Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

17 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі за набувальною давністю. В обґрунтування позову остання зазначила, що в березні 1991 року колективним сільськогосподарським підприємством "Вознесенське" (в подальшому АТ "Вознесенське") їй був переданий житловий будинок для проживання у [ADDRESS] у зв'язку з трудовими відносинами. Договір оренди житлового будинку з господарськими будівлями не укладався. Жодних документів на цей житловий будинок їй не передавали. 09 квітня 1991 року вона прописалася у цьому будинку зі своєю сім'єю. В будинку зареєстровані її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. АТ "Вознесенське" ліквідоване у 1998 році. Земельна ділянка, яка знаходиться під житловим будинком та господарськими будівлями, загальною площею 0,6179 га. належить їй на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 023459, виданого на підставі рішення Межівської селищної ради від 28 грудня 1999 року № 121. Правовстановлюючі документи на житловий будинок та господарські будівлі відсутні. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі за набувальною давністю; судові витрати покласти на неї. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Межівської селищної ради в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивачку, дослідивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В березні 1991 року колективним сільськогосподарським підприємством "Вознесенське" (в подальшому АТ "Вознесенське") [PERSON] був переданий житловий будинок для проживання у [ADDRESS] у зв'язку з трудовими відносинами. В даному житловому будинку з 09 квітня 1991 року і до цього часу зареєстрована і проживає [PERSON], з 21 березня 2003 року - донька позивачки [PERSON], а з 06 грудня 2007 року - донька позивачки [PERSON], що підтверджується копіями паспортів останніх зі штампами на сторінці № 11 (а.с.6, 7, 8). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON] (а.с.12). З моменту реєстрації і до цього часу, а саме більше 23 років [PERSON] проживає у вказаному житловому будинку, займається домашнім господарством, проводить ремонтні роботи, підтримує домоволодіння у належному стані. У відповідність до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Пунктами 11 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Outcome: approved