Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , поданим в його інтересах адвокатом Печерським Антоном Тимофійовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яку він уточнив заявою від 24.03.2021 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 22.11.2012 року між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R53413360170В і у зв`язку з тим, що у позивача виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. із заявою про вчинення виконавчого напису. Так, зазначеним приватним нотаріусом був вчинений 02.06.2020 року виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 738, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості у розмірі 81120,88 грн. за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Прайм Альянс», а також стягнуто з позивача плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 811,21 грн., а всього 81392,09 грн. Згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року. На підставі вказаного виконавчого напису 04.02.2021 року державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Телько О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64359826. Представник позивача вказує, що позивач не може погодитися з виконавчим написом та вважає його таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом в порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 не було перевірено безспірність наявної заборгованості. Зокрема, позивачем було додано до заяви про вчинення виконавчого напису копію вимоги про погашення заборгованості, адресованої [PERSON] та опис вкладення до листа з оголошеною цінністю на підтвердження факту начебто належного повідомлення позивача про наявну заборгованість, в той же час, надані нотаріусу документи не містять належних доказів направлення цієї вимоги позивачу, а опис вкладення в порушення вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року не містить підпису працівника поштового зв`язку та номеру поштового відправлення, а тому вказаний опис не може бути належним, достатнім та допустимим доказом направлення вимоги про погашення кредитної заборгованості. Також представник позивача зазначає, що позивачем періодично здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором, про що в нього маються відповідні квитанції, проте в зв`язку з необізнаністю позивача про вчинення виконавчого напису та неотриманням вимоги про погашення заборгованості останній не мав змоги подати будь-які заперечення щодо суми боргу, в тому числі квитанції про сплату боргу за кредитним договором, а нотаріус - оцінити їх. Окрім того, представник позивача вважає, що нотаріусом також було вчинено виконавчий напис поза межами строків позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено позивачем 16.01.2015 року, відповідно до умов кредитного договору останній взяв на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів щомісячно, 28 числа кожного місяця згідно графіку повернення кредиту, таким чином, з 29.02.2015 року розпочався перебіг строку позовної давності та у відповідача виникло право вимоги повернення заборгованості за кредитом, а строк позовної давності сплив 29.02.2018 року, в той час як виконавчий напис було вчинено нотаріусом 02.06.2020 року, тобто після спливу трьох років з дня, коли виникло право вимоги на повернення кредитних коштів. Також представник позивача зауважує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у вказаній справі постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року залишено без змін, а Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд зазначеної ухвали, не знайшовши підстав для такого перегляду. За таких підстав оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. На підставі викладеного, представник позивача просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 02.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 738, про стягнення з [PERSON] , іпн [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», код ЄДРПОУ 41677971, заборгованості за кредитним договором № R53413360170В від 22.11.2012 року у розмірі 81120,88 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) - 74436,80 грн., заборгованість по відсоткам - 6684,08 грн. та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 811,21 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2021 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заву, третім особам роз`яснено їх право на подання пояснень. Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що не погоджується із викладеними позивачем та його представником позовними вимогами, оскільки у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилася кредитна заборгованість. 08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до позивача за кредитним договором № R53413360170В від 22.11.2012 року. В подальшому 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого останній набув право вимоги нового кредитора до позивача за зазначеним кредитним договором, укладеним з позивачем. На підставі зазначеного договору 04.03.2019 року позивачу було направлено цінним листом з описом вкладення повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Даною вимогою позивача було повідомлено про наявну заборгованість відповідно до зазначеного договору і про необхідність її погашення протягом 30 календарних днів, також позивача було повідомлено про намір ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стягнути заборгованість позасудовим способом, якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення. Представник відповідача зазначає, що відправлення даної вимоги можна підтвердити списком № 16029-110-45 згрупованих поштових відправлень цінних листів з описом вкладень та квитанцією про оплату з Укрпошта. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивач належним чином був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором, про її розміри та про намір ТОВ «ФК «Прайм Альянс» вчинити виконавчий напис на кредитному договорі. Окрім того, представник відповідача зауважує, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом в межах строку позовної давності, оскільки умовами кредитного договору передбачено кінцевий строк виконання зобов`язань - 22.11.2017 року, а отже відповідач мав право звернутися до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису в строк до 22.11.2020 року, в той час як виконавчий напис було вчинено 02.06.2020 року, тобто в межах трирічного строку. Також представник відповідача вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення, надмірним і таким, що не відповідає умовам розумності їх розміру. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а також зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням провести розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без його участі, від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., представників АТ «ВТБ Банк» та Добропільського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) надійшли заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, від інших учасників справи жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та доказ в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір № R53413360170В, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 93800,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 25% річних щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутних послуг ануїтетними платежами 28 числа кожного місяця, кінцевий строк повернення кредиту у повному обсязі - 22.11.2017 року (а.с. 17-20). З матеріалів справи також вбачається, що 08 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитор за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 74-76). З копії реєстру прав вимоги № 1 до вказаного договору вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло також право вимоги за кредитним договором № R53413360170В, укладеним 22.11.2011 року з [PERSON] (а.с. 77). В подальшому 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі договорів про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715вб від 08 липня 2015 року, № 080715нв від 08 липня 2015 року, № 080715вб від 08 липня 2015 року, № 080715ів від 08 липня 2015 року, № 220615нв від 22 червня 2015 року, № 100715нв від 10 липня 2015 року, № 270815вб від 27 серпня 2015 року, № 270815нв від 17 серпня 2015 року та не було погашене до моменту підписання даного договору, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 79-81). Згідно копії витягу з реєстру боржників ТОВ "ФК «Прайм Альянс" набуло право вимоги за кредитним договором № R53413360170В, укладеним 22.11.2011 року з [PERSON] , заборгованість станом на дату відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором становила 81130,88 грн. (а.с. 82). Після відступлення права вимогу відповідачу останнім на адресу [PERSON] : [ADDRESS] було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. ст. 530, 512, 516 ЦК України, в якій було повідомлено позивача про відступлення права вимоги, а також про необхідність погашення заборгованості по кредиту, яка станом на 18.02.2019 року складає 81130,08 грн. та включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 74446,80 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 6684,08 грн., заборгованість за комісією в розмірі 0,00 грн. Вказану суму заборгованості відповідач просив погасити протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, але не пізніше 18.03.2019 року або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов для подальшої сплати заборгованості. Додатково ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було повідомлено [PERSON] про те, що у випадку не задоволення зазначеної вимоги у вказаний в ній строк кредитор вправі прийняти рішення про звернення стягнення грошових коштів шляхом позасудового врегулювання на підставі кредитного договору (а.с. 84). На підтвердження направлення вказаної вимоги на адресу позивача відповідачем було надано до суду копії списку № 16029-110-45 згрупованих відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладення, складеним ТОВ "Дірект Технолоджі" (а.с. 86) та фіскального чеку на загальну суму 38929,68 грн. (а.с. 87). При цьому відповідачем не було надано доказів на підтвердження уповноваження ТОВ "Дірект Технолоджі" на відправлення відповідної документації від імені ТОВ "ФК "Прайм Альянс" на адресу позивача. Слід також зазначитт, що в опису вкладення в цінний лист на ім`я [PERSON] на мається підпису працівника "Укрпошта", а також дати складання цього опису, що є обов`язком відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. В подальшому представник ТОВ «ФК «Прайм Альянс» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було подано заяву про вчинення виконавчого напису, в якій зазначав, що в порушення умов кредитного договору, право вимоги за яким набув заявник, позичальник [PERSON] не погасив належні до сплати грошові суми, вимогу про їх повернення було направлено стягувачем боржнику 19.02.2019 року, однак станом на день звернення до нотаріуса вона не виконана. Станом на дату подання цієї заяви загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 81130,08 грн. та включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 74446,80 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 6684,08 грн., заборгованість за комісією в розмірі 0,00 грн., заборгованість по пені - 0,00 грн. Також директор ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в зазначеній заяві про вчинення виконавчого напису було зазначено строк, за який здійснюється стягнення: з 29.01.2019 року по 10.04.2020 року. На підставі викладеного заявник проси вчинити виконавчий напис на кредитному договорі № № R53413360170В від 22.11.2012 року, на часткове погашення заборгованості в зазначеному вище розмірі. Для вчинення виконавчого напису заявником було подано нотаріусу також копію кредитного договору, копії договорів про відступлення прав вимоги та факторингу, розрахунок заборгованості, а також копія вимоги до боржника з описом вкладень в цінний лист. Згідно долученого до заяви про вчинення виконавчого напису розрахунку заборгованості [PERSON] , наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., загальна сума боргу [PERSON] за кредитним договором № R53413360170В від 22.11.2012 року становить 81130,88 грн., з яких: тіло кредиту - 6684,08 грн., відсотки - 6684,08 грн. На підставі зазначених документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 02.06.2020 року було вчинено виконавчий напис, який було зареєстровано в реєстрі за № 738, згідно якого нотаріусом було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» часткову заборгованість за кредитним договором № R53413360170В за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року в загальному розмірі 81120,88 грн., яка складається з: заборгованості по основному боргу (тілу кредиту) в сумі 74436,80 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 6684,08 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом отримано плати на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» із стягувача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в розмірі 811,21 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», складає 81932,09 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Телько О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64359826 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Прайм Альянс» заборгованості в розмірі 81120,88 грн., яка складається з: борг - 74436,80 грн., відсотки - 6684,08 грн. та плати за вчинення виконавчого напису - 811,21 грн., разом - 81932,09 грн. (а.с. 12). Відповідно ст. 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України«Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно дост. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд не може прийняти до уваги доводи представника позивача про те, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис поза межами трирічного строку для його вчинення, встановленого законодавством, оскільки останній платіж було здійснено позивачем 16.01.2015 року, відповідно до умов кредитного договору останній взяв на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів щомісячно, 28 числа кожного місяця згідно графіку повернення кредиту, таким чином, з 29.02.2015 року розпочався перебіг строку позовної давності та у відповідача виникло право вимоги повернення заборгованості за кредитом, а строк позовної давності сплив 29.02.2018 року, в той час як виконавчий напис було вчинено нотаріусом 02.06.2020 року, тобто після спливу трьох років з дня, коли виникло право вимоги на повернення кредитних коштів. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Слід зазначити, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що позивач та банк при укладенні кредитного договору у 2012 році узгодили строк його дії, визначивши кінцевий строк повернення кредитних коштів - 22.11.2017 року, і саме до закінчення вказаного строку позивач мав повернути банку кредит в повному обсязі. Таким чином, договір діяв до 22.11.2017 року, після чого у стягувача виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено 02.06.2020 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого законодавством для його вчинення. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат»у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих представником відповідача до суду документів вбачається, що він в обґрунтування довводів, наведених в відзиві на позовну заяву, посилається на факт надіслання [PERSON] вимоги про погашення заборгованості, і на підтвердження цих обставин додає до відзиву копії списку № 16029-110-45 згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень та фіскального чеку на загальну суму 38929,68 грн. (а.с. 86, 87). В той же час, суд не може прийняти до уваги надані представником відповідача документи в підтвердження доводів належного повідомлення позивача про наявність заборгованості за кредитним договором, а також про необхідність її погашення протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, виходячи з наступного. Так, зі змісту копії списку № 16029-110-45 згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень вбачається, що відправником зазначених поштових відправлень, в тому числі начебто і позивачу [PERSON] , зазначено ТОВ «Дірект Технолоджі». В той же час, стягувачем за наданим до суду договором факторингу та відповідачем у даній справі є ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Таким чином, вказаний документ не може бути прийнятий судом до уваги як доказ належного повідомлення позивача про наявну заборгованість. Окрім того, суд також не може прийняти до уваги копію фіскального чеку на загальну суму 38929,68 грн., оскільки з нього не зрозуміло, ким та за які саме послуги було проведено оплату чи переказ в зазначеному обсязі. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що зазначена вимога про погашення заборгованості начебто направлялася позивачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84 ,86). В той же час, з копії паспорта позивача вбачається, що останній 12.12.2014 року знятий з місця реєстрації за вказаною адресою і з 15.05.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10 зв.). Таким чином, навіть у випадку направлення вимоги відповідачем позивачу вимоги про погашення заборгованості останній не мав змоги її отримати та знати про її існування через те, що станом на дату її направлення протягом тривалого часу вже був зареєстрований та проживав взагалі за іншою адресою. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про наявність заборгованості, а також про намір відповідача в досудовому порядку врегулювати спір, а тому не мав змоги подати відповідачу, а в подальшому - нотаріусу будь-які докази та заперечення стосовно розміру заборгованості. Окрім того, позивачем було надано до суду копії квитанцій про часткове періодичне погашення заборгованості (а.с. 26-31), а тому суд не може вважати розмір заборгованості, стягнутий нотаріусом, безспірним. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що положеннями кредитного договору було встановлено кінцевий термін повернення грошових коштів, а саме 22.11.2017 року. В той же час, розрахунок, наданий відповідачем нотаріусу, не містить відомостей про період проведення розрахунку заборгованості, в тому числі і по процентам за користування кредитом, і лише в заяві про вчинення виконавчого напису вказано період стягнення заборгованості - з 29.01.2019 року по 10.04.2020 року, зазначений період в подальшому було вказано нотаріусом і у виконавчому написі. Суд приходить до висновку про те, що вказана сума заборгованості не могла бути визнана нотаріусом безспірною, виходячи з наступного. Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що строк дії договору (кінцевий строк повернення кредиту) сплинув 22.11.2017 року, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 151), відповідачем нотаріусу було надано копію кредитного договору № R53413360170В від 22.11.2012 року, засвідченого штампом "Згідно з оригіналом" менеджер-консультант ВПРП Відділення "Північне" ПАТ "ВТБ Банк". Згідно ст.12 та ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, зважаючи, що судом було прийнято рішення про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 908,00 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представник позивача надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а сааме копіями: Договору № Б/Н про надання правової (юридичної) допомоги від 19.02.2021 року, розрахунку розміру гонорару за надання правової (юридичної) допомоги, актом прийняття-здавання наданої правової (юридичної) допомоги від 15.03.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 15.03.2019 року (а.с. 32-36). В той же час, представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти заявленого позивачем та його представником розміру витрат на правову допомогу, який заявлено до стягнення, вважаючи такий розмір витрат надмірним і таким, що не відповідає умовам розумності їх розміру, в зв`язку з чим просив зменшити розмір заявлених витрат. Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved