Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Представник первісного позивача звернувся до суду з уточненими позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2017 року, яка станом на 11.08.2019 року складає 12662,60 долларів США та 99600,41 грн., з яких: - 4983,02 доларів США - заборгованість по кредиту строкова; - 4368,41 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; - 139,49 доларів США - поточна заборгованість по процентам; - 3171,68 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; - 59414,93 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; - 40185,48 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності. Свої уточнені позовні вимоги представник первісного позивача обґрунтовує тим, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 09.10.2007 року був укладений кредитний договір №511/П-12. Умовами п.1.1. Кредитного Договору передбачено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 23000,00 доларів США на строк з 09.10.2007 року по 08.10.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 12,5% річних. Кредит надано Банком для придбання відповідачем нерухомості - двокімнатної квартири під номером [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м. Вказану квартиру Банком в іпотеку. Банк, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, виконав у повному обсязі - відкрив позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та видав кредит у сумі, зазначеній у п. 1.1 Договору. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № [NUMBER] , відкритий ВАТ АБ «Укргазбанк» щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 127,78 доларів США, а в останній день погашення 127,38 доларів США(п. 3.3.3 Договору). У відповідності з п. 3.3.4. щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного за місяцем користування кредитом, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту або в день дострокового розірвання цього договору з врахуванням п. 4.1 Договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.1 Договору на рахунок, відкритий в АБ «Укргазбанк». У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2007 року, утворилась заборгованість, яка станом на 11.08.2019 року складає 12662,60 доларів США та 99600,41 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором між банком, позичальником та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір поруки №без номеру від 09.10.2007 . Відповідно до п.1.1. Договору поруки, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2007 року. Згідно п.1.2 Договору поруки поручителі несуть солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки правонаступницею [PERSON] є його дружина - [PERSON] , представник первісного позивача просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №511-П-12 від 09.10.2007 року у розмірі 12662,60 доларів США та 99600,41 грн. В судове засідання представник первісного позивача Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] не з`явились, однак адвокат Ніколаєв В.О., який діє в їх інтересах надав заяву про розгляд справи за його відсутністю через перебування на самоізоляції. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, однак згідно його письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, відповідач вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки звернувшись до боржників з вимогою 14.12.2016 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» чітко визначив строк повернення кредиту - 30 днів з моменту отримання даної вимоги та розмір заборгованості у загальному розмірі 9447,71 доларів США, таким чином банк змінив строк виконання основного зобов`язання та чітко визначив суму повернення, подальше нарахування процентів та пені та зміна суми заборгованості є незаконною. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2018 року було відкрито провадження за первісним позовом в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2018 року було зупинено провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2019 року було поновлено провадження по справі. 13.09.2019 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано апеляційну скаргу на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2018 року про відкриття провадження по справі. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.11.2019 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2018 року про відкриття провадження по справі було залишено без змін. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2019 року дану справу було прийнято до свого провадження суддею Шевчук Ю.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3. Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою до розгляду в одному провадженні з первісним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 року було об`єднано в одне провадження цивільну справу №495/8650/18 за уточненою позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3. Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою та цивільну справу №495/9012/19 за уточненою позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3 Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2020 року було відмовлено в задоволені заяви відповідача за первісним позовом [PERSON] про зупинення провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2020 року було відмовлено у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2020 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 05 вересня 2019 року на адресу суду від відповідачки за первісним позовом - [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, згідно якої відповідачка за первісним позовом просила визнати недійсним пункт 5.3. Кредитного договору №511/П-12 від 09.10.2007 року та визнати поруку [PERSON] за Договором поруки, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] та [PERSON] від 09.10.2007 року - припиненою. У задоволенні первісного позову [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Свої зустрічні позовні вимоги відповідачка запервіснимпозовом [PERSON] обґрунтовує тим, що умови п.5.3. Кредитного договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, зокрема щодо нарахування пені у