Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що 25.12.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № HEL0AN00000161 відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 16543,71 дол. США в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених кредитним договором платежів, де в забезпечення виконання відповідачем за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір застави за № HEL0AN00000161, відповідно до якого було передано в заставу транспортний засіб Daewoo Nexia, 2007 року випуску, кузов XWB3D31UD8A144059 за кредитним договором 25.12.2007 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на рухоме майно [PERSON], накладені наступні арешти - запис про обтяження №12557346 від 30.05.2012 року про арешт боржника накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні. Оскільки він є заставодержателем вищевказаного майна і право застави у нього виникло раніше, а ніж обовязок відповідача по виконавчим документам які перебувають на виконанні у ВДВС Комсомольського РУЮ. Вважає що державний виконавець не мав права звертати стягнення на заставлено майно в тому числі накладати арешт. За таких обставин просить позов задовольнити та зняти арешт з заставленого майна а саме автомобіля марки Daewoo Nexia, 2007 року випуску, кузов XWB3D31UD8A144059, реєстраційний номер ВТ 4448АІ згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС №021813. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістили, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступного. Судом встановлено, відповідно до кредитного договору що 25.12.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № HEL0AN00000161 відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 16543,71 дол. США в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених кредитним договором платежів, де в забезпечення виконання відповідачем за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір застави за № HEL0AN00000161, відповідно до якого було передано в заставу транспортний засіб Daewoo Nexia, 2007 року випуску, кузов XWB3D31UD8A144059 за кредитним договором 25.12.2007 року. який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС №021813 виданого МРЕВ ДАІ, що підтверджується договором застави № HEL0AN00000161 від 25.12.2007 року. В подальшому постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні по виконавчому провадженню №32705734 від 14.05.2012, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, було здійснено арешт й опис всього майна боржника [PERSON], в тому числі вищевказаного транспортного засобу. Звертаючись з позовом про звільнення заставленого транспортного засобу з-під арешту позивач посилається на те, що він як заставодержатель в силу договору та закону, і зокрема ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. ст.52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 12, 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету забезпечення, а тому арешт заставленого майна з метою його реалізації для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, призводить до порушення речового права позивача на чуже майно, яке підлягає захисту у спосіб встановлений Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, право на звернення до суду належить особі, яка має матеріально-правову зацікавленість у справі. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченою заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно вимог ст. 572 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 19 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, тобто позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаного автомобіля перед іншими кредиторами. Частиною 4 ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Аналогічні положення містить ст. 20 Закону України "Про заставу". В силу приписів частини 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому частиною 3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас частиною 4 ст. 54 цього Закону встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом (частина 7 ст. 54 Закону). Аналогічні положення містяться в пункті 5.3.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999, № 74/5, яким роз'яснено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтями 17 та 18 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Таким чином позивач як заставодержатель має першочергове право на реалізацію предмета застави в разі порушення основного зобов'язання відповідно до умов договору застави провести реалізацію предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов'язанням відповідача. Існування арешту на заставне майно, порушує права позивача як застводержателя відносно реалізації предмета застави при наявності фактів невиконання кредитних зобов'язань. Відповідно до п.7 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», спори які виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, у звязку з чим його необхідно задовольнити у повному обсягу.

Outcome: approved