Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] як споживач, звернулася до суду з позовом в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" грошові кошти в сумі 7500 доларів США та стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на її користь 7500 доларів США, а разі неможливості еквівалент в гривнях в сумі 186154,93грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.11.2014 року у відділення №24 філії "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та кредит" між нею та банком було укладено договір - заява №300937/71554/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 3 місяці в іноземній валюті, предметом якого, відповідно до п.1.1 є внесення нею вкладу, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 7500 доларів США на строк з 19.11.2014 року по 19.02.2015 рік з нарахуванням та виплатою відсотків у розмірі 10,50% річних, у порядку та на умовах, визначених в договорі - заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Фінанси та кредит". Оскільки дія договору закінчилась, однак кошти не були повернуті, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, при цьому вказала про часткове повернення відповідачем суми вкладу, у зв'язку з чим на день розгляду справи сума неповернутих коштів становить 7452 доларів США. Також, вказала про необґрунтованість заперечень відповідача щодо неможливості виплати коштів у зв'язку із дією обмежень на видачу вкладів в іноземний валюті, введених постановою №758 Національного банку України, оскільки чинність постанови не розповсюджуються на правовідносини між сторонами, до того ж постанова суперечить нормам Цивільного кодексу України щодо обов'язкового повернення банківського вкладу у встановлені в договорі строки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Разом з тим, в надісланих на адресу суду письмових запереченнях від 09.04.2015р. представник відповідача Сокуренко С.Ю. позовні вимоги не визнала. Зокрема зазначила, що дійсно на рахунку в банку знаходяться кошти позивача в сумі 7452доларів США, однак на момент звернення позивача до банку з вимогою про повернення суми вкладу діяла постанова НБУ №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України" від 29.08.2014 року, відповідно до якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Аналогічні обмеження встановлені постановою НБУ №190 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України" від 04.03.2015р. Крім того, відповідно до п.7.4. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Фінанси та кредит" сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором у випадку виникнення обставин непереборної сили, в т.ч. у зв'язку з вступом у дію актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно обмежують можливість належного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. При цьому строк виконання зобов'язань відкладається на весь строк дії таких обставин (а.с.39-41). Оскільки, позов виник з діяльності філії юридичної особи, суд вважає, що позивач правомірно звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира, а саме за місцезнаходженням відділення №24 філії "Центральне регіональне Управління" АТ "Банк "Фінанси та кредит", згідно ч.7 та ч.8 ст. 110 ЦПК України, яка визначає альтернативну підсудність справ за вибором позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2014 року у відділенні №24 філії "Центральне регіональне Управління" АТ "Банк "Фінанси та кредит", яке розташоване в м.Житомирі по вулиці Московській, 7/20, між банком (далі за текстом - відповідач або банк) та [PERSON] (далі за текстом - позивач або вкладник) було укладено договір - заява №300937/71554/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 3 місяці в іноземній валюті (далі за текстом - договір) (а.с. 5). Відповідно до п.1.1 договору позивач погодилась внести, а відповідач погодився прийняти грошовий вклад в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 7500 доларів США на строк з 19.11.2014 року по 19.02.2015 рік, з нарахуванням та виплатою відсотків у розмірі 10,50% річних, у порядку та на умовах, визначених в договорі - заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Фінанси та кредит" (далі за текстом - Основні умови). Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку №2638.9.196592.003. Відповідно до п.6 договору, після закінчення строку визначеного в п.1 договору, вклад повертається вкладникові в порядку та на умовах, передбачених положенням п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2. Основних умов (п. 7 договору). В абзаці першому пункту 5.2. Основних умов визначено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у договорі, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у договорі, вкладник (позивач) у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного договором. Вказану письмову вимогу вкладник зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві вкладник обов'язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. В абзаці четвертому пункту 5.2. Основних умов вказано, що у випадку, коли вкладник надав банку зазначену письмову вимогу про отримання суми Строкового вкладу шляхом видачі готівки, але не вимагає отримання Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного договором, або останнього з строків, на який продовжено розміщення Строкового вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні Банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу. Для обліку цих коштів вкладник підписанням договору-заяви уповноважує банк: відкрити вкладникові Рахунок на вимогу, та не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного договором-заявою, або останнього з строків, на який продовжено розміщення Строкового вкладу, перерахувати суму вкладу зі Строкового вкладного рахунку та суму нарахованих на Вклад процентів (суму нарахованих на вклад, але не виплачених процентів) з рахунку для нарахування процентів за вкладом на Рахунок на вимогу та після зазначеного перерахування закрити Строковий вкладний рахунок та рахунок для нарахування процентів за вкладом. Розмір вкладу на вимогу складається із суми вкладу та суми процентів, нарахованих на вклад (суми процентів, нарахованих на вклад, але не виплачених вкладникові). З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2015 року [PERSON] звернулася до банку з заявою про повернення вкладу (а.с.6). Після цього звернення, на підставі меморіального валютного ордеру №15606679 від 20.02.2015р. грошовий вклад в сумі 7500 доларів США було перераховано з рахунку [NUMBER] на рахунок №26203196592004 відкритий в банку. Крім того, на рахунок №26203196592004 на підставі меморіального валютного ордеру №15603089 від 19.02.2015р. з валютного рахунку №2638.9.196592.003 були перераховані нараховані проценти згідно договору, в сумі 162,23 доларів США (а.с. 8, 9). Згідно поданих заяв на видачу готівки №10 та №16 від 20.02.2015р. позивачу з рахунку №26203196592004 було виплачено 210 доларів США (а.с. 10, 12). При цьому, листом №0036 від 02.03.2015 року директор Житомирської ОД "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" повідомила [PERSON] про неможливість виплати коштів з посиланням на постанову НБУ №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України" від 01.12.2014 року та порадила звернутися до суду за захистом своїх прав, у разі їх порушення (а.с.7). Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою статті 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було застосовано положення абзацу четвертого пункту 5.2. Основних умов, тобто після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного договором, банк відкрив вкладникові Рахунок на вимогу та перерахував суму вкладу зі Строкового вкладного рахунку та суму нарахованих на Вклад процентів (суму нарахованих на вклад, але не виплачених процентів) з рахунку для нарахування процентів за вкладом на Рахунок на вимогу. При цьому, відповідач виплатив позивачу проценти та частину вкладу. Виплачувати решту вкладу в сумі 7452,23 доларів США відповідач відмовився, що є порушенням наведених вище норм Цивільного кодексу України, згідно яких вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Крім того, при вирішенні спору суд виходить з правового висновку зробленого Верховним Судом України у постанові від 25.12.2013 року при розгляді справи № 6-140цс13, відповідно до якого за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. З виданої філією "Централне Регіональне Управління" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" довідки №1469 від 08.04.2015р., а також з виписки по особовому рахунку за період з 19.11.2014р. по 14.04.2015р. вбачається, що на рахунку до запитання №26203196592004 відкритого на ім'я [PERSON] знаходиться валюта в сумі 7452,23 доларів США (а.с. 44, 47). Заперечуючи щодо позову, відповідач послався на постанову НБУ №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України" від 29.08.2014 року, а також на постанову НБУ №190 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України" від 04.03.2015р. Суд вважає посилання на вказані вище постанови НБУ безпідставними, оскільки за такими реквізитами та назвами постанови відсутні. Разом з тим, 01.12.2014 Правління Національного банку України прийняло постанову № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" якою були запровадженні обмеження в діяльності банків та фінансових установ, яка діяла з 03.12.2014р. по 03.03.2015р. Зокрема, в п.п. 9 п. 6 Постанови було визначено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Аналогічна норма міститься в п.п. 10 п. 6 Постанови Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 03.03.2015р. №160, яка набрала чинності з 04 березня 2015 року і діє до 03 червня 2015 року включно. Проте, суд вважає, що вказані обмеження не можуть бути підставою для відмови в позові. Як вказувалося вище, обов'язок повернути суму вкладу виник у відповідача після отримання вимоги позивача від 20.02.2015р. За час розгляду справи сума вкладу не повернута, при цьому, виходячи з положень постанов НБУ щодо максимальних сум виплат в іноземній валюті, відповідач у період до звернення позивача з позовом, а також за час розгляду справи в суді, мав можливість та зобов'язаний був здійснювати видачу вкладу з рахунку позивача в межах до 15000 гривень на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, при цьому не порушуючи вимоги регулятора. Отже, вимоги позивача щодо стягнення суми вкладу є обґрунтованою. Посилання відповідача в своїх запереченнях на положення п. 7.4. Основних умов, судом не беруться до уваги, оскільки обмеження введенні НБУ носять періодичний характер та не є безумовними, що дозволяло виконати зобов'язання з повернення вкладу частинами без відкладення. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, позивач необґрунтовано просить суд стягнути суму боргу в гривнях, виходячи з офіційного курсу НБУ на день звернення з позовом. На дату розгляду справи офіційний курс НБУ визначено на рівні 22,882грн. за один долар США. Таким чином, 7452,23 доларів США в національній валюті становлять 170521,93грн. Позовна вимога щодо витребування з чужого незаконного володіння 7500 доларів США заявлена безпідставно, оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання, які виникли з надання фінансово-кредитної послуги, а не з відносин власності. Тому, порушене право позивача підлягає захисту способом примусового виконання обов'язку в натурі, а саме шляхом стягнення грошових коштів з відповідача. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 7452,23 доларів США, що в еквіваленті становить 170521грн. 93коп. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернулась до суду за захистом своїх прав, як споживача, а тому відповідно п.7 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір в сумі 1705,21грн., що становить 1 % від суми задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 533, 610, 1058, 1060, 1061, 1074, 1167 ЦК України,

Outcome: partial