Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У листопаді 2015 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом до ТОВ «[PERSON] Трейд»,в якому заявив вимоги про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в порядку реституції. В позові зазначає,що 21.10.2015 р.він уклав з ТОВ «[PERSON] Трейд» договір № 00209 фінансового лізингу, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати [PERSON]М.у користування трактор МТЗ 82.1 «Беларусь»,а позивач зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі. Позивач вважає,що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. До підписання договору представником відповідача було повідомлено позивача про можливість продажу позивачу трактора МТЗ за ціною,що не перевищує 150000 гр.на умовах розстрочки,та передачі його у користування протягом 5-7 днів,але у будь-якому випадку не пізніше 30 днів після внесення ним передоплати у розмірі 50000 гр.,така вартість предмета лізингу була зазначена у додатку № 1 до договору. Проте,після підписання договору,детально ознайомившись з його текстом,позивач з*ясував,що у договір були внесені інші умови,аніж ті,відносно яких було досягнуто усної згоди та надавалися роз*яснення,зокрема,щодо вартості предмета лізингу,строків та розміру платежів за договором,в тому числі послуг лізингодавця,відповідальності сторін,а відтак,договір містить вкрай невигідні та несправедливі для нього умови. Так,за умовами вищезазначеного договору,до отримання трактора вартістю 500\~000 гр.без ПДВ,[PERSON],має сплатити товариству платіж за оформлення договору у розмірі 9 % вартості предмета лізингу,платіж за передачу предмета лізингу у розмірі 1% від його вартості, аванс у розмірі не менше 50 % вартості предмета лізингу, компенсацію витрат лізингодавця на реєстрацію за собою предмета лізингу та на його страхування. Крім того,сплачена ним за договором сума 50000 гр.не являється передплатою безпосередньо за предмет лізингу,а фактично є платежем лізингодавцю за оформлення договору в розмірі 9% від вартості предмета лізингу,що не являється послугою,яка підлягає оплаті відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг». Також позивач зазначає,що в договорі лізингу,за відсутності відомостей про продавця товару,в порушення вимог закону не передбачена солідарна відповідальність лізингодавця за невиконання будь-яких зобов*язань щодо якості,комплектності,справності предмета лізингу,його заміни,введення в експлуатацію та ін. Разом з тим,договором передбачена відповідальність позивача не лише за будь-яке порушення зобов*язання,а й право лізингодавця в односторонньому порядку припинити дію договору без повернення лізингоодержувачу сплачених ним за договором коштів,що є обмеженням прав споживача та порушенням принципів свободи договору ,а відтак,несправедливими умовами договору. Позивач наголошує,що оспорюваний договір містить невигідні та несправедливі умови,чим порушує його права споживача,був ним укладений з відповідачем виключно внаслідок нечесної підприємницької практики з боку останнього. Просить суд з підстав,передбачених ст.203,215,216 ЦК України,ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»,визнати недійсним договір № 00209 фінансового лізингу від 21.10.2015 р.,укладений між [PERSON]та ТОВ «[PERSON] Трейд»,в порядку реституції стягнути з відповідача грошову суму 50000 гр. В судовому засіданні позивач [PERSON]позов підтримав та пояснив,що для ведення підприємницької діяльності,пов*язаної із сільським господарством,він мав намір купити трактор,який підшукував через оголошення. Дізнавшись в мережі Інтернет про пропозицію ТОВ «[PERSON] Трейд» щодо продажу трактора за 150000 гр.з можливістю оплати у розстрочку,21.10.2015 р.він в офісі ТОВ «[PERSON] Трейд» в м.Запоріжжі усно погодив з представником відповідача всі умови договору,зокрема,щодо вартості трактора 150000 гр.та отримання його у користування протягом кількох днів після внесення передплати 50000 гр.,після чого в цей же день сплатив відповідачу суму 50000 гр.та підписав договір № 00209.Наданий йому на ознайомлення проект договору мав незаповнені графи,а в офісному приміщенні була створена така обстановка,що позивач не мав можливості уважно прочитати договір,тому підписав його без детального вивчення.Пізніше ознайомившись із договором вже після підписання,позивач виявив,що вартість предмета лізингу всупереч усній домовленості та додатковій угоді № 1,визначена у договорі у розмірі 500\~000 гр.без ПДВ,в договір включені інші явно несправедливі умови,а сплачена ним сума 50000 гр.не являється передплатою за предмет лізингу,а є оплатою послуг лізингодавця за оформлення договору.Фактично представником відповідача він був введений в оману щодо вигідності договору,укладеного внаслідок нечесної підприємницької практики,чим порушені його права споживача. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON]підтримав позов свого довірителя та просив його задовольнити з підстав,визначених у позові.Пояснив,що оспорюваний договір,який порушує права позивача як споживача,був укладений позивачем на вкрай невигідних для себе умовах,виключно внаслідок нечесної підприємницької діяльності відповідача,з боку якого вбачається намір лише заволодіти грошовими коштами 50000 гр.,сплаченими позивачем за оформлення договору,містить несправедливі умови та обмежує права позивача як сторони договору.Вказані обставини є підставою для визнання договору недійсним та повернення сторін договору у первісний стан шляхом стягнення з відповідача в порядку реституції сплаченої позивачем суми 50000 гр. Представник відповідача в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток на адресу місцезнаходження юридичної особи,які були вручені уповноваженій особі завчасно.Про зміну свого місця знаходження під час судового провадження відповідач суд не повідомляв,свою позицію у справі не виклав,доказів для дослідження у судовому засіданні не надавав. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд за згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та його представника,допитавши свідків,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 21.10.2015 р.між позивачем [PERSON]та ТОВ «[PERSON] Трейд» в особі представника [PERSON]було укладено договір фінансового лізингу № 00209 з додатком № 1, за умовами якого ТОВ «[PERSON] Трейд» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора МТЗ 82.1 «Беларусь» та передати цей трактор у користування позивача, який, у свою чергу, зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно п.10.2 договору в розмірі 6623 грн. 47 коп. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачає право\~[PERSON]\~отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Вартість предмета лізингу в п.8.1. договору на момент його укладання визначена у розмірі 500000 гр.без ПДВ. Згідно додатку № 1 до договору, вартість предмета лізингу визначена у розмірі 150000 гр.,в тому числі ПДВ. Згідно пункту 4.2 договору,трактор передається у користування\~\~\~\~\~[PERSON] не пізніше 30 банківських днів з моменту його купівлі лізингодавцем у продавця,тільки після сплати позивачем платежу за передачу предмета лізингу,підписання сторонами додатку № 2 до договору та компенсації витрат,які зазнав лізингодавець під час реєстрації предмета лізингу у відповідних органах та в зв*язку із страхуванням. Пунктом 4.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) платежу за укладенням цього договору,\~б) авансового платежу,в)різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах,визначених п.9.4 договору або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах,визначених п.9.5 договору. 21.10.2015 р.на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив ТОВ «[PERSON] Трейд» 50000 гр.,що підтверджено квитанцією ПАТ «КБ «Приватбанк». Згідно повідомлення на оплату,оформленого представником відповідача,вказана сума підлягала оплаті як платіж згідно договору № 00209 від 21.10.2015 р.без ПДВ. За змістом розділу договору «Визначення термінів»,платіж за оформлення договору-першочерговий одноразовий платіж,який входить до складу першого платежу,що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку ,перевірку та розгляд документів для укладання договору ,незалежно від назви призначення платежу у квитанції на оплату.Розмір платежу за оформлення договору становить 9% від вартості предмета лізингу. Свідок [PERSON]Я.в суді показала,що через мережу Інтернет вона відшукала оголошення про продаж трактора за 150000 гр.,яким зацікавився брат її чоловіка [PERSON]та з метою його купівлі звернувся до офісу фірми,яка розмістила оголошення. Під час спілкування з менеджером обговорили ціну трактора 150000 гр.,який протягом 3-4 днів після внесення передплаті у розмірі 50000 гр.[PERSON]міг отримати у користування,та інші умови договору ,які виглядали вкрай вигідними для [PERSON]М.В цей же день він сплатив 50000 гр.,для ознайомлення отримав проект договору,проте офісні працівники його постійно відволікали від читання,не на всі питання відповідали,намагалися пришвидшити підписання договору,що [PERSON]врешті і зробив,оскільки менеджер наполягала,що в будь-який момент цей трактор може купити інша особа. Свідок [PERSON]М.в суді показав,що за оголошенням його дружина знайшла варіант покупки трактора за 150000 гр.у розстрочку,який був потрібен його брату [PERSON],вони разом прибули в офіс ТОВ «[PERSON] Трейд» в м.Запоріжжі,де з*ясували,що трактор,виставлений на продаж,є власністю цього ТОВ,низька ціна обумовлена тим,що він не нової моделі та давно виставлений на [PERSON]дали прочитати проект договору з незаповненими графами,отримали рахунок на оплату 50000 гр.,який в цей же день [PERSON]оплатив і підписав підготовлений менеджером договір.При детальному вивченні договору вже після підписання виявили,що вартість трактора була підмінена,а внесений платіж не є передплатою за трактор.Наступного дня вони з [PERSON]прибули в офіс ТОВ «[PERSON] Трейд» з*ясувати ці обставини,проте менеджер,яка напередодні вела з ними переговори та готувала договір,не змогла дати зрозумілі відповіді,[PERSON]усвідомив,що підписав договір з несправедливими умовами внаслідок нечесної підприємницької практики. Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру МВС від 19.02.2016 р.,за ТОВ «[PERSON] Трейд» ЄДРПОУ 39647766 25.12.2015 р.зареєстровано право власності на єдиний транспортний засіб «Нісан Х-трейл» 2014 року випуску. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 21.10.2015 р.,укладеного між сторонами,дає підстави для висновку,що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. \~Згідно договору,лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності,справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію,усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.\~\~ За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункти договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням\~статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~21.10.2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Таким чином,посилання позивача на несправедливі умови договору знайшли своє підтвердження доказами,з урахуванням встановлених судом обставин про відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору суд задовольняє позов про визнання договору недійсним як ґрунтований на законі,у повному обсязі,та стягує з відповідача грошову суму 50000 гр.в порядку реституції. Висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України,викладеною в постанові від 16.12.2015 р. по справі № 6-2766цс15,яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов*язковою для судів. Відповідно до ст.88 ЦПК України,на користь позивача суд стягує з відповідача судовий збір,сплачений у розмірі 987 гр.20 коп.,що підтверджено квитанцією. На підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст.203,215,216,220,227,799,806,808,ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,ст.3,10,11,57,60,88,224-225,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: approved