Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

11 листопада 2014 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з 27 вересня 1997 року по 20 липня 2004 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився їх син [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач відмовлявся в добровільному порядку сплачувати аліменти, що змусило її звертатися до суду з відповідним позовом. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям та навчанням сина, про що свідчать письмові докази та покази свідків. Відповідач постійно перешкоджає дитині розвиватися, зокрема, він відмовляв у наданні дозволу на тимчасовий виїзд сина до Лондона для вдосконалення його мовних навиків. Син не вважає свого біологічного батька рідною людиною, що підтверджується висновком психологічного обстеження Громадської організації "Центр допомоги сім'ї" від 07 жовтня 2014 року № 016. Зазначеним обстеженням з'ясовано, що для [PERSON] дуже авторитетним є його вітчим, [PERSON]. Його він вважає членом своєї сім'ї, натомість про біологічного батька дитина не бажає згадувати. З огляду на це, висновком встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. Просила суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснили суду, що відповідач не бажав надавати кошти на утримання сина, тому позивач стягнула аліменти в судовому порядку. До досягнення дитиною 10 років [PERSON] періодично бачився з сином, але останні декілька років перестав відвідувати його, обмежуючись лише рідкими телефонними дзвінками. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Пояснили суду, що відповідач постійно сплачує аліменти, заборгованості не має та бажає приймати участь в житті сина. Раніше син попросив його не телефонувати, оскільки йому забороняють спілкуватись з батьком. Відповідач підтвердив, що дійсно дозвіл на виїзд сина не надавав, проте робив це з міркувань безпеки, оскільки були відсутні документи про поїздку, умови проживання сина тощо. До цього він завжди надавав дозвіл на виїзди сина. Зазначив, що про потреби дитини його не повідомляли. Син поступово від нього віддалився, що також пов'язано з появою у колишньої дружини іншого чоловіка. Від батьківських обов'язків він не ухиляється, проте позивач чинить йому певні перешкоди у спілкуванні з дитиною, посилаючись на відсутність часу в дитини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 27 вересня 1997 року по 20 липня 2004 року (а.с. 8) [INFO] в них народився син [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвм про народження серії [NUMBER] від 30 січня 2014 року (а.с. 7). Рішенням Солом'янського районного суду від 06 жовтня 2004 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 03 вересня 2004 року і до його повноліття. (а.с. 13). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивач на підтвердження своїх вимог про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на покази свідків та письмові докази. Так, свідок [PERSON] показала суду, що позивач її донька. Сама вона мешкає в м. Кривий Ріг, проте часто приїздить до доньки. Знає, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, не телефонує йому, навіть не вітає його зі святами, але аліменти сплачує. Свідок [PERSON] показала, що сторін по справі знає років 15, оскільки її діти та син сторін разом ходили до дитячого садочка, а тепер разом навчаються. Десь біля двох років відповідач зі своїм сином не бачиться, оскільки останній зі слів її доньки ображається на батька з невідомих їй причин. Зазначила, що на батьківських зборах відповідача ніколи не бачила, шкільні внески він не робив, а всі витрати несе позивач. Допитана судом свідок [PERSON] показала, що позивача вона знає з 2003 року. Відповідача лише бачила. Син сторін останнім часом не бажає говорити про батька, про спілкування дитини з відповідачем їй невідомо, скоріше всього його немає. Дитину повністю забезпечує мати, про участь у такому забезпеченні батька свідок не знає. Про бажання сина спілкуватися з батьком не чула та не знає. Свідок [PERSON] показав, що сторін по справі знає з 2000 року, але позивача краще знає з 2006 року, вони здружилися, постійно бачаться, відпочивають сім'ями. Про участь батька у вихованні дитини йому не відомо. Він знає лише, що відповідач не надав сину дозвіл на поїздку до Англії, через що дитина на нього образилася. У його присутності відповідач сину ніколи не телефонував, зі святами не вітав. За його спостереженнями батько дитини не займається його вихованням. Свідок [PERSON] показала, що сторін по справі знає близько 20 років. Батько дитини давно не приймає участі у вихованні сина, не бачиться з ним, але справно платить аліменти. Зі слів дитини знає, що батько йому не телефонує. Вітав його з днем народження по телефону. Зі слів позивача знає, що батько приходив на випускний до сина, але до дитини не підійшов. Крім показів свідків позивач також посилається на письмові докази. Так, у Висновку психологічного обстеження громадської організації "Центр допомоги сім'ї" від 07 жовтня 2014 року № 016 вказано, що виявлено міцний позитивний емоційний родинний зв'язок дитини як з матір'ю, так і з вітчимом. Ураховуючи міцну емоційну прихильність хлопця до матері та вітчима [PERSON], його стабільний психоемоційний стан та комфорт в родинному оточенні, а також відсутність бажання у дитини зустрічатись та спілкуватися з батьком, громадська організація прийшла до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав у даній ситуації не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини (а.с. 19-24). Згідно характеристики [PERSON], наданої Спеціалізованою школою № 43 з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу "Грааль" м. Києва від 22 серпня 2014 року № 156 батько [PERSON] вихованням сина не займається. За 2013-2014 навчальний рік батьківські збори не відвідував, успіхами [PERSON] не цікавився, з класним керівником та учителями-предметниками не спілкувався. (а.с. 15). У характеристиці викладача Київської дитячої музичної школи № 15 [PERSON] вказується, що остання не бачила рідного батька в музичній школі. Систематично заняттями та відвідуванням шкільних академконцертів, фестивалів, конкурсів цікавляться мати [PERSON] - [PERSON] та вітчим - [PERSON].(а.с. 17). На спростування доводів позивача відповідач також посилається на покази свідків. Так, допитана судом свідок [PERSON] показала, що відповідача знає з 1990-х років, а позивача з моменту їх одруження. Відповідач намагається приймати участь у вихованні дитини, знає де він навчається, чим живе, постійно про нього розказує, переживає за нього. Про те, чи чиняться відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином не знає. Відомо, що відповідач приходив на 01 вересня 2014 року до школи. У її присутності батько та син не розмовляли. Свідок [PERSON] показав, що відповідача знає близько 15 років, працювали в одній організації. Зі слів [PERSON] йому відомо про успіхи його сина, батько завжди говорить про дитину позитивно. Про безпосередню участь відповідача у вихованні дитини йому не відомо. Додав, що [PERSON] дуже переживає через цей позов. Частина 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Такий висновок був наданий суду. У Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 лютого 2015 року № 1492/01 вказано, що є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON], 1998 року народження (а.с. 88-89). При розгляді цього питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було встановлено, що між батьками дитини виник конфлікт з приводу ненадання батьком дозволу на виїзд дитини до Великої Британії. Також встановлено, що дитина проживає з матір'ю та вітчимом. Батько також був присутнім на засіданні комісії. Пояснив, що останнім часом у нього погіршилися стосунки з сином, проте він має намір приймати участь у його вихованні, налагодити взаємини. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи встановлені судом взаємини сторін і вимоги закону, що регулюють зазначені правовідносини, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно склалися стосунки, за яких батьки уникають спілкування між собою після розірвання шлюбу, позивач створила нову сім'ю, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідача з сином. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що батько розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати таку участь. Батько сплачує аліменти на утримання дитини, не має заборгованості. Надав суду копію довідки про відрахування з його заробітної плати аліментів на користь [PERSON] за період з січня 2007 року по грудень 2014 року. Також батько виявляє бажання приймати участь у вихованні сина та цікавиться його життям. Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], в такому випадку є передчасною та надмірною. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed