Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 08.10.2013 року в розмірі 10071 грн. 27 коп. та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 8 жовтня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 2000,00 гривень. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредиту відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 20.09.2020 року становить 10071 гривню 27 копійок та складається з наступного: - 3481,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: - 3481,35 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; -1251,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -5338,64 грн. - нарахована пеня. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути з неї борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 20.09.2020 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної карти. В судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, в якій вказав, що банк повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. ( а.с. 88) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно отримувала кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк» і здійснювала погашення кредиту, в останнє приблизно три роки тому. Відтак вважала, що борг у неї відсутній. Водночас за документальним підтвердженням про відсутність такого боргу до банку не зверталась. З нарахованою заборгованістю по тілу кредиту згідна. Водночас просила застосувати строки позовної давності, про що подала письмову заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] року кредитного договору №б/н, 08.10.2013 року, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] впродовж строку кредитування, отримала кредитні кошти в розмірі встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за його користування. В подальшому [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується документально (а.с. 53-55). Поряд з цим, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 20.09.2020 року їй нараховано заборгованість в сумі 10071 гривню 27 копійок та складається з наступного: - 3481,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: - 3481,35 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; -1251,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -5338,64 грн. - нарахована неустойка, в тому числі: 5138,64 грн. - пеня; 200 грн. - штраф. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 6-10). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Крім цього, згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як видно з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості, [PERSON] прострочила виконання зобов"язання з повернення кредитних коштів, у зв"язку з чим їй нараховано, крім тіла кредиту, відсотки за його користування, а також неустойку за прострочення зобов"язання. Зазначена у розрахунку сума заборгованості за простроченими відсотками узгоджується з розміром відсоткової ставки, зазначеної в Тарифах, а також визнана позичальником [PERSON] . Таким чином, нарахована заборгованість зі сплати суми простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, є обгрунтованою, оскільки передбачена умовами Договору. Крім цього, обгрунтованим також є розмір пені в сумі 5138,64 грн., нарахування якої теж передбачено умовами договору. Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту, а також нарахованих відсотків за його користування та пені, знайшов своє підтвердження в повному обсязі. При цьому, як видно з виписки по кредитному рахунку [PERSON] , останній раз погашення боргу нею здійснювалось 09.07.2019 року, тобто у межах загальних строків позовної давності, у зв"язку з чим, перебіг зазначених строків згідно ст.264 ЦК України було перервано. А тому, позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення, однак частково, з наступних підстав. Так, необгрунтованим суд вважає нарахування штрафу в розмірі 200 гривень, який, як і пеня є одним і тим самим видом відповідальності за прострочення зобов"язання ( неустойкою), відтак у задоволенні вимоги про стягнення штрафу слід відмовити. Крім цього, суд враховує, що [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, в тому числі до нарахованої пені. А тому, приймаючи до уваги, що нарахування пені в сумі 5138,64 грн. здійснено включно по 01.10.2019 року, а позов подано 25.11.2020 року, то суд прийшов до висновку, що строки нарахування заборгованості зазначеної пені, перевищують однорічний строк, передбачений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Тобто, з дня останнього, коли здійснено нарахування пені з накопичувальним підсумком і до дня звернення позивача з даним позовом до суду, сплили строки позовної давності, що застосовуються до неустойки (штрафу, пені). З цих підстав, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 5138,64 грн., слід відмовити, у зв"язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 549 1054 ЦК України,

Outcome: partial