляції на суму боргу за період з листопада 2016 року по травень 2018 року та три проценти річних від простроченої суми становить по невиконаних грошових зобовязаннях перед [PERSON]- 50372,30 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 11157,50 грн; по невиконаних грошових зобовязаннях перед [PERSON] 84183 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 18752 грн.; по невиконаних грошових зобовязаннях перед [PERSON] 159200,60 грн. нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних у розмірі 35462,50 грн. Нарахування сум індексу інфляції на суми боргу проведено позивачами\~ відповідно\~до даних\~Держстату про\~величини індексу\~інфляції по\~Україні в\~ період\~з листопада\~2016\~року по\~травень 2018\~року (а.с.8 - 10). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~ \~ \~ \~Стаття 68 Конституції України зобовязує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За приписами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Частиною 3\~ст.\~12,\~ст.ст.\~76\~-\~81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач [PERSON]\~не використав\~можливість і\~право \~реалізувати свої\~процесуальні права,\~заперечувати проти\~позову,\~надати докази\~у підтвердження\~своїх заперечень,\~ як\~при попередньому\~судовому засіданні,\~так і\~в стадії\~судового розгляду\~справи,\~на виклик\~суду не\~з'явився.\~Небажання \~[PERSON]\~надати \~заперечення та\~докази в\~обґрунтування своїх\~заперечень проти\~позову,\~зявлятися на\~виклик суду,\~дало суду\~право при\~заочному розгляді\~справи обмежитись\~доказами,\~наданими позивачами,\~що відповідає\~положенням ч.4\~ст.223\~ЦПК України. \~Таким чином,\~аналіз перевірених\~і оцінених\~в судовому\~засіданні доказів\~переконують суд,\~ що позивачами доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем їх прав, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе за договором зобовязання та не повернув позивачам кошти, одержані у позику, не виконує рішення суду, а відтак, порушене право позивачів підлягає судовому захисту, шляхом повного задоволення позовних вимог. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до\~рішення ЄСПЛ\~у справі\~"Бочаров\~проти України"\~(остаточне\~рішення від\~17\~червня 2011\~року)\~в пункті\~45\~якого зазначено,\~що "Суд\~при оцінці\~доказів керується\~критерієм доведення\~"поза\~розумним сумнівом"\~(див.\~рішення від\~18.01.1978\~року у\~справі "Ірландія\~проти Сполученого\~Королівства").\~Проте таке\~доведення може\~випливати зі\~співіснування достатньо\~вагомих,\~чітких і\~узгоджених між\~собою висновків\~або подібних\~неспростованих \~презумпцій \~щодо фактів\~(див.\~рішення у\~справі "Салман\~проти Туреччини")".\~ За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачів слід стягнути усі суми сплаченого та документально підтвердженого судового збору.

Outcome: approved