Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач, Кредитна спілка "Хортиця", 26.04.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 28 жовтня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 41-15, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 500, 00 гривен. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов зазначеного договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 26.04.2018 року в сумі 22 559, 36 гривень. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 1048, 1050 ЦК України нарахування процентів за користування кредитом можливо виключно в межах строку кредитування до 28 жовтня 2016 року, а позивач звернувся з позовом про стягнення процентів за період з 10.03.2017 року по 12.04.2018 року. Також, відповідач зазначає, що розрахунок інфляційних втрат є необґрунтованим. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення мсторін. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовною заявою Кредитної спілки «Хортиця» до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку спрощеного провадження, на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням, яке призначено на 21 січня 2019 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 10.04.2019 року на 09 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Силкіна НІ. заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір кредиту № 41-15 від 28.10.2015 року згідно умов якого відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 9 500, 00 гривен. Позивач виконав свій обов`язок перед відповідачем [PERSON] відповідно до умов договору, надавши кредит у сумі 9 500, 00 гривен, що підтверджується видатковим касовим ордером № 223 від 28.10.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, на протязі строку дії договору кредиту відповідач постійно порушував умови договору, кредит не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував. У зв`язку з цим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року по справі № 331/1777/17 за позовом КС "Хортиця" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з відповідача на користь позивача було стягнуто суму боргу за кредитним договором у розмірі 35 383, 51 гривень, в тому числі суму боргу за тілом кредиту у розмірі 7 898, 45 гривень Відповідно до мотивувальної частини рішення суду вказана заборгованість була стягнута з відповідача станом на 09.03.2017 року. Зазначена сума заборгованості була частково погашена 28.02.2018 року, а остаточний розрахунок був проведений 12.04.2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 1700 від 28.02.2018 року та № 3357 від 12.04.2018 року. Відповідно до п. 6.3. договору кредиту № 41-15 від 28.10.2015 року за прострочення Позичальником строків сплати, передбачених графіком розрахунків та/або п. 5.1.5., 8.6 цього Договору, Позичальник, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує Кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275% річних від простроченої суми. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором кредиту та рішення суду виконав з порушенням встановлених строків, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.3. договору кредиту № 41-15 від 28.10.2015 року були нараховані проценти за неправомірне користування грошовими коштами за період з 10.03.2017 року по 12.04.2018 року у розмірі 21 444, 34 гривень, а також інфляційними втратами у розмірі 1 115, 02 гривень, а всього 22 559, 36 гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. А згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми матеріального права, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «Хортиця» до [PERSON] про стягнення боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Суд не приймає до уваги посилання відповідача про відсутність у позивача права нараховувати проценти за користування кредитом у зв`язку з закінчення строку кредитування виходячи з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 зазначено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час укладання договору кредиту № 41-15 від 28.10.2015 року сторони у п. 6.3. договору відповідно до положень ч. 2 ст. 265 ЦК України узгодили інший розмір процентів річних на рівні 275 процентів, які сплачуються позичальником у разі порушення договору. Відповідно до п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9?519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А в п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 року у справі № 910/21449/17 Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача 275 процентів річних та інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання, а саме: несвоєчасне повернення кредитних коштів. Правовою підставою позову позивач зазначив ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не ст. 1048, 1050 ЦК України, як помилково вважає відповідач та які регламентують порядок нарахування процентів за правомірне користування коштами. За таких обставин посилання відповідача [PERSON] на неправомірність нарахування та стягнення процентів за користування кредитом є необґрунтованим, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання. Що стосується посилання відповідача на необґрунтованість розрахунку інфляційних втрат, то такі посилання, крім власного припущення відповідача, не були обґрунтовані відповідачем належними та допустимими доказами. Судом були перевірені надані позивачем розрахунки, які відповідають сумі заборгованості за тілом кредиту, строку прострочення, умовам договору та вимогам законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вказані суми, а всього 22 559, 36 гривень. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved