Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 гривень. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування позовних вимоги [PERSON] вказав, що 28 квітня 2009 року між сторонами у даній справі було зареєстровано шлюб, від якого останній мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 01 червня 2017 року позивач та відповідач разом не мешкають, що підтверджується актом від 12.11.2017 про обстеження житлово-побутових умов проживання. Спільні діти залишитись мешкати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . В липні 2017 року [PERSON] прийшла побачитися з доньками за вищезазначеною адресую, та зустрівшись зі позивачем стала погрожувати, що забере у позивача дівчат, позбавить його можливості з ними спілкуватися, вчинила сварку, скандал, висловлювалась на його адресу нецензурно, погрожувала посадити позивача за грати за те, що він нібито домагався їх спільної доньки [PERSON] . В ході конфлікту відповідачка нанесла позивачу та його матері, [PERSON] , тілесні ушкодження. Дівчинки в цей час знаходились вдома та були свідками сварки. Покинувши квартиру, відповідачка спустилася до під`їзду будинку та голосно кричала, що позивач зґвалтував їх спільну доньку, що його треба саджати до в`язниці. Її слова також чула сусідка [PERSON] . Через декілька днів позивачу зателефонували з поліції та повідомили, що відповідачка звернулась до правоохоронних органів з заявою про те, що [PERSON] розбещує неповнолітніх дітей [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження. Так, за заявою відповідачки було порушено кримінальне провадження №1201722077000579, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2017 року, відносно вчинення кримінального правопорушення за фактом зґвалтування малолітньої доньки [PERSON] . Поліція розмістила на своєму сайті інформацію про відкриття кримінальної справи за фактом зґвалтування малолітньої, про що вбачається зі Скріншоту сторінки Національної поліції Харківської області з інформацією. Інформація про порушення кримінальної справи була розповсюджена по всій мережі Інтернет та підтверджується скріншотами сторінок сайтів з новинами Харківщини. В ході розслідування кримінальної справи донька [PERSON] була вимушена пройти судово-медичну експертизу, за висновками якої факт зґвалтування не підтвердився, будь-яких тілесних ушкоджень у дитини не виявлено. Позивача, [PERSON] та [PERSON] (матір позивача) викликали до поліції для допиту. Окрім того, позивача з доньками [PERSON] та [PERSON] викликали до Служби у справах Харківської районної державної адміністрації для проведення бесіди з питання проведення медичного огляду. Також до позивача та Кулиничівської селищної ради Харківського району дзвонили з редакції телевізійної програми «Говорить Україна» з пропозицією стати учасником телевізійної програми. Разом з тим, постановою слідчого Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01.09.2017 кримінальне провадження №12017220770000579 було закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Позивач із доньками та своїми батьками мешкаю у селі, де люди тісно спілкуються один з одним, новини та будь-яка інформація розповсюджується швидко між односельчанами. Після того, як відповідачка безпідставно звинуватила позивача у вчиненні тяжкого злочину односельчани стали сторонитися позивача, його доньок та батьків, перестали спілкуватися. Часто виходячи з будинку позивач в слід чув, як сусіди осудливо говорили про нього, що він ґвалтівник та людина, яка немає моральних цінностей. На день звернення позивача до суду з відповідним позовом, в Харківському районному суді Харківської області вже знаходилась справа про розірвання шлюбу між ними. Позивач наголошує у позові, що [PERSON] навмисно звернулась до поліції з заявою про розбещення їх спільної доньки, заздалегідь знаючи, що її заява не відповідає дійсності. Її дій були цілеспрямовано направлені принизити честь, гідність позивача доставивши йому душевний біль та страждання. Відповідачка знає з якою батьківською любов`ю та турботою позивач відноситься до доньок, її навмисні безпідставні заяви, обвинувачення, які стали відомі суспільству, порушує право позивача на повагу до гідності та честі. У зв`язку з тим, що відповідачка розповсюдила негативну інформацію про позивача, донька [PERSON] пережила нервовий стрес, замкнулась, відмовилась йти до школи, спілкуватися з однокласниками. Позивача дуже переживав за психологічний стан доньки, намагався її повернути до звичайного способу життя життєрадісної дитини, звертався з нею за допомогою до психологу. Недостовірна інформація, яка завдяки відповідачу, була поширена, пригнічує честь та гідність позивача, адже жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків з точки зору моралі. Сам факт необхідності в правоохоронних органах захищати свою честь та честь доньки, для позивача, як людини безконфліктної, викликає чималі душевні хвилювання. Він втратив сон, перестав довіряти людям, знаходжусь у стані постійного нервового напруження та стресу. Отже, з посиланням на положення статті 32 Конституції України, статей 23, 277, 297, 1167 Цивільного кодексу України та приведені вище факти, позивач вважає суму у розмірі 100 000,00 гривень адекватною та співрозмірною розміру заподіяної йому відповідачкою моральної шкоди. Відзив відповідача на позов Відповідач проти\~вимог позивача\~про стягнення\~завданої \~моральної шкоди\~ заперечує,\~вказавши на\~необґрунтованість \~позову та\~відсутність правових\~підстав для\~його \~задоволення.\~Так,\~як стверджує\~відповідач,\~основною причиною\~розлучення її\~та позивача\~стали систематичні\~її побої\~зі сторони\~чоловіка,\~ які\~виникали через\~безпідставні ревнощі\~(у\~тверезому стані).\~Позивач з\~невідомих причини,\~просипаючись вночі\~починав лупцював\~відповідача,\~що бачили\~діти,\~донька прибігала\~та захищала\~матір,\~це бачили\~ і\~сторонні люди.\~ Не\~витримавши такого\~відношення,\~відповідач пішла\~від чоловіка у червні\~2017\~року,\~але кожного\~дня \~приходила,\~щоб готувати\~та прибирати,\~купати дітей,\~прати.\~ Приблизно\~в липні\~2017\~року \~вона \~помітила кров\~(на\~ліжку [PERSON] ,\~білизні та\~у ліжках\~доньок),\~а оскільки\~вже підозрювала\~свого чоловіка\~в педофілії\~через його\~систематичні домагання\~до рідної\~сестри відповідача\~у віці\~15\~років \~та,\~власне,\~ 15-річну\~ вагітність\~самої відповідачки,\~через категоричність\~вимог позивача,\~щоб відповідач\~ була\~завжди схожа\~на маленьку\~дівчину (стрункою,\~маленькою),\~через гіперсексуальну\~залежність,\~відповідач попросила\~позивача особисто\~відвести дітей\~до фахівця\~(гінеколога),\~щоб розсіяти\~свої підозри,\~однак позивача\~категорично відмовився.\~ Відповідач\~сказала,\~що викличе\~дільничного лікаря,\~поліцію та\~відведе доньок\~на обстеження,\~на що\~позивач заперечував,\~розпочалась сварка,\~в результаті\~чого позивач\~викликав поліцію,\~а оскільки\~розмови не\~вийшло та\~на вулиці\~відповідача чекала\~її сестра\~у таксі,\~квартиру відповідач\~покинула без\~криків \~та образ.\~Відповідач зауважує,\~що посилання\~в позовній\~заяві позивача\~про завдання\~тілесних ушкоджень\~ [PERSON] \~ \~не підтверджені\~жодним доказом,\~тоді як\~ позивач\~не є\~законним представником\~ [PERSON] ,\~не представляє\~її інтереси\~та не\~заявляє вимоги\~від її\~імені,\~а тому\~це необґрунтоване\~твердження не\~стосується предмету\~доказування.\~ Побоюючись\~за здоров`я\~доньок,\~відповідач зверталася\~до служби\~у справах\~неповнолітніх як\~усно,\~так і\~письмово з\~проханням допомогти\~ провести\~обстеження у\~гінеколога її\~неповнолітніх дітей,\~проте допомогли\~вона не\~отримала.\~Зверталася також\~в поліцію\~за місцем\~проживання із\~заявою про\~підозри,\~поліція не\~відреагувала.\~У службі\~у справах\~неповнолітніх \~ чоловік\~надав довідку\~про те,\~що дитина\~була у\~гінеколога,\~але нормально\~обстежити її\~не вдалося,\~так як\~позивач надав\~довідку \~гінеколога,\~що [PERSON] \~до огляду\~була не\~готова.\~ У\~відзиві \~також зазначено,\~що не\~зважаючи на\~наявність у\~матері обґрунтованих\~підозр щодо\~статевих відносин\~батька та\~доньки [PERSON] ,\~відповідач не\~погрожувала позивачу\~позбавленням спілкування\~з дітьми,\~не вчиняла\~сварку,\~скандал,\~нецензурно не\~висловлювалась,\~не погрожувала\~на адресу\~позивача,\~не «кричала\~голосно» у\~під`їзді будинку,\~що відповідач\~зґвалтував доньку\~в «липні\~2017\~року».\~Відповідач,\~дійсно,\~зверталась до\~ правоохоронних\~органів,\~адже мала\~та має\~обґрунтовані підозри\~щодо позивача\~у домаганні\~до дітей.\~Те,\~що поліція\~розмістила на\~ своєму\~сайті інформацію\~про відкриття\~кримінальної за\~фактом зґвалтування\~малолітньої дитини\~є службовою\~діяльністю відповідної\~ структури\~МВС,\~яка не\~перевищує або\~перевищує їх\~повноваження,\~але це,\~у будь-якому\~випадку не\~має відношення\~до \~відповідача з\~точки зору\~розповсюдження цієї\~інформації.\~До того\~ж,\~позивач надав\~інформацію з\~сайту МВС\~не щодо\~первісного розповсюдження\~такої інформації,\~а щодо\~спростування інформації\~про такий\~злочин.\~ Посилання\~не та,\~що \~ після\~цього «інформація\~про порушення\~кримінальної справи\~була розповсюджена\~по всій\~мережі Інтернет»\~та додавання\~Скріншотів сторінок\~сайтів новин\~є безадресними,\~адже відповідач\~не має\~до цього\~відношення.\~Разом з\~тим,\~листи зі\~школи,\~що надані\~ позивачем,\~відповідач вважає\~складені зі\~слів \~ [PERSON] \~та врахування\~ ситуації\~розлучення батьків,\~що супроводжується\~переживаннями \~як батьків,\~так і\~дітей.\~Відповідач заперечує\~ посилання\~на те,\~що \~нею \~було розповсюджено\~інформацію в\~с.Кутузівка\~про підозру\~чоловіка,\~яку вона\~виклала поліції.\~Експертизі,\~що проведена\~у кримінальному\~провадженні,\~відповідач не\~довіряє,\~адже має\~для цього\~підстави,\~однак оскільки\~з \~плином часу\~всі намагання\~відповідача \~обернулись \~для неї\~негативним відношенням\~до неї\~її доньки\~ [PERSON] зі\~сторони позивача,\~мати перестала\~чинити будь-які\~спроби встановити\~істину.\~Відповідач також\~не згодна\~з позицією\~позивача,\~який не\~намагається уберегти\~їх дітей\~від судових\~процесів.\~Суму нібито\~завданої моральної\~шкоди позивач\~оцінює в\~100\~000\~грн.,\~при цьому\~обґрунтовує її\~душевними стражданнями,\~яких нібито\~зазнав він\~та малолітня\~донька,\~у зв`язку\~з нібито\~протиправними діями\~відповідача,\~порушеннями встановленого\~ритму життя,\~перенесенням душевних\~страждань.\~Разом з\~тим,\~якщо,\~навіть,\~припустити що\~відповідач порушив\~права позивача\~та здійснив такі дії, чого не відбулося, що між такими діями та відповідними наслідками, настання яких також не підтверджено, є логічний зв`язок, то позивач також не обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди, так як не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнали, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Більше того, з матеріалів, доданих до позову, видно, що розповсюдження інформації засобами ЗМІ та поліції (на сайті) займався хто завгодно, але не відповідач. До того ж, позивач обґрунтовує позовні вимоги припущеннями та безпідставними звинуваченнями, що відповідач заздалегідь знала про неправдивість своїх звинувачень на його адресу в розбещенні доньки, цілеспрямовано принижувала його честь та гідність. На думку відповідача, позивачем не доведено, що діями відповідача, йому завдано моральної шкоди та чи взагалі вона існує та чим вона викликана. Тому відповідач вказує, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідь позивача на відзив Відзив відповідача на позов, позивач вважає необґрунтованим, заперечує, що ним чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні матері та дітей, а також звинувачення відповідачки у домаганнях дванадцятирічної давнини та нанесенні їй побоїв вважає надуманими. Позивач вказує, що відповідач не зважаючи на отримані висновки експертизи продовжує підозрювати його у домагання до дітей, та не розуміє, що позивачу та їх спільним дітям повторні звернення до правоохоронних органів нанесуть ще більшої шкоди. Рух справи та процесуальні дії у справі 19 квітня 2018 року згідно вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] (а.с.40, Т.1). На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.41-42, Т.1). 21 червня 2018 року відповідач у справі надана до суду відзив на позов (а.с.52-57, Т.1), а 30 липня 2018 року позивачем надано відповідь на відзив позивача (а.с.65-67, Т.1). 03 вересня 2018 року за наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження в.о. керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/85 від 03.09.2018 у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 14.08.2018 заяви про відставку судді Харківського районного суду Харківської області Полєхіна А.Ю. та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 20.08.2018 №05-05/88 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Полєхіна А.Ю.», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. На підставі ухвали від 04 вересня 2018 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Харківського районного суду Харківської області Шинкарчуком Я.А. У відповідності до ухвали від 14 березня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Вирішено питання про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просить суд проводити розгляд даної справи у його відсутність, підтримує позов в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] в матеріалах справи міститься заява про розгляд даної справи у її відсутність, в якій відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом 28 квітня 2009 року між сторонами у даній справі зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого 28 квітня 2009 року Кулиничівською селищною радою Харківського району Харківської області на підставі актового запису №19 (а.с. 5, Т.1). Під час перебування у шлюбі, у сторін народились спільні діти [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , що видане повторно 12 вересня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 16 від 16 квітня 2007 року (а.с.6, Т.1), та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , що видане повторно 12 вересня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 82 від 03 листопада 2008 року (а.с.7, Т.1). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, наданого депутатом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області Свидло Я.А [PERSON] [INFO] березня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] разом з дочками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] за вищевказаною адресою не проживає з 01 червня 2017 року (а.с. 8, Т.1). За даними довідки № 240, виданої 19 березня 2018 року виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: мати [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, Т.1). Як встановлено з копії протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 25.07.2017 (зареєстрованої в Журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень 25.07.2017 за №7490), [PERSON] , [INFO] , звернулась до поліції з проханням «прийняти міри до мого чоловіка [PERSON] , який, на мою думку, розбещує наших неповнолітніх дітей [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2007 р.н.» (а.с.11, Т.1). Також, з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201722077000579 від 08.08.2017 (а.с. 10, Т.1) вбачається, що до Липецького ВП Харківського ГУНП в Харківській області надійшла ухвала Харківського районного суду Харківської області від 03.08.2017 по справі №635/4223/17 за отриманою заявою [PERSON] №7490 про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за фактом зґвалтування малолітньої доньки [PERSON] , 2007 р.н. Попередня кваліфікація за ч.4 ст.152 КК України. За даними висновку експерта судово-медичної експертизи №2636-С/17 від 10.08.2017 (а.с.12-13, Т.1) у неповнолітньої [PERSON] , 2007 р.н., на момент огляду будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було, у зв`язку з чим ступень тяжкості тілесних ушкоджень не визначалась. Цілісність дівочої пліви [PERSON] не порушена. Експертиза встановлення статевої зрілості в Україні проводиться щодо осіб жіночої статі віком з 14 до 18 років, таким чином, на момент огляду неповнолітня [PERSON] статевої зрілості не досягла згідно свого віку. Об`єктивних судово-медичних даних дозволяючих відповісти на питання не мається. На підставі постанови про закриття кримінального провадження слідчого Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області Катуніної Г.В. від 01 вересня 2017 року (а.с.14, Т.1) встановлено, що кримінальне провадження №1201722077000579 закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. З інформації Кутузівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області про психологічний стан та психолого-педагогічної характеристики учениці 5 класу [PERSON] , [INFO] , наданої на адвокатський запит Головіної О.С. від 07.03.2018 (отриманий 12.03.2018) (а.с.16, 17, Т.1) вбачається, що [PERSON] , яка за чотири роки навчання в початковій школі проявила себе як беззаперечний лідер класу, була завжди спокійна, витримана, доброзичлива, усміхнена, мала багато друзів, навчалась на «відмінно», була впевненою в своїх силах, дисциплінованою, у вересні 2017 року прийшовши у 5 клас, різко змінилася. Вона стала нервовою, пригніченою, в очах з`явилася туга. На запитання вчителів відповідала різко, майже агресивно, що зовсім їй не притаманно, відсторонилася від спілкування з однокласниками. Із бесіди практичного психолога Кутузівської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] з батьком [PERSON] з`ясувалось, що мати, яка покинула сім`ю у літній період, подала заяву в поліцію про підозру в зґвалтуванні доньки [PERSON] . [PERSON] свою чергу поліція розмістила на своєму сайті інформацію про відкриття даної справи. Ця інформація засобами масової інформації була розповсюджена по всій Україні, послідували дзвінки з редакції телевізійної програми «Говорить Україна», все це негативно впливало на психологічний стан сім`ї. Зі слів батька, Юля була шокована такою звісткою і відмовлялась іти до школи, бо їй соромно перед однолітками. Емоційний стан дівчинки у вересні-жовтні 2017 року був критичним: з`явилися проблеми в навчанні, спілкуванні з вчителями, однолітками; вона була в стані прострації, пригніченою, заляканою. Педагогічним працівникам, батькові, бабусі дівчинки довелося докласти чимало зусиль, щоб вивести [PERSON] зі стресового стану. На сьогодні Юля повертається до притаманного їй емоційного стану. Активно співпрацює на уроках з учителями, налагодились стосунки з однокласниками. Але дівчинка вже не така активна, не випромінює, як колись, позитивне ставлення до світу, в очах залишилась туга. Стрес, спричинений вчинком рідної матері, не може минути безслідно і батькові та педагогічним працівникам доведеться докласти чимало зусиль для реабілітації дитини". На підтвердження своїх доводів про те, що відповідачем поширено недостовірну інформацію за підозрою у зґвалтуванні доньки (дочок), яка швидко поширилась мережею інтернет, позивачем надано скріншоти сторінок інтернет-видань « [INFO] » ( [INFO] ) (а.с.18, Т.1), « [INFO] » ( [INFO] ) (а.с.19, Т.1), « [INFO] » (x1. [INFO] .ua) (а.с.20, Т.1), « [INFO] » (vkharkov. [INFO] ), (а.с.21, Т.1), « [INFO] » ( [INFO] ) (а.с. 22, Т.1), 057. [INFO] ( [INFO] [INFO] [INFO] ) (а.с.23, Т.1), «В [INFO] » (vkharkove [INFO] ) (а.с. 24, Т.1), « [INFO] » ( [INFO] ) (а.с.25, Т.1), «Харьков [INFO] » ( [INFO] . [INFO] ) (а.с. 26, Т.1), « [INFO] » (https://news.online.ua) (а.с.28, Т.1), 057.UA Новости Харьков (https://strichka.com) (а.с.29, Т.1), Новости [PERSON] (lenta.kharkiv.ua) (а.с.30, Т.1), 057.UA (https://www.057.ua) (а.с.31, Т.1), сторінки в соціальній мережі Фейсбук « [INFO] » (www.facebook [INFO] ) (а.с.27, Т.1), тимчасового сайту Національної поліції Харківської області (https://www.hk.npu.gov.ua) (а.с.32, Т.1). З приведених доказів судом встановлено, що публікації не містять персональних даних осіб, яких це стосується, обставини викладено, зокрема, з посиланням на управління поліції, як джерело такої інформації, а також статті за змістом сформульовані без ствердження фактів, про які в них йдеться. Всі тексти публікацій за контекстом носять інформативний характер про те, що органами досудового розслідування здійснюється перевірка обставин за заявою матері, яка підозрює чоловіка у вчиненні розпусних дій відносно дочок. Позиція суду Згідно зі статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права. Так, приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»; пункт 58 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України»). Також ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (пункт 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. ЄСПЛ зауважує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, яке не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (рішення ЄСПЛ від 20 червня 2017 року у справі «Богомолова проти Росії»). Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі постанова Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009) однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. За частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 10 Конвенції, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови №1 від 27.02.2009, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до пунктів 15 та 19 приведеної вище постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права (пункт 6 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009). Так, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії" вказано на те, що необхідно проводити різницю між фактами та оціночними судженнями, адже існування фактів може бути доведено в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 1976 року у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, і знову нагадав у пункті 41 свого рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії», що свобода вираження поглядів, гарантована частиною 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства, й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання частини 2 статті 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії», та у продовження цієї думки у пункті 41 рішення від 29 березня 2005 року у справі «Українська Пресс-Група проти України» підкреслив, що у своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у статті 30 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. У справі "Лендон, Очаковські-Лоран і Жюлі проти Франції" (рішення від 22 жовтня 2007 pоку) ЄСПЛ знову нагадав, що для того, щоб оцінити виправданість оспорюваного висловлювання, необхідно провести відмінність між ствердженнями про факти і оціночними судженнями. У той час як реальність фактів може бути продемонстрована, істинність оціночних суджень не може бути предметом доказування. Вимога довести істинність оціночного судження не може бути виконана і порушує саме право на вільне вираження поглядів, яке є важливим елементом права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Класифікація висловлювання як ствердження про факт чи оціночне судження представляє собою питання, яке перш за все знаходиться у рамках свободи розсуду національної влади, зокрема національних судів. Проте навіть якщо висловлювання представляло собою оціночне судження, воно повинно бути підтверджено достатньою фактичною підставою, за відсутності якого буде визнано таким, що виходить за належні рамки. Згідно статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином чи у такій спосіб висловила думку або оцінку може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Оцінивши приведені вище норми закону та встановлені у справі дані, суд не знаходить беззаперечних доказів того, що відповідач дійсно спричиняла таку шкоду позивачу, оскільки ані в судових засіданнях у даній справі, ані з наданих суду доказів не виявилось можливим з`ясувати коли та що конкретно розповідала відповідач, зокрема, що саме нею було поширено інформацію про позивача. При цьому, надана суду інформація свідчить лише про те, що відповідач, в тому числі як законний представник неповнолітньої дитини, свої сумніви стосовно можливих неправомірних дій позивача виклала уповноваженому органу, у формі, яка передбачена чинним законодавством, для перевірки у встановленому законом порядку. А відтак, позивачем не доведено, що саме відповідачем було розповсюджено інформацію, яка порочить честь і гідність позивача, а отже, вина відповідача у завданні моральної шкоди позивачу не доведена. Під час судового розгляду справи не доведена наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, тому

Outcome: dismissed