розмірі 0,1% в день, це 36,5% на рік, що є непомірним тягарем для споживача. Окрім того, відповідачка за первісним позовом [PERSON] зазначає, що Договор поруки немає конкретно визначеного строку дії, що є порушенням ст.559 ЦК України, до того ж, на думку відповідачки порука станом на теперішній час є припиненою, оскільки з письмовою вимогою про дострокове виконання зобов`язань представник первісного позивача звернувся до [PERSON] [INFO] , згідно даної вимоги строк виконання боргових зобов`язань був зазначений - протягом 30 днів з дати одержання цієї вимоги, натомість з позовною заявою до суду представник первісного позивача звернувся лише 11.09.2018 року. 07.10.2019 року на адресу суду надійшла позовна заява відповідача за первісним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3 Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою. Згідно уточнених позовних вимог [PERSON] просить визнати пункт 5.3. Кредитного договору №511/П-12 від 09.10.2017 року недійсним та визнати поруку [PERSON] за Договором поруки укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] та [PERSON] від 09.10.2007 припиненою з 13.07.2017 року. Свої вимоги відповідач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2007 року ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] та [PERSON] уклали Договір поруки за Кредитном договором. 14 грудня 2016 року [PERSON] від ПАТ АБ "Укргазбанк" надійшла Вимога про дострокове повернення кредиту. 08.07.2017 року сторона Договору поруки від 09.10.2007 року [PERSON] - помер. Відповідно до спадкової справи №858/2017 правонаступником [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] вважає, що умови пункту 5.3. Кредитного договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, адже п.5.3. Кредитного договору не відповідають вимогам законодавства України та створюють несправедливо непомірний тягар для споживача та є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, та взагалі не відповідає вимогам законодавства України. На думку [PERSON] , оспорюваний договір поруки не має конкретно визначеного строку дії та вважає, що строк виконання основного зобов`язання для відповідачів настав саме 13.01.2017 року - після спливу 30-ти днів з моменту пред`явлення ПАТ АБ «Укргазбанк» вимоги про дострокове повернення кредиту 14.12.2016 року та шести місяців, натомість представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів лише 11.09.2018 року. Дослідивши матеріали справи, витребувані докази та доводи сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 09.10.2007 року був укладений кредитний договір №511/П-12. Умовами п.1.1. Кредитного Договору передбачено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 23000,00 доларів США на строк з 09.10.2007 року по 08.10.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 12,5% річних. Кредит надано Банком для придбання відповідачем нерухомості - двокімнатної квартири під номером [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м. Вказану квартиру Банком в іпотеку. Банк, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, виконав у повному обсязі - відкрив позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та видав кредит у сумі, зазначеній у п. 1.1 Договору. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № [NUMBER] , відкритий ВАТ АБ «Укргазбанк» щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 127,78 доларів США, а в останній день погашення 127,38 доларів США (п. 3.3.3 Договору). У відповідності з п. 3.3.4. щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного за місяцем користування кредитом, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту або в день дострокового розірвання цього договору з врахуванням п. 4.1 Договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.1 Договору на рахунок, відкритий в АБ «Укргазбанк». У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.9 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2007 року, утворилась заборгованість, яка станом на 11.08.2019 року складає 12662,60 доларів США та 99600,41 грн.,з яких: - 4983,02 доларів США - заборгованість по кредиту строкова; - 4368,41 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; - 139,49 доларів США - поточна заборгованість по процентам; - 3171,68 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; - 59414,93 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; - 40185,48 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором між банком, позичальником, [PERSON] , [PERSON] був укладений договір поруки №без номеру від 09.10.2007 року . Відповідно до п.1.1. Договору поруки, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2007 року. Згідно п.1.2 Договору поруки поручителі несуть солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 5.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Згідно актового запису про смерть №827 від 12.07.2017 року, складеного Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, первісний відповідач [PERSON] , помер [INFO] . Згідно копії спадкової справи №858/2017 року, заведеною Білгород-Дністровською міською державною нотаріально конторою, спадкоємицею померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] . Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст. 553 ЦК України передбачають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою частково або у повному обсязі. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №б/н від 09.10.2007 року, за умовами якого поручительізобов`язуються перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №511-П-12 від 09.10.2007 року, укладеного між кредитором та позичальником. Положеннями ст. 553 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Стаття 543 ЦК України вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на момент укладення кредитного договору) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Частинами першою і третьою статті 251ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з відповідачем [PERSON] , між ПАТ АБ «Укрназбанк» та [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №б/н, згідно якого поручителі зобов`язувалися солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором №511/П-12 від 09.10.2007 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 23000,00 доларів США, та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі. Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо Кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору. Отже, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання. У відповідності з п. 3.3.4. щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного за місяцем користування кредитом, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту або в день дострокового розірвання цього договору з врахуванням п. 4.1 Договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.1 Договору на рахунок, відкритий в АБ «Укргазбанк». Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число робочого дня кожного звітного місяця. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Судом встановлено, що у відповідності до розрахунку позивача позичальник [PERSON] взяв на себе зобов`язання щодо вчасного сплачення кредитних коштів та не виконав їх належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 11.08.2019 року складає 12662,60 доларів США та 99600,41 грн. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідачами не оспорюється факт невиконання грошових зобов`язань перед позичальником, кредитний договір та договір поруки є чинним, такими що не припинили своєї дії, суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком та вважає позовні вимоги за первісним позовом законними, доведеними, такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а отже підлягаючими задоволенню. Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 192 ЦК У країни законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи що станом на 28.01.2021 року офіційний курс гривні щодо долару США НБУ встановлено у розмірі 28,16 грн. за 1 долар США, з відповідачів підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 356578,81 грн. та 99600,41 грн. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3. Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою та уточненої позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3 Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою, суд зазначає наступне. Обравши способом захисту своїх прав визнання пункту 5.3. Кредитного договору №511/П-12 від 09.10.2007 року недійсними з підстав, статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», та з підстав визнання поруки за зазначеним вище кредитним договором припиненою, з урахуванням принципу змагальності сторін, відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] зобов`язані були довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявлених ними вимог, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину не надали. Так, доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що порука є припиненою 13.01.2017 року, оскільки 14.12.2016 року [PERSON] від ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшла вимога про дострокове повернення кредиту не заслуговують на увагу, адже згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо Кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору. Сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання. Станом на теперішній час порука не є припиненою, а зобов`язання перед позичальником не виконано, що не оспорюється відповідачами. Щодо твердження відповідачів, що пункт 5.3. Кредитного договору є несправедливим та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.2 ст.11,ч.1 ст.202 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частиною 2 ст.228 ЦК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №910/24075/16 та Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19. Аналізуючи положення статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та постанові Верховного Суду від 17.10.2019 р. у справі № 442/2916/16-ц. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. За змістом статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, на момент укладання договору відповідачі не заявляли зауважень чи заперечень щодо його умов та в подальшому тривалий період часу його виконували, кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у томі числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо); строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, підстави для задоволення зустрічних вимог відповідачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] відсутні. Окрім того, суд зауважує, що ані відповідачами за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , ані їх представником не надано належних та допустимих доказів вини ПАТ АБ «Укргазбанк», яка виражалася б в намірі порушити публічний порядок при укладання спірних пунктів кредитного договору, а саме пункту 5.3. Кредитного Договору №511/П-12 від 09.10.2017 року. Судом встановлено, що перед укладенням Кредитного договору відповідачі були ознайомлені у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Вказаний договір укладено за ініціативи відповідачів за первісним позовом, при цьому вони свідомо уклали договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляли додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його. Отже, при підписанні Кредитного договору №511/П-12 від 09.10.2017 року відповідач за первісним позовом [PERSON] погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що давало додаткову можливість детально вивчити його умови. Поручителі [PERSON] , [PERSON] у свою чергу, підписали і погодилися з умовами Договору поруки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3. Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою та уточнені позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, визнання пункту 5.3 Кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення по суті. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5405,65 грн. та 895,71 грн., тобто по 2100,45 грн. з кожного. Оскільки згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» за подання зустрічних позовів відповідачі [PERSON] , [PERSON] були звільнені від сплати судового збору, дані судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved