Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

01.02.2016 р. [PERSON] звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" про визнання договору фінансового лізингу від 30.11.2015 р. № 002007 недійсним та стягнення на його користь з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" коштів в сумі 67650,00 грн. та судові витрати в сумі 1228,00 грн. Позов було уточнено 23.03.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.11.2015 р. ним з ТОВ "Лізингова компанія " ВАШ АВТО " укладено договір фінансового лізингу № 002007, предметом якого є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - автомобілю марки Geeli MK (Comfort) китайського виробництва вартістю 129 000 грн. та передання його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (7% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). 01.12.2015 р. він сплатив на користь відповідача 67 650 грн. [PERSON] предмет лізингу так і не отримав, відповідач відмовивися передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом 120 днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, адміністративного платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Та ще послався на той факт, що зараз бажаний автомобіль відсутній. А 04.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплаченого платежу оскількидоговір не відповідає діючому законодавству, оскільки містить несправедливі умови, визначені ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Ним отримано відповідь згідно до якої відповідач повідомив про розірвання догвору лізингу , однак у поверненні коштів відмовлено оскільки відповідно до п. 12.1 ст. 12 договору дані кошти не повертаються. Вважає, що несправедливими умовами договору лізингу є виключенння та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звуження обов'язків лізингодавця, передбачених Законом України "Про фінансовий лізинг" та ЦК України, виключення відповідальності відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, передачі речі належної якості та одночасно значне розширення права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та без фіксації технічними засобами, на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити . Предстанвик відповідача в судове засідання не з"явився, про день слухання справи повідомлені, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України та на підставі тих документів, які є у матеріалах цивільної справи. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.11.2015 р. ним з ТОВ "Лізингова компанія " ВАШ АВТО " та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 002007, предметом якого є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - автомобілю марки Toyota Camri (Comfort) вартістю 129 000 грн. та передання його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (7% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). (а.с. 7 12 договір лізингу). 01.12.2015 р. він сплатив на користь відповідача 67 650 грн., що є першим внеском 50% від вартості предмету лізингу. (а.с. 14 квитанція). Але предмет лізингу позивач так і не отримав, відповідач відмовивися передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом 120 днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, адміністративного платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Та ще послався на той факт, що зараз бажаний автомобіль відсутній. 04.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору з підстав його недійсності, передбачених ст.ст. 203, 205 ЦК України, вважаючи, що договір не відповідає діючому законодавству, оскільки містить несправедливі умови, визначені ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Тому згідно п.п. 13.5 ст. 13 Договору № 002007 від 30.11.2015 року позивач повідомив відповідача про своє рішення розірвати договір та просив повернути йому авансовий внесок в розмірі 67650 грн. (а.с. 15 заява про розірвання договору). Згідно листа відповідача № 1181 05.01 вказано, що договір фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 року розірваний 08.12.2015 року, але при цьому в поверненні сплачених платежів в розмірі 67650,00 грн. позивачеві відмовлено. Оспорюваний договір був укладений позивачем саме на викладених в ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, про що свідчить власноручний підпис позивача у цьому договорі. Але в даному випадку права позивача порушено так як предмет лізингу йому так і не передано, кошти авансового платежу в розмірі 67650 грн. так і не повернуто, що явно не може бути законно. Отже, стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Аналізуючи норму ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що несправедливими є умови спірного договору, щодо: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем договірних зобов"язань, включаючи умови у разі порушення договору з боку продавця ; встановлення жорстких обов"язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату здійснену споживачем , у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця або невиконання ним договору. Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Позивач посилається на несправедливість умов договору лізингу та вказує, що всупереч вимогам ст. 808 ЦК України, пункт 1.4. договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).. Крім того згідно умов статті 808 ЦК України, якщо вибір продавця предмету лізингу відповідно до договору здійснює лізингоодержувач, то відповідальність за якість товару перед лізингоодержувачем несе продавець, а якщо згідно договору вибір продавця товару здійснює лізингодавець, то відповідальність за якість товару перед лізингоодержувачем несе солідарно продавець та лізингодавець. П. 1.5 договору фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 року передбачає, що лізингодавець та продавець несуть солідарну відповідальність перед лізингоодержувачем за предмет лізингу до підписання акту передачі. Але предмет лізингу позивач не отримував взагалі. Законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договору фінансового лізингу лізингоодержувачем в односторонньому порядку, а саме можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме, лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках, сторони мають обов'язково керуватись умовами договору (ст. 7, 11 Закону України "Про фінансовий лізинг"). Згідно зі ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Таким чином, право вимоги як предмета лізингу так і повернення лізингових платежів є правовим наслідком відмови від договору та його розірвання. Інших випадків повернення лізингових платежів законом не передбачено. Відсутність у договорі права лізингоодержувача відмовитися від договору в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати відшкодування збитків та повернення платежів, можна вважати несправедливою умовою. Крім того, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність щодо надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових коштів від фізичних осіб може здійснюватися фінансовими установами лише після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою . Відповідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених законом. До відносин пов"язаних з лізингом застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже лізинг за правовою природою є змішаним договором, що містить елементи договорів оренди, купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору до ст. 628 Цк України. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участі фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі не додержання сторонами вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК України , а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нормою ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положеннями ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, договір фінансового лізингу № 002007 від 30.11.2015 р. укладений між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія " ВАШ АВТО " суд вважає недійсним (нікчемним), а як наслідок визнання договору нікчемним суд зобов"язує відповідача повернути суму першого (авансового) платежу в розмірі 67650 грн. позивачеві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, то судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача в розмірі 1228,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved