Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», та просив визнати договір Фінансового лізингу № 02566 від 25.01.2018 року недійсним (1), стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» (ЄДРПОУ 41298109) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) сплачені кошти в розмірі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень (2). На обґрунтування зазначає, що 25 січня 2018 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» укладено договір Фінансового лізингу № 02566. Спірний договір укладався з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, тому на правовідносини між сторонами поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". В мережі Інтернет, знайшов оголошення про продаж авто ВАЗ 2115, 2015 р.в. вартістю 95 000 грн., зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, роз`яснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Приїхавши до офісу компанії в м. Черкаси, менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 19 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу. Того дня ним було сплачено рахунок на суму 19 000 грн., з квитанцією повернувся до офісу компанії, де йому надали договір з іншими надрукованими документами на підписання, мотивуючи, що без підписання всіх заяв неможлива передача транспортного засобу. Одразу після підписання зазначеного договору помітив, що в договорі інший транспортний засіб, вартість транспортного засобу значно вища, ніж та, на яку розраховував на що менеджер компанії повідомив, що це їх внутрішні справи, бо країна виробник автомобіля ВАЗ - Росія і щоб не виникло питань, в договір вказується інший транспортний засіб, пообіцяв доставити транспортний засіб вказаний в заяві на отримання транспортного засобу того ж дня після 16год. 00хв. Після 16 год. вечора зателефонували та пояснили, що на складі вимкнули світло і не можуть сьогодні надати транспортний засіб. Того ж дня автомобіль так і не прибув. Зранку наступного дня знову приїхав до офісу компанії в Черкаси, щоб дізнатись, коли прибуде авто, але натомість, не отримав ні авто, ні коштів, та і його облаяли і вигнали з офісу і сказали, що тепер нічого не отримає. Зв`язку з менеджером немає. Проконсультувавшись з юристом, стало відомо, що його обманули щодо природи договору, та правових наслідків повернення сплачених коштів, а саме: представником не було роз`яснено призначення платежу в сумі 18 900 грн. (10% від вартості предмета лізингу вказаного в договорі), який виявився Комісією за організацію Договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов`язані з підготовко перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу в рахунку оплату). В договорі це передбачено, але не було можливості детально ознайомитись з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірну інформацію, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажаю укласти договір лізингу. Таким чином, під час попередніх переговорів з представником компанії його ввели в оману щодо умов виконання договірних зобов`язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Після детального ознайомлення з даним договором, зрозумівши що підписав його собі на шкоду, вважав за необхідним розірвати його. Однак, згідно умов даного договору, при його розірванні не зможе повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та прав споживача. Неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів, але відповідач не повертає кошти, посилаючись на умови договору. Жодних заходів забезпечення доказів чи позову до подачі позовної заяви не вживалося. Підтверджує, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву, та просив її задовольнити, вказавши, що 25.01.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір лізингу, мали домовленість, згідно якої лізингодавець надає автомобіль з виплатою в часі, позивач вніс суму яку йому сказали, а саме 19 000 гривень, загальна ж суму взагалі в договорі не вказана, після оплати мали надати автомобіль, запропонували інший, але і того не надали. Підставами для визнання договору недійсним є його несправедливі умови, те, що він нотаріально не посвідчений, та те, що позивач, не отримав ніяких послуг, автомобіль компанія не надала. Відповідач до судового засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, повідомлений належно, що підтверджено оголошенням на офіційному сайті Судової влади України. Рекомендоване повідомлення з повісткою про виклик до суду повернулося без вручення з відміткою «вибули». Попередньо, 28.02.2018 року надали відзив, вважають, що правовідносини, що виникли між сторонами правочину мають відповідати в першу чергу спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності, як фінансовий лізинг, а також в позові взагалі відсутні будь-які докази та конкретні посилання щодо недійсності договору фінансового лізингу або окремих його частин, а також відсутні будь-які докази порушення охоронюваних прав споживачів. З позовної заяви вбачається, що висновки позивача базуються лише на його внутрішній волі та переконанні, а також ґрунтуються лише на однобічних та зацікавлених поясненнях викладених в позовній заяві, проте будь - які докази відсутні. Чинним законодавством України передбачено захист не тільки споживачів послуг, Законом на рівні зі споживачами також захищено права та обов`язки суб`єктів господарювання, що здійснюють певний вид економічної діяльності відповідно до норм чинного законодавства України, які несуть певні ризики та мають на меті отримати прибуток з подальшою сплатою відповідних податків та зборів. Вказують, що між ними було досягнуто згоди щодо предмета договору, додержано усіх істотних умов визначених Законом, посилання на те, що положення договору не є справедливими в задають шкоди позивачу не відповідає дійсності і не підтверджується викладеними у позові поясненнями, а тим більше доказами, позов спрямований на наведення необ`єктивних тлумачень, що суперечать чинному законодавству. Договір фінансового лізингу укладений з позивачем вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України " Про фінансовий лізинг , Закону України " Про захист прав споживачів містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом. Вважають, що не повинні понести судових витрат у зв`язку з розглядом справи, оскільки позов не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд, приймає рішення про розгляду справи у відсутність відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг». Суд, вислухавши представника позивача, враховуючи відзив відповідача та належне повідомлення відповідача про розгляд справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову в силу такого. Як вбачається та підтверджено доказами у справі, 25 січня 2018 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» укладений договір фінансового лізингу № 02566, за умовами якого відповідач зобов`язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування автомобіль Ваз 2115, а позивач, в свою чергу, зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов договору (а.п. 13-20). Того ж дня, позивач сплатив 19000,00 грн. вартості автомобіля, що підтверджується квитанцією (а.п. 21). Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов`язання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно з п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору. Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов`язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов`язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановленого чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Пунктом 8.1 Договору № 02566 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що Лізингові платежі та Інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого Комерційним Банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен Платіж підлягає оплаті. Згідно п. 8.5 Договору № 02566 фінансового лізингу передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем на умовах передбачених цим договором. Пунктом 10.1. Договору № 02566 фінансового лізингу передбачено, що Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 1 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користуванням Обсягом фінансування в розмірі 20 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 6%. В пункті 10.3. Договору № 02566 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, має становити суму, але як вбачається із змісту Договору № 02566 фінансового лізингу, така сума не вказана. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобов`язані підписати новий Додаток № 1 до даного договору, виходячи з остаточної вартості. Відповідно до п.16.12. Договору № 02566 фінансового лізингу, додатки до договору є невід`ємною частиною даного Договору. В ході розгляду справи встановлено, що Додатки до Договору № 01799 фінансового лізингу від 25 січня 2018 року, в яких необхідно було вказати транспортний засіб, його специфікацію, вартість, розмір комісії за організацію договору, розмір авансового платежу, розмір та графік сплати лізингових періодичних платежів, позивачу не надавались та нею не підписувались. Договір фінансового лізингу підписаний сторонами на кожному аркуші. Позивач умови договору виконав, сплативши авансовий платіж по договору фінансового лізингу № 02566 від 25 січня 2018 року у сумі 19000 грн., що підтверджується квитанцією від 25 січня 2018 року № N14T639113. За нормами ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». За нормами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 806, 808 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Вивчивши докази у справі, надані сторонами, суд приходить до висновку, що наведені умови оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживачу, зокрема: про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) (п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не визначених в договорі (п.11 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Такі умови оспорюваного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а тому, на думку суду, є незаконними. Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-65цс16. Оскільки умови оспорюваного договору фінансового лізингу, суперечать вимогам чинного законодавства, то відповідно їх слід визнати недійсними відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, які передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, за нормами п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ч.1 ст.227 ЦК України). Встановлено, що за своїм правовим статусом Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» не є фінансовою установою, згідно затвердженого розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 21 від 22 січня 2004 року, не отримувало ліцензії на здійснення своїх послуг. Суд вважає, що такий вид господарської діяльності, як і фінансовий лізинг підлягає ліцензуванню відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" на відміну від юридичної сили вищевказаного Положення. За нормами п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовою вважається послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Враховуючи наведене, оспорюваний позивачем правочин за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з того, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України), тобто відповідно до ст.215 ЦК України, недійсність такого договору встановлена законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15. Таким чином, договір фінансового лізингу, укладений 25 січня 2018 року між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», слід визнати недійсним. Враховуючи те, що позивач на виконання умов вказаного договору сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» 19000,00грн., предмет лізингу у користування не отримав, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» на користь позивача, відповідно до вимог ст.216 ЦК України, слід стягнути сплачені кошти на виконання умов договору фінансового лізингу, без утримання 20% штрафу, як визначено умовами договору. Судові витрати в розмірі 704,80 грн., підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved