Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

28.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ІІ-МК №006116 від 23.04.2002 року батько - [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 6,83 га, яку на підставі договору оренди від 28.12.2009 року, зареєстрованого 16.09.2010 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за р/№041049100859, передав на девятирічний строк в користування відповідачу [PERSON] Після смерті батька, що мала місце 18.04.2015 року, він успадкував ? частку зазначеної земельної ділянки і 09.02.2016 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, а 12.02.2016 року право приватної спільно часткової власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При переоформлені спадкових прав він перебрав на себе права та обовязки орендодавця, в тому числі право на отримання орендної плати, про що відповідач був попереджений і отримав від нього копії відповідних документів (свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). При цьому, після ознайомлення з умовами договору, відповідачу було зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки станом на 2015 рік становить 215979,43 грн., тому річна орендна плата (3% від нормативної грошової оцінки землі) повинна становити 6479,38 грн. Однак відповідач в порушення п.п.9-11 Договору орендну плату за 2015 рік сплатив йому в лютому 2016 року і не в повному обсязі 5400 грн., заборгувавши таким чином 1080 грн. На його неодноразові звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку, останній в категоричній формі відмовив в доплаті грошових коштів. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх обовязків за договором оренди землі позивач просив розірвати договір оренди землі та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала і пояснила, що 28.12.2009 року між [PERSON] та власником земельної ділянки орендодавцем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,84 га, розташованої на території Великоолександрівської сільської ради Казанківського району, строком на 9 років, який було зареєстровано 16.09.2010 року. Орендодавець [PERSON] помер 18.04.2015 року, тому орендну плату за 2015 рік не міг отримати, її було сплачено в лютому 2016 року спадкоємцям померлого [PERSON] та [PERSON], які надали відповідачу документи про успадкування орендованої земельної ділянки в рівних частках. Посилаючись на те, що відповідач належно виконує умови договору оренди земельної ділянки, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявився, але надіслав суду повідомлення зазначивши, що проти позовних вимог заперечує, умови договору його влаштовують, а позивач [PERSON] має право зі своєю часткою земельної ділянки розпоряджатися на свій розсуд, справу просив розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 28.12.2009 року між ФОП [PERSON] та громадянином [PERSON], який в силу Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-МК №006116 від 23.04.2002 року, являлася власником земельної ділянки, площею 6,84 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Казанківського району, була досягнута домовленість про передачу належної йому земельної ділянки в оренду строком на 9 років. Ця домовленість реалізована правочином (договором) з додержанням визначеної законом письмової форми, який зареєстровано 16.09.2010 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за р/№041049100859, тому є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до п.п. 9-11\~\~вказаного договору оренди земельної ділянки відповідач зобов'язався сплачувати орендодавцю обумовлену орендну плату до 25 грудня. В умовах визначених в п. 37\~\~договору оренди земельної ділянки сторони\~\~домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання\~\~ за\~\~рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною\~\~обов'язків, передбачених договором,\~\~та внаслідок випадкового знищення, пошкодження\~\~орендної земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Після смерті орендодавця [PERSON], що мала місце 18.04.2015 року, належну йому земельну ділянку успадкували спадкоємці померлого [PERSON] та [PERSON], в рівних частках (по ? кожен), які отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2016 року та 22.02.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за р/№55 та р/№130, і згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2016 року та 22.02.2016 року останні набули право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку. Успадкувавши земельну ділянку вищевказані спадкоємці успадкували права та обовязки орендодавця [PERSON], визначені договором оренди земельної ділянки від 28.12.2009 року, які не припинилися внаслідок його смерті. Отже, позивач мав право ставити питання про виплату йому орендної плати і як спадкоємцю, і як особі, до якої внаслідок спадкування перейшли права та обов'язки орендодавця. При цьому він як особа, що не укладала договір, повинен був довести орендарю [PERSON] своє право на отримання орендної плати. На підтвердження виплати позивачу [PERSON] в лютому 2016 року орендної плати за користування земельною ділянкою у 2015 році в розмірі 5705,6 грн. відповідачем надано видатковий касовий ордер. В судовому засіданні встановлено, що у 2015 році орендна плата, у строки визначені п.11 Договору, відповідачем не була сплачена, оскільки лише в лютому 2016 році спадкоємець [PERSON] довів воє право на отримання від орендаря орендної плати за 2015 рік, надавши останньому Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.02.2016 року, яка була сплачена позивачу відразу після надання цього документа, що ним не заперечується. За такого не можна вважати, що з вини відповідача було прострочено виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ч.2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати на землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Умови, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. \~\~Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. \~\~Підставою для припинення права користування земельною ділянкою згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична несплата орендної плати. \~\~Таким чином, в розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Доводи позивача, який вважає, що розмір орендної плати за 2015 рік повинен визначатися відповідачем виходячи з нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки станом на 2015 рік, суд вважає безпідставними. Зазначені доводи вказують на те, що позивач фактично оговорює питання щодо внесення змін до умов п.5 та п.9 спірного Договору, однак такі зміни, що випливає з норми ст.654 ЦК України та п.36 цього Договору, належить вчинювати у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тому стороні, яка ініціює питання щодо внесення змін чи то доповнень до договору оренди землі, належить надіслати на адресу іншої сторони проект додаткової угоди до Договору з зазначенням нормативно-правового та фінансово-економічного обґрунтування підстав підвищення розміру орендної плати, а в разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір належить вирішувати в судовому порядку. Враховуючи те, що факт систематичної несплати орендарем орендної плати за укладеним договором оренди землі позивачем не доведено, орендну плату за користування земельною ділянкою в 2015 році позивачу виплачено хоч і пізніше встановленого строку, але не з вини відповідача, суд вважає вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки необґрунтованими, тому відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути судові витрати, понесені останнім у зв'язку з розглядом справи, в розмірі 433 грн. (витрати, повязані з явкою до суду представника відповідача).

Outcome: approved