Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У березні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк) звернулося до суду із вказаною позовною заявою, яка мотивована таким. 13 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № OD30AK01590445, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 10787,96 доларів США на термін до 12 вересня 2011 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 13 вересня 2007 року. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 02 березня 2016 року становить 42376,15 доларів США, з яких: 6823,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 7800,08 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 310,41 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 27441,79 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що еквівалентно 1147546,14 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 21 квітня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог Банку з підстав спливу строку позовної давності, оскільки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 вересня 2007 року виникло з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, останнє погашення заборгованості відбулося 15 грудня 2009 року, а з позовом позивач звернувся лише 04 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплинув ще у 2013 році. Судові витрати просив покласти на позивача (вх. № ЕП-875/21-вх.21.04.2021). Від представника AT КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтовується тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 13 вересня 2009 року укладено кредитний договір № OD30AK01590445, який діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надав, тому такий договір не може вважатись виконаним. У зв`язку з цим, на думку представника, кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, а обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, тому вважає, що строк позовної давності, при зверненні до суду, позивачем дотриманий (вх. № 3243/21-вх. 20.05.2021). У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. У даному клопотанні представник позивача також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі також у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомили. За даними департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 15.04.2021 року місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 16.02.2007 року, однак за вказаною адресою відповідач відсутня згідно довідки поштового відділення про причини повернення судової повістки. Виклик відповідача [PERSON] у судове засідання здійснено повторно через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Прищепа О.А. позовні вимоги не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до такого. 13 вересня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 12 вересня 2011 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 10787,96 доларів США на придбання автомобіля, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди на надання фінансового інструменту в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісячно. Погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, здійснюється щомісячно у період з 13 по 17 число кожного місяця у сумі 251,65 доларів США (а. с. 12-14). Відповідно до п. 4.1 Договору за порушення Позичальником будь-якого із зобов"язань, передбачених п.п.2.2.2,2.2.3 (щодо сплати процентів, винагороди банку) Договору позичальник зобов"язався сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Отримання кредитних коштів [PERSON] підтвердив своїми діями із погашення заборгованості по кредиту. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 вересня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 16). Пунктами 11, 12 Договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється по закінченню п`яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором. Банк виконав свої зобов"язання за кредитним договором, перерахувавши 13.09.2007 року за платіжним дорученням № 20 обумовлену договором суму на вказаний позичальником рахунок (а.с. 15). Відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті кредитних коштів, останній платіж на погашення кредиту сплатив 15 грудня 2009 року, у зв`язку з чим станом на 20 квітня 2016 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 6823,87 доларів США, що за курсом НБУ 25,44 грн на дату розрахунку еквівалентно 173622,99 грн, 7800,.08 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 198461,16 грн, 310,41 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що еквівалентно 7897,91 грн, 27441,79 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, що еквівалентно 726143,38 грн. Вказане підтверджене розрахунком заборгованості (а.с.5-7). 06 березня 2016 року Банк направив на адресу відповідачів повідомлення з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 42465,76 доларів США у п`ятиденний строк з дати одержання повідомлення, у разі несплати якої, банк відповідно до статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с. 9). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Однак, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування до вимог Банку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У той же час, відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено відповідними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. З наданого банком розрахунку вбачається, що кредитний договір був укладений на строк до 12 вересня 2011 року, останній платіж відповідачем проведено 15 грудня 2009 року, позов про стягнення заборгованості поданий до суду 29 березня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності на такий тривалий термін чи його переривання. Отже, суд вважає, що початок перебігу позовної давності щодо кожного чергового платежу розпочався з 18 січня 2010 року (дата до якої відповідач мав би сплатити черговий щомісячний платіж), а щодо повернення кредиту в повному обсязі з 13 вересня 2011 року, та сплив 13 вересня 2014 року, тоді як Банк звернувся до суду з позовом 29 березня 2016 року, тобто з пропуском загальної позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з тіла кредиту та процентів, і спеціальної позовної давності за вимогами про стягнення пені. Оскільки порука за своєю природою носить додатковий акцесорний характер, а позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (сплив строк для захисту порушеного права) сплинула, тому вимоги Банку до поручителя як солідарного боржника задоволенню також не підлягають. У матеріалах справи, відсутні докази укладення між Банком та відповідачами письмового договору про збільшення позовної давності. За такого, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права із пропуском установленого строку позовної давності, а тому позовні вимоги позивача підлягають залишенню без задоволення. Одночасно суд враховує, що [PERSON] з 09 червня 2015 року змінила прізвище на [PERSON] на підставі реєстрації шлюбу згідно ст.53 СК України, що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00030564513 від 28 квітня 2021 року, наданим Снігурівським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.174-175). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави судовий збір залишити за позивачем.

Outcome: dismissed