Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить припинити право спільної часткової власності та виділити йому в натурі 43/100 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , які складаються з: частини житлового будинку літ. "А", а саме - кімната 1-2 (13,90 кв.м.), кімната 1-3 (3,50 кв.м.), кімната 1-4 (6,20 кв.м.), кімната 1-5 (9,60 кв.м.), кімната 1-6 (16, 70 кв. м.), кімната 1-7 (1,40 кв.м.), літня кухня літ. "П", сарай літ. "Р", навіс літ. "С", вбиральня літ. "Т", душ літ. "У", навіс літ. "Ф", огорожі №№ 13, 18, 22, хвіртка № 19, басейн № 2, ворота № 21, водяна колонка № 23, замощення № ІІ. Відповідачу виділити в натурі 57/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , які складаються з: в житловому будинку літ. "А", а саме - кімната 2-2 (13,30 кв.м.), кімната 2-3 (8,30 кв.м.), кімната 2-4 (5,00 кв.м.), сарай літ. "Б", сарай літ. "Д", сарай літ. "М", гараж літ. "Л", вбиральня літ. "О", огорожі №№ 10, 11, 12, 20, 6, ворота № 14, хвіртка № 15, басейн № 4, замощення № І. Визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до схеми, виконаної ТОВ "Український експертний центр по вимірюванню та оцінці". В обгрунтування позову вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.10.1999 року державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області за р. № 3-1339 позивач є власником 43/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Інша частина вказаного житлового будинку належала [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його рідна донька [PERSON] . Спірний житловий будинок літ. «А» розподілений між сторонами, має окремі входи та сторони проживають кожен у своїй частині будинку. Між ними склався відповідний порядок користування житловим будинком, огорожами та спорудами, а також земельною ділянкою. Позивач відповідно до акту ММБТІ від 20.08.2020 року, користується наступним: 43/100 частин житлового будинку літ. «А», а саме: кімната 1-2 (13,90 кв.м.), кімната 1-3 (3,50 кв.м.), кімната 1-4 (6,20 кв.м.), кімната 1-5 (9,60 кв.м.), кімната 1-6 (16,70 кв.м.), кімната 1-7 (1,40 кв.м.), літня кухня літ. «П», сарай літ. «Р», навіс літ. «С», вбиральня літ. «Т», душ літ. «У», навіс літ. «Ф», огорожі № № 13, 18, 22, хвіртка № 19, басейн № 2, ворота № 21, водяна колонка № 23, замощення № II. [PERSON] , а у подальшому відповідач [PERSON] користується наступним: в житловому будинку літ. «А» кім. 2-2 (13,30 кв.м.), кім. 2-3 (8,30 кв.м.), кім. 2-4 (5,00 кв.м.), сарай літ. «Б», сарай літ «Д», сарай літ. «М», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «О», огорожі №№ 10,11,12,20,6, ворота № 14, хвіртка № 15, басейн № 4, замощення № І. Оскільки в теперішній час між сторонами виник спір з приводу користування житловим будинком, позивач вимушений звернутися до суду Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про задоволення позову. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, також надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.10.1999 року державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області за р. № 3-1339 позивач є власником 43/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Інша частина вказаного житлового будинку належала [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його рідна донька [PERSON] . Спірний житловий будинок літ. «А» розподілений між сторонами, має окремі входи та сторони проживають кожен у своїй частині будинку. Між ними склався відповідний порядок користування житловим будинком, огорожами та спорудами, а також земельною ділянкою. Позивач відповідно до акту ММБТІ від 20.08.2020 року, користується наступним: 43/100 частин житлового будинку літ. «А», а саме: кімната 1-2 (13,90 кв.м.), кімната 1-3 (3,50 кв.м.), кімната 1-4 (6,20 кв.м.), кімната 1-5 (9,60 кв.м.), кімната 1-6 (16,70 кв.м.), кімната 1-7 (1,40 кв.м.), літня кухня літ. «П», сарай літ. «Р», навіс літ. «С», вбиральня літ. «Т», душ літ. «У», навіс літ. «Ф», огорожі № № 13, 18, 22, хвіртка № 19, басейн № 2, ворота № 21, водяна колонка № 23, замощення № II. [PERSON] , а у подальшому відповідач [PERSON] користується наступним: в житловому будинку літ. «А» кім. 2-2 (13,30 кв.м.), кім. 2-3 (8,30 кв.м.), кім. 2-4 (5,00 кв.м.), сарай літ. «Б», сарай літ «Д», сарай літ. «М», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «О», огорожі №№ 10,11,12,20,6, ворота № 14, хвіртка № 15, басейн № 4, замощення № І. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183,358,367,379,380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р.: «Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку» Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved