Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення боргу за Кредитним договором №735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року в розмірі 179778,35 дол. США та 53641,71 гривень. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] укладено кредитний договір №735/П/99/2007-840, згідно з яким позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США на загальну суму: 196146 (сто дев'яносто шість тисяч сто сорок шість) доларів США 64 центи із розрахунку 12,39% на рік строком з 28.11.2007 року по 28.11.2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором №735/П/99/2007-840 між [PERSON] та позивачем укладено договір поруки від 28.11.2007 року. За даним договором поруки Відповідач [PERSON] (Поручитель) несе солідарну відповідальність з [PERSON] за зобов'язаннями останнього. Загальна сума заборгованості відповідачів за Кредитним договором №735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року станом на 07.08.2015 року становить 182275,16 доларів США, що за курсом 21,4841, відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2015 року, відповідає 3916017,04грн., яка складається з наступного: 179778,35 доларів США - заборгованість по кредиту, 53641,71грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов'язання передбачені договорами, ухиляються від виконання зобов'язань перед Банком. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, одна в позовній заяві зазначив, що у разі його неявки просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, у разі ухвалення заочного рішення, проти такого не заперечує, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмових поясненнях. Просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала заяву(а.с.120) з якої видно, що вона просить справу заслухати у її відсутності та подала заперечення(а.с.129) з якого видно, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки 24 березня 2015 року Рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі №465/1053/15-ц Кредитний договір № 735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 визнано недійсним, просить у позові відмовити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та на підставі наявних у матеріалах справи доказів та доводів, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №735/П/99/2007-840, згідно з яким позивач надав у кредит кошти на загальну суму 196146,64 дол. США. Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору [PERSON] зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі, включаючи проценти за користування кредитом в розмірі 12,39% на місяць, в терміни, визначені кредитним договором, але не пізніше 28.11.2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором №735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 між [PERSON] та позивачем укладено договір поруки від 28.11.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно припису ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року по справі №465/1053/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору, яким визнано недійсним кредитний договір № 735/П/99/2007-840 від 28 листопада 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та [PERSON] та визнано недійсним іпотечний договір від 28 листопада 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О., зареєстрований в реєстрі за №10203 та зареєстрований в реєстрі заборон за №54.Дане рішення оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадовий чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно із ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, Кредитний договір № 735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року є недійсним з моменту його підписання, а саме з 28.11.2007 року. Виходячи з положень ст. 236 ЦК України, вимога до [PERSON] як відповідача у справі, про виконання ним солідарного з поручителем зобов'язання за Кредитним договором безпідставна, адже визнаний недійсним Кредитний договір № 735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При вирішенні спору в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] по договору поруки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи з положень ч. 2 ст. 548 ЦК України, вимога до поручителя, як відповідача у справі, про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за Кредитним договором, безпідставна, адже встановлено недійсність Кредитного договору №735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року спричиняє недійсність договору поруки від 28.11.2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed