Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного казначейства України, треті особи: Прокуратура Дніпропетровської області, Магдалинівський РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, прокуратура Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, посилаючись на наступні обставини: - відповідно до постанови Магдалинівського районного суду від 09 жовтня 2006 року працівниками Магдалинівського РВ ГУМВС України був проведений огляд житлового будинку, належного йому, в ході якого виявлено, оглянуто та вилучено наркотичні засоби. При цьому, на його думку, були порушені вимоги Інструкції про порядок вилучення, зберігання і передачі речових доказів у кримінальних справах, затвердженої 13.05.2004 року Генеральною прокуратурою України №05/1-139окв, Міністерств внутрішніх справ України №5386/мн, в результаті чого речові докази були сфальсифіковані; - відповідно до протоколу Магдалинівського РВ ГУМВС від 09.10.2006 року він був затриманий в порядку ч.3 ст.263 КУпАП як особа, що порушила встановлені в Україні правила обігу наркотичних засобів, та перебував в ІТТ протягом семи діб, в результаті чого він захворів та був вимушений лікуватися; - 12 жовтня 2006 року у відношенні нього СВ Магдалинівського РВ була порушена кримінальна справа №07061202 за фактом незаконного зберігання наркотичних речовин без мети збуту, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України; - 24 листопада 2006 року йому було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та допитано в якості підозрюваного; - 12 грудня 2006 року слідчим СВ Магдалинівського РВ у порядку ст.115 КПК України його було затримано та постановою Магдалинівського районного суду від 16.12.2006 року продовжено йому термін тримання під вартою до 10 діб; - 22 грудня 2006 року йому пред'явлено обвинувачення щодо незаконного зберігання наркотичних засобів, тобто за скоєння злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України та постановою Магдалинівського районного суду від 23.12.2006 року обрано запобіжний захід - взяття під варту; - при цьому, його адвокатом на постанови Магдалинівського районного суду від 16.12.2006 р. та від 23.12.2006 р. про обрання у відношення нього міри запобіжного заходу були подані апеляційні скарги, написані ним власноручно. Про те, що апеляційна скарга прийнята та призначена на 27.12.2006 р. адвокат надав йому повідомлення від 26.12.2006 р. вих.№8108, проте розгляд апеляційної скарги так і не відбувся, чим були порушені його права щодо оскарження незаконності тримання його під вартою. - при проведенні допитів він вину у пред'явленому обвинуваченні за ст.309 ч.1 КК України не визнавав та заявляв, що ніякого відношення до виявлених у нього в житловому будинку наркотичних засобів не має; - 29 грудня 2006 року кримінальна справа була передана до Магдалинівського районного суду, де вироком від 23 квітня 2007 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75, 76 ч.1 п.п.3, 4 КК України, з випробувальним терміном 3 роки. Запобіжний захід з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд. - 07 травня 2007 року він звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської з апеляційною скаргою на вирок Магдалинівського районного суду від 23.04.2007 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2007 року вказаний вирок скасовано та справу направлено на додаткове розслідування. Запобіжний захід обрано у вигляді підписки про невиїзд. - після проведення досудового слідства кримінальна справа знову була направлена до Магдалинівського районного суду, де вироком від 16.04.2008 року йому було призначене покарання за скоєння злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України, аналогічне покаранню за попереднім вироком; - 01 серпня 2008 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Магдалинівського районного суду від 16.04.2008 року скасовано та кримінальну справу направлено до Магдалинівського РВ для додаткового розслідування; - лише після неодноразових звернень за захистом своїх прав до різних державних та правозахисних установ 27 грудня 2011 року прокуратурою Дніпропетровської області кримінальна справ відносно нього за ст.309 ч.1 КК України закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України, оскільки проведення огляду працівниками міліції 09.10.2006 року було здійснене у порушення вимог ст.ст.65, 127 КПК України і тому вилучені під час огляду домоволодіння речові докази - наркотичні засоби не можуть братися слідством як докази його вини в інкримінованому йому злочині. Враховуючи вищевикладене, вважає, що оскільки кримінальна справа була закрита прокуратурою Дніпропетровської області у зв'язку з тим, що проведення огляду працівниками міліції 09.10.2006 року було здійснене з порушенням вимог КПК України, в ході якого вилучені наркотичні засоби не можуть бути доказом вини в інкримінованому йому злочині, а тому послідуючі дії проведені у відношенні нього на досудовому слідстві та при судовому розгляді справи слід вважати незаконними, такими що спричинили йому моральну та матеріальну шкоду. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Вважає, що до матеріальної шкоди, нанесеної йому в результаті незаконних дій, слід віднести витрати: на правову допомогу, що на сьогоднішній день становить 3000 грн., на послуги телефонного зв'язку - 1000 грн., на проїзд - 5672,06 грн., на поштові послуги - 1000 грн., а також втрати в господарстві - 3000 грн., а всього сума матеріального збитку становить - 10692,06 грн. станом на 07.05.2014 року У зв'язку з характером та глибиною душевних, емоційних і моральних страждань, які він отримав і продовжує отримувати по сьогоднішній день, враховуючи їх тривалість, вимушені зміни в його особистому житті та беручи за основу принципи розумності, справедливості і добросовісності, він оцінює нанесену йому моральну шкоду, виходячи з кратного співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, що діють на час розгляду справи, а саме: за період з жовтня 2006 року по січень 2014 року (64 місяці + 24 місяці = 88 місяців) його перебування під слідством та судом, на січень 2014 року розмір моральної шкоди складає не менше 107184 грн. (88х1218=107184 грн.). Після збільшення позовних вимог, на час розгляду справи, тобто станом на 07.05.2014 року, розмір моральної шкоди становить не менше 112056 грн. (92х1218=112056 грн.). Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2013 рік" та ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" мінімальна заробітна плата установлена у розмірі - 1218 грн. Разом сума матеріального та морального збитку, яка б могла частково відшкодувати його страждання, становила спочатку 150000 грн., потім 200000 грн. та остаточно - 250000 грн. Посилаючись на норми ст.ст.3, 55, 56, 61, 62 Конституції України, ч.4 ст.23 ЦК України, ст.1167, ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦПК України, ч.5 ст.3, ч.1 ст.4, ч.1 ст.12, ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди ,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", прохає суд стягнути з Державного Бюджету України на його користь в рахунок відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди 150000 грн., потім 200000 грн., а остаточно - 250000 грн. Представник відповідача - Управління Державного казначейської служби України у Царичанському районі Дніпропетровської області, в письмових запереченнях прохає у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на наступні обставини. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства ,прокуратури і суду" встановлюється вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а також визначено органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки вказаних органів. В даному випадку, на їх думку, факт закриття кримінальної справи не є доказом неправомірності дій відділу міліції та суду, проте для відшкодування шкоди державою необхідні обставини, що доводять наявність порушеного права позивача та неправомірність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Крім цього, в позовній заяві позивачем не наведені докази обставин, що вказують на неправомірність порушення кримінальної справи чи вчинення під час її розслідування дій, що непередбачені чинним законодавством, тобто є незаконними та протиправними. Також, позивачем у позовній заяві зазначено, що йому завдано моральну та матеріальну шкоду у розмірі 200000 грн., але підтверджуючих доказів відповідно до вимог ст.60 ЦПК України та розрахунок вказаної суми суду не надає. До того ж із змісту позову не зрозуміло яку саме суму позивач відносить до моральної шкоди, а яку до матеріальної. А тому вважають, що у позивача відсутні правові підстави для відшкодування державою, завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав, збільшивши загальну суму матеріальної та моральної шкоди до 250000 грн., оскільки підвищено рівень мінімальної заробітної плати та інших соціальних стандартів. Представник відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Царичанському районі Дніпропетровської області, в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 250000 грн. не визнав повністю та вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Представник третіх осіб - прокуратури Дніпропетровської області та прокуратури Магдалинівського району Дніпропетровської області, як в своїх письмових запереченнях так і в судовому засіданні вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки в ході досудового та судового слідства було достовірно встановлено, що 09.10.2006 року співробітниками міліції в домоволодінні [PERSON] був виявлений та вилучений небезпечний наркотичний засіб канабіс, однак його вилучення було здійснено в порушення вимог ст.ст.65, 127 КПК України і тому вилучені під час огляду домоволодіння речові докази - наркотичні засоби вагою 8,7 гр. та 0,25 гр. не можуть братися слідством як доказ вини [PERSON], тобто фактично вина [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України не доведена в зв'язку з порушенням вимог КПК України, що не свідчить про відсутність складу злочину в його діях. Крім того, посилання [PERSON] на незаконні методи ведення досудового та судового слідства безпідставні і є способом захисту своїх інтересів. Також, в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують розмір суми матеріальної та моральної шкоди, заявленої позивачем, а тому позовні вимоги є необгрунтованими. Представник третьої особи - Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в суді. Представник третьої особи - Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в суді. Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача та представника прокуратури Дніпропетровської області, прокуратури Магдалинівського району Дніпропетровської області, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до постанови Магдалинівського районного суду від 09 жовтня 2006 року працівниками Магдалинівського РВ ГУМВС України був проведений огляд житлового будинку, належного позивачу, в ході якого виявлено, оглянуто та вилучено наркотичні засоби (а.с.7 Т.1 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). Відповідно до протоколу Магдалинівського РВ ГУМВС від 09.10.2006 року позивач був затриманий в порядку ч.3 ст.263 КУпАП як особа, що порушила встановлені в Україні правила обігу наркотичних засобів, та перебував в ІТТ протягом семи діб (а.с.87). 18 жовтня 2006 року у відношенні [PERSON] СВ Магдалинівського РВ була порушена кримінальна справа №07061202 за фактом незаконного зберігання наркотичних речовин без мети збуту, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (а.с.1 Т.1 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). 24 листопада 2006 року позивачу було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та допитано в якості підозрюваного (а.с.65 Т.1 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). 12 грудня 2006 року слідчим СВ Магдалинівського РВ у порядку ст.115 КПК України [PERSON] було затримано та постановою Магдалинівського районного суду від 16.12.2006 року продовжено йому термін тримання під вартою до 10 діб (а.с.94-97 та а.с.125 Т.1 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). 22 грудня 2006 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення щодо незаконного зберігання наркотичних засобів, тобто за скоєння злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України та постановою Магдалинівського районного суду від 23.12.2006 року обрано запобіжний захід - взяття під варту (а.с.141 та а.с.152 Т.1 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України) . При проведенні допитів [PERSON] вину у пред'явленому обвинуваченні за ст.309 ч.1 КК України не визнавав та заявляв, що ніякого відношення до виявлених у нього в житловому будинку наркотичних засобів не має. 29 грудня 2006 року кримінальна справа була передана до Магдалинівського районного суду, де вироком від 23 квітня 2007 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75, 76 ч.1 п.п.3, 4 КК України, з випробувальним терміном 3 роки. Запобіжний захід з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд (а.с.51-54 Т.2 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2007 року вирок Магадлинівського районного суду від 23.04.2007 року скасовано та справу направлено на додаткове розслідування. Запобіжний захід обрано у вигляді підписки про невиїзд (а.с.69-72 Т.2 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). Після проведення досудового слідства кримінальна справа знову була направлена до Магдалинівського районного суду, де вироком від 16.04.2008 року [PERSON] було призначене покарання за скоєння злочину, передбаченого ст.309 ч.1 КК України, аналогічне покаранню за попереднім вироком (а.с.67-69 Т.3 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). 01 серпня 2008 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Магдалинівського районного суду від 16.04.2008 року скасовано та кримінальну справу направлено до Магдалинівського РВ для додаткового розслідування (а.с.94-96 Т.3 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України). 28 грудня 2011 року прокуратурою Дніпропетровської області кримінальна справ відносно [PERSON] за ст.309 ч.1 КК України закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України, оскільки проведення огляду працівниками міліції 09.10.2006 року було здійснене у порушення вимог ст.ст.65, 127 КПК України і тому вилучені під час огляду домоволодіння речові докази - наркотичні засоби не можуть братися слідством як докази його вини в інкримінованому йому злочині (а.с.254, 255 Т.3 К/С№07061202 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.309 КК України, оглянуті в судовому засіданні та а.с.5,6 Т.1 Ц/С, де виявлено виправлення дати на 27 грудня 2011 року). Згідно статті 8 Конституція України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дійми чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 58 Конституції України). Крім того, відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та у справі «Боцало проти Франції» від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Відповідно до чч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі звинуваченого у вчиненні злочину. Так, згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та п.п. 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, - в разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди. Розмір відшкодування шкоди, зазначеної зокрема у п.4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Оскільки кримінальна справа відносно [PERSON] була закрита постановою прокуратури Дніпропетровської області на підставі ст.6 п.2 КПК України, а тому саме обласна прокуратура зобов'язана була роз'яснити позивачу порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди, а потім за його ж зверненням повинна була витребувати всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і винести відповідну постанову, яку у разі незгоди позивач мав право оскаржити. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачу, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, слід відмовити у зв'язку з відсутністю правових підстав. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.ч.5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. В судовому засіданні встановлено, що перебування позивача під слідством і судом, моральні страждання у зв'язку з характером пред'явленого обвинувачення, тривалість перебування позивача під вартою та під підпискою про невиїзд, становище в суспільстві, безперечно, призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану. Порушення законних прав позивача на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини і зміна режиму його життя має, на думку суду, між собою причинний зв'язок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 09.10.2006 року по 28.12.2011 року перебував під слідством і судом, з яких з 09.10.2006 року по 16.10.2006 року та з 13.12.2006 року по 23.04.2007 року перебував під вартою, а інший період часу до нього був застосований запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, з позовом про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, звернувся до суду 09.04.2012 року. Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" мінімальна заробітна плата установлена в розмірі - 1218 грн. Розмір моральної шкоди станом на час розгляду справи в суді, тобто станом на 07 травня 2014 року становить: 1218 грн. (розмірі мінімальної заробітної плати встановлений законом на день розгляду справи) х 62 місяці та 19 днів перебування під слідством та судом, з яких позивач перебував під вартою 4 місяці 17 днів, що дорівнює - 76287,40 грн. Проте, розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, а тому суд приходить до висновку, що розумним та справедливим буде визначити розмір моральної шкоди у суму 100000 грн. Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Тож, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільняються від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial