Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідач відмовляється розраховуватись за надані послуги, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання", надаючи житлові послуги та проводячи нарахування і прийом платежів, терпить збитки. Заборгованість відповідача станом на 20.09.2013 року за надані послуги становить 2 770 грн. 09 коп., з яких за утримання будинку - 540 грн. 65 коп., утримання будинку (борг) - 1 681 грн. 72 коп., водовідведення 118 грн. 97 коп. та 3% річних - 52 грн. 82 коп. 25.09.2013 року позивачем було подано заяву про видачу судового наказу, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2013 року у справі № 127/22887/13-ц було видано судовий наказ, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року судовий наказ скасовано. Просить стягнути з відповідача суму боргу за утримання будинку в розмірі 2 770 грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 52 грн. 82 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" - Міщенко А.Г. в судовому засіданні позов підтримала з наведених у позові підстав. Пояснила, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" надає послуги з утримання будинку, що підтверджується актами виконаних робіт, картками фактичної собівартості утримання будинку. Неодноразово Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" пропонувалося мешканцям будинку [ADDRESS] укласти договори про надання послуг, однак не всі мешканці будинку уклали такі договори, хоча відповідні послуги отримували. З відповідачем договір про надання послуг укладено не було, однак послуги вона отримувала, тому, відповідно до діючого законодавства, зобов'язана розрахуватися за надані послуги. Вартість послуг обраховувалася відповідно до діючих тарифів. Відповідач не відмовлялася від послуг з утримання будинку відповідно до встановленого порядку, з претензіями не зверталася. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" є юридичною особою, предметом діяльності товариства, є, зокрема, управління житловим та нежитловим фондом, забезпечення надання житлово-комунальних послуг, роботи по утриманню житлового фонду та прибудинкових територій. Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" надавало послуги з утримання будинку [ADDRESS], що підтверджується картками фактичної собівартості утримання будинку. Відповідач [PERSON] є власником приватизованої квартири [ADDRESS], зареєстрована в даній квартирі, на її ім'я відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Договір на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території й виконання обов'язку споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території між сторонами не укладався. 16.10.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий наказ №127/22887/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" боргу в сумі 2 770 грн. 09 коп., а також 3% річних 52 грн. 82 коп. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року скасовано судовий наказ №127/22887/13-ц виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 16.10.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" в сумі 2 770 грн. 09 коп., а також 3% річних 52 грн. 82 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" надавало послуги та нараховувало щомісяця відповідачу плату за надані послуги, однак відповідач не сплачувала кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Заборгованість відповідача станом на 20.09.2013 року за надані послуги становить 2 770 грн. 09 коп., з яких за утримання будинку - 540 грн. 65 коп., утримання будинку (борг) - 1 681 грн. 72 коп., водовідведення 118 грн. 97 коп. та 3% річних - 52 грн. 82 коп. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а отже відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем доведено ті обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи норми діючого законодавства, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved