Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач СВК "Вільнянськ" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ФГ "Форт", який уточнив під час судового розгляду справи, і згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 01.01.2014 року, скасувати рішення про його державну реєстрацію, та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 13.12.2005 року він уклав з [PERSON], правонаступником якого є відповідач [PERSON], договір оренди землі, згідно якого прийняв у користування належну відповідачу земельну ділянку площею 11,24 га; договір було укладено строком на 10 років, його державна реєстрація відбулася 22.01.2009 року, тобто договір, за думкою позивача, є чинним до 22.01.2019 року. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 01.01.2014 року; позивач вважає цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.203 ЦК України, ст.ст. 15, 33 Закону України "Про оренду землі". Крім того, земельна ділянка до укладення спірного договору у позивача не вилучалася, користування нею припинено не було, а у самому договорі відсутня така істотна умова, як кадастровий номер земельної ділянки. Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідач [PERSON]., у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до СВК "Вільнянськ" та реєстраційної служби Вільнянського РУЮ, в якому вимагає розірвати договір оренди землі, укладений 13.12.2005 року з СВК "Вільнянськ", та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору оренди. У своїй зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON], визнаючи факт укладення договору оренди з СВК "Вільнянськ" від 13.12.2005 року, посилається на ч.1 п.40 цього договору, згідно якого перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди; при цьому звертає увагу, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до нього в порядку спадкування після смерті його брата [PERSON], який укладав договір в якості орендодавця. Під час судового розгляду справи представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнали. Суду представники позивача пояснили, що договір, укладений між СВК "Вільнянськ" та [PERSON], є діючим, орендар виконує свої зобов'язання належним чином, проте відповідач [PERSON], незважаючи на наявність діючого договору оренди земельної ділянки, згідно оспорюваного договору від 01.01.2014 року передав її в оренду ФГ "Форт". Заперечуючи проти зустрічної позовної заяви, позивачі вказали, що вимоги відповідача [PERSON] являють собою спробу розірвання договору оренди в односторонньому порядку, що згідно умов Закону України "Про оренду землі" та самого договору, не допускається. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на доводи та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач [PERSON] має право на розірвання договору, укладеного з СВК "Вільнянськ". Представник третьої особи реєстраційної служби Вільнянського РУЮ надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов СВК "Вільнянськ" не може бути задоволений, а зустрічний позов [PERSON] має бути задоволений частково. Так, 13.12.2005 року [PERSON] як орендодавець та СВК "Вільнянськ" як орендар уклали між собою договір оренди землі, згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 11,24 га (а.с.5-7). Згідно п.8 цього договору, він був укладений на 10 років. Разом з цим, вбачається, що орендодавець і власник земельної ділянки [PERSON] помер 10.13.2013 року (а.с.98); право власності на земельну ділянку перейшло до його спадкоємця [PERSON] співвідповідача у справі, який 20.12.2013 року отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ч.1 п.40 договору оренди землі від 13.12.2005 року, укладеного між позивачем та [PERSON], передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Це положення договору відповідає положенням чч.3, 4 ст.31 Закону України "Про оренду землі", за змістом яких договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, або в односторонньому порядку, якщо це передбачено договором. Зазначений пункт договору на момент розгляду справи сторонами не змінений і не скасований. Обставини справи свідчать, що сторони договору після переходу права власності на земельну ділянку умов договору не змінювали, сам договір з новим власником земельної ділянки не переукладався, відповідач [PERSON] забажав скористатися своїм правом розірвання договору, та з вересня 2014 року вимагає від СВК "Світанок" повернення йому земельної ділянки. За таких обставин зустрічні позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору підлягають задоволенню, а дії його та відповідача ФГ "Форт" щодо укладання іншого договору оренди землі є такими, що не суперечать закону, оскільки спрямовані на реалізацію їх законних прав та інтересів. Доводи представників позивача про те, що земельна ділянка [PERSON] досі не повернута, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно положень Закону України "Про оренду землі", це не перешкоджає укладенню договору щодо її оренди. Крім того, суд наголошує, що оскільки договір від 13.12.2005 року, укладений позивачем, є таким, що підлягає розірванню, інший договір, укладений відповідачами 01.01.2014 року, ніяким чином не впливає на права та інтереси позивача. У зв'язку із наведеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимог СВК "Вільнянськ", і задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання договору від 13.12.2005 року. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими вимоги відповідача [PERSON] про скасування державної реєстрації договору оренди від 13.12.2005 року, оскільки судом розглянуті вимоги про розірвання договору, а не про визнання його недійсним, на момент вчинення державної реєстрації договір від 13.12.2005 року був діючим, а тому підстав для її скасування не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: partial