Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

В липні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та просив стягнути на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у розмірі 360 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] працював тривалий час на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. По факту виникнення в позивача хронічного професійного захворювання було проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 21 квітня 2021 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідно до якого встановлено, що позивач працював в шкідливих умовах. Розслідування проводилось уповноваженою комісією: Голова комісії - Д.О. Дударь, лікарь з гігієни праці відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головноо управління Держпраці у Дніпропетровській області; члени комісії: Жук Т.К. - медичний директор з питань експертизи тимчасової непрацездатності КП "Криворізька міська клінічна лікарня № 8" КМР; Савостін В.П. - начальник медичної служби ПАТ "Кривбасзалізрудком"; Лаврійчук В.С. - фахівець ( з розслідування та обліку професійних захворювань) відділу охорони праці ПАТ "Кривбасзалізрудком"; Малаціон Д.В. - в.о. заступника директора з охорони праці відділу охорони праці ПАТ "Кривбасзалізрудком"; Старіков Г. В. - голова цехового профкому шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком" ПО ПМГУ; Дубов В.В. - технічний інспектор праці Криворізького комітету профспілки металургів та гірників України; Вєтряк О.В. - начальник відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено наявність у позивача, [PERSON] хронічного професійного захворювання за таким діагнозом: 1) радікулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузій дисків L3-L4-L5-S1, абсолютного стенозу хребтового каналу на рівні L3-L4, L5-S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічногоплечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії),група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Крім того Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці [PERSON] , а саме на підставі інформаційної довідки про умови праці № 1000/4.6-1 від 26.11.2020, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та згідно з Державними санітарними нормами та правилами "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці підземного гірника дільниці № 11 шахти "Октябрська" [PERSON] відносяться: - за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками рівня шуму до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками рівня вібрації до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Зважаючи на визначені шкідливі умови праці, Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання були встановлені обставини за яких у [PERSON] виникло професійне захворювання ( п. 17 Акту): працюючи підземним гірником на шахті "Октябрська" у відповідача у період з 01 листопада 2011 року по 30 вересня 2020 року позивач в підземних умовах очищував зумпфи, уловлювальні камери (під кліттю, скіпом) від мулу, розсипної гірничої маси у вагонетки, з навантаженням і вивантаженням з них; керував вентиляційними дверима, штовхачами, лебідками та іншими механізмами вантажних, розвантажувальних пунктів. В підземних умовах не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив параметрів аерозолів фіброгенної дії та шуму, що перевищували нормативні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.03.2021 № 638 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 09.10.2001 по 20.09.2011 - підземний прохідник шахти "Октябрська" підприємства відповідача. Приймаючи до уваги обставини роботи позивача та шкідливі умови, в п. 18 Акту про розслідування встановлені причини виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання: 1) важкість праці: фізичне динамічне навантаження при регіональному навантаженні за участю м`язів рук та плечового суглобу - 46,2 Вт при допустимому 45 Вт; маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 6 кг і складала 30 кг при допустимій нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 25,3 % при допустимому до 25 %; періодичне перебування у робочій позі стоячи 60,6% при допустимому до 60%; нахили тулубу (вимушені, більше 300) 123 рази за зміну, при допустимому - 50-100 разів, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу" затверджених наказом МОЗ України № 248 від08.04.3014р. 2) пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 1,95 рази і складала 3,9 мг/м 3 при ГДК 2,0 мг/м 3 згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны". Вказані обставини стали причиною виникнення та розвитку в позивача хронічного професійного захворювання, діагноз якого вперше встановлений медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ " УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ" № 638 від 25 березня 2021 року. Даним висновком протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, пилу. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії № 059827 Серії 12 ААА від 08 червня 2021 року позивач пройшов огляд, де йому вперше та безстроково було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання - 60% (40 % радикулопатія, 20 % - ХОЗЛ) та відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії № 627794 серії 12 ААБ від 08.06.2021 р. встановлена третя група інвалідності. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу. Рекомендоване спостереження сімейного лікаря, невролога. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлю, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають позивачеві вільно дихати. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час незмінним є те, що самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті позивача є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, оскільки не зважаючи на постійні курси лікування, які лише тимчасово полегшують його стан, відновлення стану здоров`я є неможливим, тим паче, що втрата працездатності та інвалідність, свідчать про незворотність втрати та неможливість відновлення стану здоров`я позивача. Позивач вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «КЗРК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. Представник відповідача АТ «КЗРК» у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди. Позивач не подбав про власну безпеку та здоров`я, відповідно правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу відсутні. Суду не надано доказів наявності вини відповідача спричинення йому підприємством моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. 18 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимогах. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки [PERSON] , він працював на підприємстві відповідача: - з 14.05.2001 року був прийнятий на роботу гірником 1го розряду дільниці № 22 шахти "Октябрьська" з повним робочим днем на підземних роботах; - з 09 жовтня 2001 року був переведений на посаду прохідника 4го розряду з повним робочим днем на підземних роботах; - з 14 січня 2003 року був переведений на посаду прохідника 4го розряду дільниці № 19 шахти "Октябрьська" з повним робочим днем у підземних умовах; - з 07 квітня 2004 року був переведений на посаду прохідника 4го розряду на дільницю 27 з повним робочим днем на підземних умовах; - з 21 вересня 2011 року переведений на посаду гірника 4го розряду, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, дільниці № 2 підземного гірничого цеху шахти "Октябрська"; - з 01 листопада 2011 року по момент звільнення працював гірником 4го розряду зайнятий повний робочий день на підземних роботах дільниці № 11 шахти "Октябрська" Роботи характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено наявність у позивача, [PERSON] хронічного професійного захворювання за таким діагнозом: 1) радікулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузій дисків L3-L4-L5-S1, абсолютного стенозу хребтового каналу на рівні L3-L4, L5-S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічногоплечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії),група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. По факту виникнення в позивача хронічного професійного захворювання було проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 21 квітня 2021 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідно до якого встановлено, що позивач працював в шкідливих умовах. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.03.2021 № 638 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 09.10.2001 по 20.09.2011 - підземний прохідник шахти "Октябрська" підприємства відповідача. Судом встановлено, що в п. 13 Акту розслідування, комісією було зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці позивача на підставі інформаційної довідки про умови праці № 1000/4.6-1 від 26.11.2020, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та згідно з Держаними санітарними нормами та правилами "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці підземного гірника дільниці № 11 шахти "Октябрська" [PERSON] відносяться: - за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками рівня шуму до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками рівня вібрації до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). За висновком Медико-соціальної експертної комісії від 08 червня 2021 року Серії 12 ААА № 059827 [PERSON] було встановлено безстроково ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% (з яких 40 % - радикулопатія, 20 % ХОЗЛ) та відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії № 627794 серії 12 ААБ від 08.06.2021 р. встановлена безстроково третя група інвалідності. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із медичних документів позивач, [PERSON] , внаслідок професійного захворювання відчуває стійкий біль і м`язово-тонічні синдроми, виражені периферичним нейросудинним синдромом та обмеженням рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, утруднену ходу, болі в кистях, підвищену чутливість їх до холоду, задишку при фізичному навантаженні, кашель харкотинням, важкість у грудях. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно зі ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуїстичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи та відповіді надані позивачем переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 60%, встановлена 3 група інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Так, згідно положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021 - становить 6000,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 185 000 гривень, що буде виваженою грошовою компенсацію тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1850,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial