Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2014 року її позов до Дочірнього підприємства "Управління спеціальних машин №2" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація", [PERSON], третя особа: Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві, про визнання права власності, задоволено. Скасовано державну реєстрацію транспортного засобу марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], проведену ВРЕВ №12 Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві 21 липня 2010 року на ім'я [PERSON], визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, визнано за позивачем право власності на транспортний засіб марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], придбаного у Дочірнього підприємства "Управління спеціальних машин №2" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація" на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №03/1 від 21 липня 2010 року. Вказане рішення суду позивач подала на виконання до Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві. Однак їй було відмовлено в проведенні будь-яких реєстраційних дій щодо спірного транспортного засобу, оскільки [PERSON] зняла його з обліку і власником зареєстровано іншу особу. Враховуючи те, що спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача не з її волі, тому вона вимушена звертатися до суду з цим позовом. Просить витребувати на її користь з чужого незаконного володіння транспортний засіб марки "ЗАЗ Ланос", номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]. 05 червня 2015 року представник позивача [PERSON] адвокат Загоруй С.В. подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просить витребувати на користь позивача [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб марки "ЗАЗ" моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] (а.с.43 т.1). 21 лютого 2016 року представник позивача [PERSON] адвокат Загоруй С.В. подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просить витребувати транспортний засіб марки "ЗАЗ" моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], з чужого незаконного володіння особи, яка на день прийняття рішення буде незаконно зареєстрована власником (а.с.173 т.1). 16 грудня 2015 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про визнання обов'язковою явки позивача [PERSON] (а.с.107 т.1). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. За адресою, зазначеною в позовній заяві, позивачеві надсилалися судові повістки, однак до суду повернулися конверти з рекомендованими поштовими повідомленнями, зокрема на 08 листопада 2016 року, з відмітками поштового відділення із зазначенням причини невручення "За закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.191,192 т.2). Представник [PERSON] адвокат Загоруй С.В., який діє на підставі ордера та договору про надання правової допомоги від 05 травня 2014 року (а.с.26,27 т.1), в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд бере до уваги заяву представника в якій він просить провести розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с.173 т.1, а.с.188,189,196,197 т.2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно довідки відділу адресно-довідкового підрозділу Головного управління державної міграційної служби України у м.Києві відповідач [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] (а.с.15 т.1). За вказаною адресою [PERSON] надсилалися судові повістки, однак до суду повернулися конверти з рекомендованими поштовими повідомленнями, зокрема на 08 листопада 2016 року, з відмітками поштового відділення із зазначенням причини невручення "За закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.183,184 т.2). На попередні судові засідання [PERSON] були вручені повістки про виклик у суд, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про їх вручення (а.с.28,49,73 т.2), тобто останній відомо про те, що в провадженні суду перебуває вказана цивільна справа. З урахуванням вимог, передбачених ч.2 ст.77 ЦПК України, [PERSON] не з'явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до абз.2,3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З урахування вищевказаного [PERSON] вважається належно повідомлена про час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи його повідомлено в порядку, встановленому ч.6 ст.76 ЦПК України. [PERSON] вручено під розписку адміністрацією місця його утримання повістку. Це підтверджується листом начальника Вінницької установи виконання покарань №1 від 25 жовтня 2016 та розпискою про вручення повістки про виклик у суд на 08 листопада 2016 року (а.с.193,194 т.2). 16 лютого 2016 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення (а.с.162 т.1) та 22 квітня 2016 року - заяву (а.с.37 т.2), в яких він висловив своє ставлення до заявлених вимог, останній позов не визнав обґрунтовуючи тим, що він не може бути відповідачем за цим позовом, бо він не є власником спірного транспортного засобу, а тому просить в позові відмовити, розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Глушко О.І., який діє на підставі ордера від 15 лютого 2016 року (а.с.181 т.1), в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про виклик у суд на 08 листопада 2016 року (а.с.175 т.2). Представник відповідача Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві в судове засідання не з'явився. 03 червня 2015 року від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення обґрунтоване тим, що позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні будь-яких реєстраційних дій щодо спірного транспортного засобу, оскільки на момент її звернення було встановлено, що власником вказаного транспортного засобу є [PERSON], а не [PERSON] При цьому Управління керувалося наступним законодавством: ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1, ч.2 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", п.2 Положення про державну автомобільну інспекцію МВС України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №341 від 14 квітня 1997 року, п.п.2,3,28,29,40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, п.5.7 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджено наказом МВС України 11 серпня 2010 року №379. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с.30-33 т.1). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], в судове засідання не з'явився. До суду повернулися рекомендовані поштові відправлення з повістками про виклик у суд з відмітками поштового відділення про неможливість їх вручення через відсутність поштового сполучення в зв'язку з проведенням АТО, що підтверджено відповідними листами Барського цеху обслуговування споживачів №1 Шаргородського центру поштового зв'язку №4 Вінницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" №1, Управління державної міграційної служби України в Луганській області (а.с.143,184,189,190 т.1, а.с.66 т.2). Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.224 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі: Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві та [PERSON], висловили своє ставлення до заявлених вимог, тому, з урахуванням, вимог передбачених частинами 1,2 ст.224 ЦПК України, підстав для проведення заочного розгляду даної цивільної справи не має, і суд розглянув її в загальному порядку. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Враховуючи заперечення та заяви осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до такого висновку. Згідно з п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2014 року, скасовано державну реєстрацію транспортного засобу марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], проведену ВРЕВ №12 Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві 21 липня 2010 року на [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], придбаного у Дочірнього підприємства "Управління спеціальних машин №2" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація" на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 03/1 від 21 липня 2010 року (а.с.174-180 т.1). 10 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві про витребування з чужого незаконного володіння транспортного засобу марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER]. При цьому особу, у якої слід витребувати вказаний автомобіль, не було зазначено (а.с.3,4 т.1). 13 травня 2015 року ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду (а.с.16 т.1). 05 червня 2015 року представник позивача [PERSON] адвокат Загоруй С.В. в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог та зміну складу відповідачів обґрунтовуючи тим, що під час судового розгляду стало відомо, що власником спірного транспортного засобу значиться [PERSON], тому просив витребувати на користь [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] спірний транспортний засіб без зміни підсудності справи, посилаючись на те, що вказані обставини стали відомі під час розгляду справи по суті (а.с.43 т.1). 21 липня 2015 року Голосіївським районним судом м.Києва постановлено ухвалу про передачу цієї цивільної справи до Барського районного суду Вінницької області в порядку, передбаченому п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України, яку ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року залишено без змін (а.с.57,58,77,78 т.1). 21 лютого 2014 року відповідач [PERSON] на підставі довідки-рахунку №ВІА335157 від 15 лютого 2014 року провів державну реєстрацію спірного транспортного засобу марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER]. Це підтверджується реєстраційною карткою (а.с.34 т.1). 06 серпня 2015 року спірний транспортний засіб марки "ЗАЗ", моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], знято з обліку для реалізації, продано та передано [PERSON], який не проводив державної реєстрації вказаного транспортного засобу. Це підтверджується обліковою карткою №69760627, складеною 06 серпня 2015 року Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області (а.с.221 т.1), довідкою-рахунком ФОП "[PERSON]" від 08 вересня 2015 року серії ААЕ №332258 (а.с.116 т.1), повідомленнями Регіонального сервісного центру МВС України у Вінницькій області від 28 грудня 2015 року №27/2-851, від 11 березня 2016 року №31/2-1916, від 15 березня 2016 року №31/2-2080 (а.с.117,220,230 т.1), повідомленням Головного сервісного центру МВС України від 31 березня 2016 року №31/27/736 (а.с.14 т.2), повідомленнями Регіонального сервісного центру МВС України в Луганській області від 05 квітня 2016 року №31/12/9-1029, від 06 квітня 2016 року №31/12/9-1042 (а.с.21,22 т.2). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Загоруй С.В. наполягають на захисті порушеного права в порядку, встановленому п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, де зазначено, що в тому випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При вирішенні спору суд бере до уваги роз'яснення, викладені в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де зазначено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. Згідно з ч.1 ст.387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де зазначено, що при застосуванні положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. У разі якщо під час судового розгляду за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння спірне майно було відчужено відповідачем іншій особі та передано їй у володіння, суд відповідно до статті 33 ЦПК за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі у справі цю особу як співвідповідача. При цьому відчужувач залучається до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (статті 35, 36 ЦПК). Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року за клопотанням відповідача [PERSON] (а.с.162 т.1) залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], якому [PERSON] продав спірний транспортний засіб (а.с.164,165 т.1). З клопотаннями, передбаченими ст.33 ЦПК України, позивач або її представник до суду не зверталися. Згідно з ч.ч.3,4 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.20 ЦК України, статей 3,4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Відповідно до статей 15,16 ЦК України, статей 1,3 ЦПК України суд здійснює захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб. Враховуючи те, що позовні вимоги неодноразово змінювалися, тому суд вважає за необхідне дати кожній з них правову оцінку. Щодо вимоги про витребування на користь позивача [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] транспортного засобу марки "ЗАЗ" моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] (а.с.43 т.1), то суд вважає її безпідставною та недоведеною, оскільки встановлено, що на момент розгляду справи в суді спірний транспортний засіб у відповідача [PERSON] відсутній, що є підставою для відмови в позові. З тих самих підстав суд відмовляє в позові й щодо інших відповідачів. Щодо вимоги про витребування транспортного засобу марки "ЗАЗ" моделі "Ланос", номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], з чужого незаконного володіння особи, яка на день прийняття рішення буде незаконно зареєстрована власником (а.с.3,4,173 т.1), то суд вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки захист прав, свобод чи інтересів на майбутнє не передбачено чинним законодавством. Крім того на суд безпідставно перекладено тягар доказування, в тому числі відшукування іншої особи для залучення її відповідачем у справі, оскільки це суперечить основним принципам цивільного судочинства та порушує право позивача на визначення відповідача, яке належить виключно позивачеві. За таких підстав суд відмовляє повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м.Києві, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння. На підставі ст.ст.15,16,20, ч.1 ст.387, п.3 ч.1 ст.388, п.п.9,22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 липня 2014 року №5,

Outcome: dismissed