Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

11 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що 6 липня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «АІСЕ Україна» була укладена угода №145185, предметом якої було надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля. Відповідач зобовязувався надати [PERSON] послуги щодо придбання автомобіля ЗАЗ Славута 1,2 початковою вартістю 26\~051 грн., а позивач був зобовязаний сплатити 84 щомісячні платежі протягом 7 років, які складалися із суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску. В період часу з 6 листопада 2006 року по січень 2010 року [PERSON] було сплачено 23\~562 грн. 43 коп., в тому числі 937 грн. 84 коп. за вступ до системи «Автоплан». В подальшому автомобіль ЗАЗ Славута 1,2 був замінений на автомобіль ВАЗ 21070 вартістю 47\~000 грн. Позивач, вважаючи, що дана угода є нікчемною, оскільки ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Враховуючи, що система «Автоплан» передбачає надання послуг з придбання автомобіля по ціні продавця, що містить ознаки пірамідальної схеми, а тому, оскільки п.7 ч.3 ст.19 цього Закону визначено, що правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними, позивач просить його позов задовольнити. Оскільки відповідач використовує отримані від позивача кошти без достатньої правової підстави, [PERSON] просить стягнути їх на його користь, інфляційні витрати, 3 відсотка річних за користування коштами, а також моральну шкоду в сумі 5\~000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, направив до суду письмові заперечення по справі, та просив справу слухати без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 6 листопада 2006 року між [PERSON] [PERSON] та Закритим акціонерними товариством «АІСЕ Україна» було укладено угоду №145185, предметом якої було надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля через систему «Автоплан» (ст.1 [PERSON]). Відповідно до Правил діяльності Автоплану (додаток №2 до угоди) система Автоплан це система придбання товарів, що базується на створенні груп покупців (учасників системи), метою яких є придбання автомобілів у порядку і на умовах, передбаченим угодою та цими Правилами. За даною угодою ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якої є Приватне акціонерне товариства «АІСЕ Україна», взяла на себе зобовязання формування груп учасників, проведення асигнаційних актів, щодо надання права на отримання автомобіля, організацію та створення умов придбання автомобілів учасниками системи, здійснення оплати автомобіля, що зазначений у додатку №1 до угоди та забезпечення отримання учасником автомобіля згідно з Правилами діяльності «Автоплану», приймання та перерахування страхових платежів, інші послуги визначені в правилах діяльності Автоплану (ст.2 [PERSON]). Учасник системи брав на себе зобовязання одноразово сплатити: вступний внесок в розмірі передбаченому додатком №1 до цієї угоди відсотку від ціни автомобіля, плату за право на отримання автомобіля для покриття витрат фірми повязаних із передачею автомобіля учаснику в розмірі передбаченому у додатку №1; щомісячно сплачувати чисті внески, страхові внески, отримати автомобіль (ст.4 [PERSON]). Вищезазначена [PERSON] складалась з основного тексту [PERSON], Додатку № 1 та Додатку № 2 (Правила діяльності АВТОПЛАНу). [PERSON] та всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами [PERSON]. Відповідно до ст. 8 [PERSON] " підписання [PERSON], а також Додатків до неї, є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст [PERSON] та додатків до неї ". [PERSON] та Додаток № 2 до неї містять описання послуг, що надаються ЗАТ "АІСЕ Україна". Відповідно до ст.13 [PERSON] №145185 від 6 листопада 2006 року, учасник засвідчив своїм підписом, що отримав коректно викладене пояснення від представника фірми, уважно прочитав та зрозумів угоду та всі додатки до неї, отримав один примірник угоди та Додатки №1 та №2. Згідно п.2.2 ст. 2 Додатку №2 передбачається право Учасника відмовитися від [PERSON] та розірвати та отримати сплачені кошти, якщо повідомить про це протягом 7 (семи) днів з моменту її підписання. Оскільки Позивач не звертався протягом вказаного строку, це означає, що він прийняв умови [PERSON] та вважав їх для себе вигідними. [PERSON] за умовами угоди №145185 було включено до групи №561 та надано порядковий номер 35 у групі. Кожен щомісячний повний внесок містить складові, чітко зазначені у Додатку №1 до [PERSON], а саме: чистий внесок у розмірі 1,1905 % від ціни автомобіля у поточному місяці, що є власне сплатою за автомобіль, щомісячний внесок в оплату послуг у розмірі 0,35% від ціни автомобіля у поточному місяці плюс ПДВ. Графік внесків відповідно до Додатку №1 до [PERSON] складається зі 84 повних внесків. Протягом листопада 2006 року - січня 2010 року позивачем за [PERSON] було сплачено 39 повних внесків. Протягом зазначеного періоду ЗАТ "АІСЕ Україна" надавало [PERSON] послуги, передбачені в ст.3 [PERSON], а саме: сформувало групу Учасників, організовувало та проводило щомісячні асигнаційні акти, щодо надання права на отримання автомобіля, приймало та перераховувало платежі, здійснювало всі інші послуги, передбачені договором, що представником позивача не заперечувалося. 30 липня 2008 року у звязку із припиненням випуску моделі Славута 1.2 з липня 2008 року, ЗАТ «АІСЕ Україна» повідомила [PERSON] про заміну вказаної моделі на автомобіль ВАЗ 21070, з чим позивач погодився, продовжуючи сплачувати внески. З лютого 2010 року позивач перестав сплачувати щомісячні внески. Відповідно до п.14.2 ст.14 додатку № 2 до угоди, учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати [PERSON] за власним бажанням. Учасник повинен повідомити АІСЕ про своє рішення у письмовій формі. Повернення вступного внеску не передбачено умовами угоди за будь-яких обставин, оскільки відповідно до ч.4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов'язанням. В травні 2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання [PERSON] №145185. 09 червня 2010 року відповідачем [PERSON] була надіслана відповідь, в якій підтверджувалося розірвання угоди згідно ст. 12 угоди та ст.14 "Правил діяльності АВТОПЛАНУ" та повідомлялося, що поверненню підлягають чисті внески у відповідності до ст. 14, п.14.2 Додатка №2. Сума чистих внесків, яка підлягає поверненню буде розрахована відповідно до актуальної ціни автомобіля, що діятиме на момент завершення графіку внесків. Відмова відповідача повернути сплачені страхові внески не є порушенням прав учасника системи «Автоплан», оскільки учасник підписуючи в межах чинного законодавства України цю угоду, добровільно погоджувався на встановлення особливого порядку повернення чистих внесків, в разі розірвання укладеної угоди, беручи при цьому на себе відповідні зобовязання. Фірма може здійснити учаснику повернення чистих внесків тільки по закінченню графіку внесків групи, до якої він належав. При цьому не повертається два чистих внески, які є штрафом, та вступний внесок (п.14.2 ст.14 Додатку №2 д угоди.) В п. 4 ст. 653 ЦК України, яким встановлюється загальні правила розірвання договорів, зазначено, що " сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом". Згідно ст. 907 ЦК України, якою встановлені наслідки розірвання договору про надання послуг, - " порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін". Про те, оскільки умовами угоди, визначений особливий порядок повернення коштів, у випадку її розірвання, підстав для повернення коштів до закінчення графіку внесків групи не має. Що стосується сприяння, утворення, експлуатації та розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, суд виходив з такого. Відповідно до умов системи «Автоплан», відповідач виступає не продавцем автомобілів, а лише надає послуги з їх придбання, виступаючи в ролі посередника між продавцем автомобілів та кінцевим споживачем, про що зазначено в довідці з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України в графі виді діяльності. Така діяльність має назву адміністрування «придбання в групах», на момент укладення угоди не була передбачена чинними законодавством, не була віднесена до сфери фінансових послуг і не потребувала спеціального ліцензування, про те, і не була заборонена. Ст.42 Конституції України гарантується право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена Законом, а отже спірна угода не суперечила нормам Цивільного кодексу України, на момент її укладення. Законом України № 3462-УІ від 02.06.2011 року „Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг, який набирав чинності з 08.01.2012 року, передбачено такий вид послуг як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В силу п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», надалі Закону N 1023-XII від 12 травня 1991 року забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно ч.6 ст.19 Закону N 1023-XII правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. ст.3 ЦК України, визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема і свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. В силу ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позивачем не надано доказів, що ПрАТ «АІСЕ України» здійснювало нечесну підприємницьку діяльність у виді створення чи експлуатації фінансової піраміди, не встановлено цього і в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Про те, оскільки підстави для задоволення позову та застосування наслідків недійсності правочину відсутні, отримані ПрАТ «АІСЕ України» від [PERSON]Б повні та вступний внески не є безпідставно отриманими коштами, а тому відповідно до умов угоди, оскільки її було розірвано за ініціативою позивача, підлягають поверненню після закінчення строку дії графіка внесків групи. Не підлягають і задоволенню вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] 3 відсотків річних та інфляційних витрат за користування коштами позивача відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки сплачені останнім кошти не є безпідставно отриманими, а були сплачені за умовами угоди. Вимоги, щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до ст.22 Закону N 1023-XII, моральна шкода відшкодовується у випадку задоволення позову споживача, при цьому п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, зазначено, що моральна шкода відшкодовується у випадку, якщо завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Ст.1166 ЦК України, визначено що моральна шкода завдана фізичний особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. Про те, доказів того, що рішеннями, діями чи бездіяльністю ПрАТ «АІСЕ Україна» було завдано моральної шкоди позивачу не надано, не встановлено цього і в судовому засіданні. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed