Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "Приватбанк") 15.01.2015р. звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідачу згідно укладеного договору № б/н 05.02.2009 року було надано ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач у порушення норм Закону та умов договору не повертає кредит та кошти за користування кредитом, станом на 30.11.2014 року заборгованість за кредитним договором становила 30492,1 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 8885,44 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом - 21606,66 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 857,51 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2011 року з відповідача стягнута сума заборгованості в розмірі 13341,91 грн. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 18257,70 гривень та 243,60 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу згідно укладеного договору № б/н 05.02.2009 року було надано ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що банк взяті на себе зобов'язання по кредитному договору виконав в повному об'ємі. Однак, [PERSON] не повертає отримані кредити відповідно до графіків погашення кредитів та відсотків, в зв'язку з чим не виконує зобов'язання належним чином і згідно розрахунку позивача станом на 30.11.2014 року заборгованість за кредитним договором становила 30492,1 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 8885,44 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом - 21606,66 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 857,51 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2011 року з відповідача стягнута сума заборгованості в розмірі 13341,91 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача встановлену в судовому засіданні заборгованість за кредитним договором в сумі 18257,70 гривень. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат.

Outcome: approved