Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 40 059,71 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1921 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що 14.07.2008 року Банк та [PERSON] уклали кредитний договір, який складають заява відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, а також Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті http://.privatbank.ua/temps/pages/70/. Відповідач отримав кредит в сумі 20 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення умов Договору свої зобов`язання не виконав, через що станом на 31.01.2019 року перед Банком має заборгованість в загальній сумі 40 059,71 гривень, з них: по кредиту - 21 225,25 гривень, по процентах - 15 938,76 гривень, по пені та комісії - 750,00 гривень, по фіксованому штрафу - 250 гривень, по процентному штрафу - 1 895,70 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 18.04.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали з примірником позову особисто 24.04.2019 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 18.04.2019 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. З підписаної відповідачем [PERSON] в якості клієнта Банку заяви вбачається, що 14.07.2008 року між ним і закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" укладено кредитний договір шляхом приєднання у формі цієї заяви, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку та те, що ознайомлений і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданій йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Згідно із цією заявою відповідач обрав кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". Кредитну картку та ПІН-код до неї отримав 14.07.2019 року. Підписом посадової особи банку стверджено, що відповідачу надано банківську послугу у вигляді надання зазначеного виду кредитки зі встановленим кредитним лімітом у 500 гривень та базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Заява також містить відмітку про відкриття карткового рахунку 24.07.2007 року. 14.07.2008 року відповідач також своїм підписом посвідчив ознайомлення з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (далі - Умови). Цими Умовами встановлено базову процентну ставку у 1,9% на місяць (22,8% річних), що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, та сплату обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним. Умови кредитування передбачають пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 10 гривень, що нараховується один раз в місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень. Ці ж Умови встановлюють штраф в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 120 днів в розмірі 250 гривень плюс 5% від суми позову. Відповідно до нової редакції статуту акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", яке у свою чергу було правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 20 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте згідно анкети-заяви в частині, яка підписана лише посадовою особою Банку, сума кредитного ліміту становить 500,00 гривень. Жодного доказу на підтвердження надання Банком відповідачу кредиту чи встановлення кредитного ліміту в розмірі саме 20 000,00 гривень матеріали справи не містять. Анкета-заява містить підпис відповідача про отримання ним кредитної картки і ПІН-коду до неї, проте жодних відомостей про цю картку, зокрема, про термін її дії, відкритий за нею номер рахунку, анкета-заява та інші матеріали справи не містять. У нижній частині анкети-заяви зазначені номер картки і дата відкриття рахунку 24.07.2007 року, однак ця інформація не лише не доводилась до відома відповідача під підпис, але й не посвідчена уповноваженою особою Банку, про що свідчать незаповнені відповідні поля цією анкети-заяви. Із наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається лише те, що він стосується укладеного з відповідачем 14.07.2008 року договору, однак цей розрахунок не є належним і допустим доказом, який би підтверджував рух коштів за відкритим на ім`я відповідача рахунком згідно виданої йому кредитної картки, відповідно і виниклу заборгованість. У підписаній відповідачем довідці про умови кредитування визначена базова процентна ставка - 1,9% в місяць (22,8% річних), що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році. Однак із розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка, починаючи із 01.01.2013 року, постійно змінювалася в сторону збільшення (30,00%, 34,80%, 43,20%), з 06.01.2017 року зменшилась до 42%, але доказів щодо підстав таких змін процентної ставки позивачем не надано. Також відсутні докази про повідомлення відповідача будь-яким чином про кожну зміну процентної ставки. Крім цього, із розрахунку не вбачається і в позові позивачем не вказано, за який період утворилась заборгованість за укладеним з відповідачем договором та у якому порядку (черговості) здійснювалось погашення складових кредитної заборгованості за рахунок внесених відповідачем коштів в загальній сумі 31 822,90 гривень (графа 15 розрахунку). Сам по собі розрахунок за своїм змістом є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, однак він повинен бути підтверджений первинними документами. Такими документами як належні докази згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, та чинного з 07.07.2018 року Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, можуть бути виписки з карткового рахунку відповідача, проте позивач, маючи процесуальну можливість, їх суду не надав. Що стосується доданих до позову Умов і Правил надання банківських послуг, то вони не містять підпису відповідача, хоча, як слідує зі змісту анкети-заяви, вони були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та, відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивач суду не надав. Отже, надані позивачем у такому вигляді Умови і правил надання банківських послуг в Приватбанку суд також відхиляє як неналежний доказ. Вищенаведене у своїй сукупності позбавляє можливості суд встановити розмір і строк кредитування за укладеним договором, рух коштів (зняття кредитних коштів, погашення заборгованості, послідовність погашення згідно її складових), а відтак і встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому Банком розмірі або ж навести власний розрахунок. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, ненадання позивачем належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за цим договором дає суду підстави для висновку про недоведеність заявлених вимог, через що в повному обсязі заявлених вимог слід відмовити. Саме ж по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить обґрунтованості і доведеності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.ст.2, 3 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed