Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення боргу обґрунтовуючи їх тим, що як член АТ "Надія" ( колишній колгосп ім.Кірова) мала право на земельну частку (пай) із земель розпайованого товариства, та 21.09.2005 року рішенням апеляційного суду Кіровоградської області за нею визнано право на земельну частку (пай) та зобов"язано Бобринецьку райдержадміністрацію вирішити питання про виділення її в розмірі середньої частки (паю) членів АТ "Надія" із земель резервного фонду та про видачу державного акту про право власності на землю, але вказане рішення відповідач не виконав у повнорму обсязі та до сьогодні вота так і не отримала державного акта на право приватної власності на землю, тому неправомірними діями відповідача їй заподіяно майнову шкоду у виді неотриманої вигоди за період з 2002 року по 2012 рік в загальній сумі 54385,88 грн. та моральну шкоду в сумі15000 грн., яку, разом з понесеними судовими витратами в сумі 693,86 грн. просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві додатково пояснюючи, що у позовній заяві мається опечатка, насправді вона 28.05.2008 року, на виконання рішення апеляційного суду від 21.09.2005 року, отримала Державний акт на право приватної власності на землю, але наполягає на стягненні матеріальної та моральної шкоди, оскільки вважає, що відповідач умисно затягував процес отримання нею правовстановлюючого документу на землю та в цей час самостійно користувався її земельною ділянкою, при цьому отримуючи дохід. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав суду пояснення, згідно яких він заперечує факт заподіяння будь-якої шкоди позивачці та вказує, що судове рішення відповідачем було виконано у строки визначені законом, тому ні діями ні бездіяльністю не порушувала прав позивачки, на цій підставі просять у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю звиходячи із наступних підстав. Відповідно до змісту ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка, будучи членом АТ "Надія" набула права на земельну часту (пай) із земель колективної власності товариства, та Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21.09.2005 року її право визнано, а також зобов"язано Бобринецьку районну державну адміністрацію у Кіровоградській області вирішити питання про виділення їй вказаної частки (паю) із земель резервного фонду та про видачу їй державного акту про право приватної власності на землю ( а.с.7-8). 17 жовтня 2006 року Розпорядженням голови Бобринецької районної державної адміністрації №755-р надано дозвіл позивачці на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( а.с.12). 20.12.2006 року позивачка уклала з державним підприємством "Кіровогрпадський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" договір №17056 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки строком виконання робіт до 10.07.2007 року ( а.с.14-15). З викопіровки із Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, розділ книги № 1АА 005614 ( а.с.50-51) встановлено, що під порядковим номером №61 та №62 мається запис про отримання [PERSON] двох державних актів на право власності на земельну ділянку серії КР №097832 та серії КР №097831, площами 11,8066 га та 0,3075 га відповідно, в книзі мається особистий підпис позивачки про їх отримання. Ці докази спростовують доводи позивачки про те, що вона не отримала до сьогодні вказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку з вини відповідача, окрім того, сама позивачка надала до суду їх копії ( а.с.20,21). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа тає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Але, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами обставини викладені позивачкою у позові щодо порушення її прав відповідачем на земельну частку (пай) та спричинення їй відповідачем у період з 2002 по 2012 рік майнових збитків в сумі 54385,88 грн. порушенням її права на земельну частку (пай) чи невиконанням судового рішення від 21.09.2005 року, так само як не не доведеним залишилася й заподіяна цим позивачці моральна шкода в сумі 15000 грн., а тому позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, позивачка звернулася до суду з пропуском трирічного строку позовної давності визначеного ст.257 ЦК України, та не надала до суду доказів на обгрунтування поважності причин його пропуску, та який застосовується судом відповідно до ст.267 вказаного Кодексу за заявою відповідача. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачкою.

Outcome: dismissed