Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося\~\~до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом\~\~до [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON]\~ про звернення\~ стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 08.02.2010 року між [PERSON]\~та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 027Є/V-U , згідно з яким позичальник отримала кредит у сумі 221 500,00 гривень на споживчі цілі ,зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 06.02.2014 року. Однак, [PERSON] у порушення умов договору та вимог закону , зобовязання за договором з повернення кредиту, сплати процентів не виконує належним чином, у звязку з чим станом на 18.02.2015 року за нею рахується непогашена заборгованість у сумі 490 271,29 гривень, з яких : - 159 941,14 грн. заборгованість за кредитом; - 100 560,26 грн. заборгованість по процентам за його користування; - 205 471,26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 1000,00 грн. штраф (фіксована частина); - 23 298,63 грн. штраф (процентна складова). З метою забезпечення виконання [PERSON]\~ зобовязань за кредитним договором від 08.02.2010 року №027Є/V-U, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 08.02.2010 року укладено договір застави рухомого майна. Згідно якого у заставу було передано рухоме майно: автомобіль марки "Opel", модель Vectra 1.8, рік випуску 2003, тип ТЗ легковий сєдан, номер кузова/шасі WOLOZCF6941008685, реєстраційний номер 91010PE та фургон малотоннажний : марка DAF, модель : 400, рік випуску :1991, номер кузова/шасі : XLRVE04ETON896769, реєстраційний номер : АО4487АК, що належить на праві власності [PERSON]. З посиланням на викладене, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 490 271,29 гривень, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки "Opel", модель Vectra 1.8, рік випуску 2003, тип ТЗ легковий сєдан, номер кузова/шасі WOLOZCF6941008685, реєстраційний номер 91010PE та фургон малотоннажний : марка DAF, модель : 400, рік випуску : 1991, номер кузова/шасі : XLRVE04ETON896769, реєстраційний номер : АО4487АК, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу автомобіля та фургона малотоннажного банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також вилучити у відповідача та передати в заклад позивачу предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини,\~якими\~\~сторони обґрунтовують\~свої вимоги,\~\~правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх\~\~доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,\~\~які беруть участь у справі. Кожна сторона\~\~зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 08.02.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 027Є/V-U , згідно з яким позичальник отримала кредит у сумі 221 500,00 гривень на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом , з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 06.02.2014 року з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком \~повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором № 027Є/V-U від 08.02.2010 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 8-11/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 027Є/V-U між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 08.02.2010 року укладено договір застави автотранспорту. Відповідно до п.п. 6,6.1,6.2 договору застави автотранспорту [PERSON] предав у заставу рухоме майно: автомобіль марки "Opel", модель Vectra 1.8, рік випуску 2003, тип ТЗ легковий сєдан, номер кузова/шасі WOLOZCF6941008685, реєстраційний номер 91010PE та фургон малотоннажний : марка DAF, модель : 400, рік випуску :1991, номер кузова/шасі : XLRVE04ETON896769, реєстраційний номер : АО4487АК, що належить на праві власності [PERSON]./а.с. 12-13/ У звязку з порушенням [PERSON] зобовязань за кредитним договором станом на 18.02.2015 року заборгованість за кредитом складала 490 271,29 гривень, з яких : - 159941,14 грн. заборгованість за кредитом; - 100560,26 грн. заборгованість по процентам за його користування; - 205471,26 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 1000,00 грн. штраф (фіксована частина); - 23298,63 грн. штраф (процентна складова), що стверджується наданим позивачем до суду розрахунком заборгованості за договором №027Є/V-U від 08.02.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 18.02.2015 р. (а.с. 4-5) . Правовідносини\~ між\~ сторонами\~ по\~ справі\~ є\~ цивільно-правовими\~ та\~ урегульовані\~ положеннями\~ ЦК \~\~\~України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. За положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено [PERSON] та [PERSON] повідомлення від 21.01.2015 року №30.1.0.0/2-МОО про факт невиконання основного зобов'язання боржником, внаслідок чого наявна прострочена заборгованість у розмірі 462 658,76 гривень, яке залишено боржником без відповідного реагування та задоволення. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України регламентовано право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, що набувається ним у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При цьому, згідно зі ст. 590 ЦК України, що кореспондується з нормою ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інакше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами заставного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення позичальником зобов'язань за договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Судом встановлено, що на виконання приписів ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~ПАТ КБ «ПриватБанк» до початку процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснив реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 46344027 від 13.02.2015 року (підстава: договір застави № б/н від 08.02.2010 року (а.с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про заставу» закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Тобто, застава та заклад, як її різновид, відрізняються між собою тим, хто із учасників правовідношення (боржник або кредитор) має право володіння нерухомим майном, яке передано в заставу. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій кредитного договору забезпеченням зобов'язань за кредитом є застава транспортного засобу, який залишається у володінні заставодавця. Згідно зі ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. За нормами ч. 2\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка регламентує і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. [PERSON] до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 року у справі за № 6-10цс13. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі, що полягає в зобов'язанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Таким чином, внаслідок порушення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, а також зобов'язань за договором застави щодо обов'язку передати предмет застави в заклад, ПАТ КБ «Приватбанк» обрано передбачений законодавством спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення вимоги про виконання зобов'язання в натурі, а саме, про передачу предмету застави в заклад. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, належним чином обґрунтований і підтверджений наявними у справі матеріалами, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved