Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: скасувати усиновлення дитини [PERSON] усиновителем [PERSON]. Поновити актовий запис про народження дитини, шляхом зміни прізвищ з "[INFO]" на "[PERSON]" та відновити запис про матір дитини, змінивши "[PERSON]" на "[PERSON]". В обґрунтування своїх вимог [PERSON] в позові зазначила, що з 07.06.2008 року по 08.10.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] 26.05.2009 року вона усиновила доньку відповідача від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач разом з донькою переїхав до іншої жінки в смт. Царичанка Дніпропетровської області з якою в подальшому уклав шлюб. З цих підстав, вона зв'язку з відповідачем та його донькою не підтримує, участі у вихованні доньки не приймає, вважає, що спільне проживання з усиновленою дитиною є неможливим. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач зв'язку з ним і донькою не підтримує, участі у вихованні дитини не приймає, та не бажає підтримувати з донькою жодних стосунків. Вважає безпідставним скасувати усиновлення неповнолітньої [PERSON], оскільки на його думку юридично і фактично необхідним буде саме позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала з відповідачем у шлюбі п'ять років з 2008 року. В період шлюбу, а саме в 2009 році вона удочерила доньку відповідача , оскільки у них були гарні стосунки і вона бажала стати дитині матір'ю на законних підставах, щоб у них була нормальна повноцінна сім'я. Після розірваня шлюбу, з 2013 року, вона з дитиною бачилася та спілкувалася, але не досить часто, оскільки сама донька виявила бажання про припинення будь-яких стосунків. Сварок чи будь-яких конфліктів у них за час проживання та не проживання з дитиною не було. На теперішній час з дитиною не бачиться, до органів опіки про усунення перешкод в спілкуванні, вона не зверталася, оскільки дитина старше 14 років має право сама вирішувати з ким вона хоче проживати. У неї на утриманні двоє дітей про яких їй також потрібно піклуватися, але стягнення з неї аліментів на користь відповідача позбавляє її можливості належним чином утримувати її кровних дітей. Також пояснила, що причиною звернення до суду стало те що, батько відповідача звернувся до неї з проханням, щоб вона скасувала усиновлення, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до юриста за консультацією з цього приводу, на що останній їй запропонував звернутися до суду з даним позовом, так як усиновлення породжує низку обов'язків матеріального характеру. Крім того пояснила суду, що в подальшому вважає, що їх стосунки можуть бути відновлені якщо дитина сама цього забажає, оскільки будь-якого неприязного відношення вона до неї не має, постійно та своєчасно сплачує аліменти на її користь, що свідчить про її добре ставлення до неї. Свій позов підтримує, просить суд його задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити, оскільки позбавлення батьківських прав не припиняє права на стягнення з неї аліментів на утримання усиновленої дитини. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що бажає позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки це не позбавить її обов'язку сплачувати аліменти. Зазначив, що він не заперечував спілкуванню позивача з донькою. До суду чи інших органів для вирішення питання про час і місце спілкування з дитиною позивача, він не звертався. Стосунки між позивачем і дитиною з початку були нормальні, а потім погіршилися. З донькою позивач бачилася 1 раз в літку 2013 року, і більше не спілкувалась. Просив суд його позов задовольнити у повному обсязі, також пояснив, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; втрачений зв'язок між матір'ю та дитиною; просили позбавити останню батьківських прав,оскільки це відповідає інтересам дитини; так як мати не бажає змінювати своє ставлення до виховання дитини, відновлювати зв'язок із дитиною. Крім того пояснив, що [PERSON], [INFO], якій повних 17 років, мала право в силу вимог закону сама звертатись до суду з позовом до матері про позбавлення батьківських прав, проте, було вирішено на «сімейній раді», що це зробить він, оскільки в провадженні у судді вже мається справа з цими ж сторонами. У задоволенні первісного позову просив відмовити, оскільки це буде суперечити інтересам дитини. Представник відповідача зустрічний позов підтримав, первісний позов не визнав, зазначив, що вони з відповідачем діють лише в інтересах дитини. Прокурор в судовому засіданні зазначила, що позивач виконує рішення суду про стягнення з неї аліментів, та вважає за доцільне скасувати усиновлення, у позбавленні батьківських прав відмовити. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне скасувати усиновлення, вважає недоцільним позбавляти позивача батьківських прав. Допитана в судовому засіданні неповнолітня донька сторін [PERSON], [INFO], заперечувала проти скасування усиновлення, пояснила, що вона особисто надала згоду на її удочеріння, оскільки її рідна мати померла і вона потребувала материнської любові та турботи. Також пояснила суду, що у них за час шлюбу позивача з її батьком з початку були гарні стосунки, але в подальшому позивач поступово почала віддалятися від неї і у них стали виникати конфлікти, у зв'язку з чим вона змушена була переїхати жити до своєї бабусі. В подальшому сімейно-шлюбні стосунки між татом та позивачем були припинені, в силу непорозумінь та втрати почуття любові та поваги один до одного. За час їх шлюбу у їх сім'ї народилася, ще одна дитина - [PERSON] [INFO], яка є її рідною сестрою. Просила суд не скасовувати усиновлення, оскільки вона вже один раз втратила матір, а [PERSON] вона любила як свою рідну матір, і хоча зараз у них і не скалися стосунки в силу постійних судових процесів з боку останньої, але вона бажає їх відновити у подальшому. Крім того пояснила суду, що у разі скасування усиновлення вона буде почувати себе покинутою дитиною, та знову буде відчувати втрату близької людини, що вплине на її емоційний стан та нервову систему оскільки, вона вже мала проблеми зі здоров'ям на грунті хвилювань. Також пояснила, що скасування усиновлення потягне низку юридичних питань, таких як переоформлення усіх документів, які вона отримала після усиновлення. Просила зустрічну позовну заяву задовольнити, пояснила, що оскільки позивач не має бажання продовжувати спілкування з нею як з дочкою, то вважає за доцільне позбавити її батьківських прав. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, допитавши неповнолітню доньку, сторін, суд вважає первісний і зустрічний позови не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2008 року, який розірвано 08.10.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (а.с. 8, 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.05.2009 року [PERSON] усиновлено [PERSON], [INFO]. Змінено [PERSON] прізвище [PERSON] на [INFO], по-батькові, дату народження та ім'я залишено без змін. Матір'ю дитини записано [PERSON]. Внесено відповідні зміни да актового запису про народження [PERSON] (а.с. 5, 6-7). Від шлюбних стосунків сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 600 ( а.с. 120), яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, що визнано сторонами у справі в судовому засіданні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.04.2015 року (а.с. 68), з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини її доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 19.12.2014 року до повноліття доньки. Заборгованість по аліментам станом на 31.01.2016 року - відсутня, що підтверджується листом Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області № 560/08 від 01.02.2016 року (а.с. 122). Згідно виконавчого листа № 209/3601, який виданий 05.08.2014 року Дніпровськоим районним судом м. Дніпродзержинська, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 24.07.2013 року до повноліття доньки. Заборгованість по аліментам станом на 19.01.2016 року складала 5945,23 грн., що підтверджується довідкою Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області (а.с. 121). Зазначену вище заборгованість [PERSON] частково сплатив [PERSON] у сумі 4282,42 грн. (а.с. 133). Згідно висновку Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо доцільності скасування усиновлення [PERSON], [INFO], та відповідності його інтересам дитини (а.с. 17), останні вбачають доцільним скасування усиновлення [PERSON] та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у місті ради № 6-17/124 від 18.03.2016 року, Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району вважає доцільним скасування усиновлення неповнолітньої [PERSON], [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини. Вважають недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 130-131). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, суд не може погодитись з наданими висновками Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо доцільності скасування усиновлення і Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у місті ради, вважаючи їх недостатньо обґрунтованими, та такими, що суперечать інтересам усиновленої дитини. Як встановлено в судовому засіданні і визнано сторонами по справі, після розірвання шлюбу сторони однією сім'єю не проживають, позивач мешкає з донькою [PERSON], відповідач мешкає з донькою [PERSON]. Позивач намагалася відновити стосунки з донькою [PERSON], вчасно сплачує аліменти та в подальшому бажає відновити з нею добрі відносини. Неповнолітня донька [PERSON] бажає продовжувати стосунки в подальшому з позивачем як мати і дитина. Стаття 238 СК України передбачає вичерпний перелік підстав, за яких усиновлення може бути скасоване. Позивач, зокрема, посилається у позові на п. 1 та п.3 ч.1 даної статті, відповідно до яких, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання та якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Позивач в судовому засіданні не надав жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог щодо підстав скасування усиновлення, а саме: того, що між нею та донькою склалися, незалежно від її волі як усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання нею як усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Підставами скасування усиновлення у позові позивач вказала що, із усиновленою не спілкується після розірвання шлюбу з відповідачем, не забезпечує сімейного виховання дитині, між ним та усиновленою відсутні будь-які стосунки, батько доньки створив нову сім'ю. Також мотивує свою відмову наявністю у доньки [PERSON], рідного батька, який і повинен забезпечувати її матеріально, та займатися вихованням, а не вона. Судом враховується, що зі слів сторін та самої усиновленої, позивачу ніхто не чинить перешкод у виконанні покладених на неї обов'язків як матері по вихованню дитини. Позивач свідомо з 2013 року самоусунулася від виконання своїх обов'язків по вихованню та догляду за донькою, однак вчасно сплачує аліментів на її утримання, намагається налагодити відносини. Дитина на теперішній час має бажання спілкуватися з позивачем, заперечує проти скасування усиновлення. Враховуючи вищенаведені обставини об'єктивні причини для скасування усиновлення судом не виявлено. Позивач не бере до уваги, що матір усиновленої дитини померла коли донці було 3 роки, і скасування усиновлення буде мати для дитини негативні наслідки, та може вплинути на її емоційно - психологічний стан. Крім того, усиновлення відбулося за особистим бажанням позивача. Та на теперішній час відсутня згода доньки на скасування усиновлення. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом, які не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 232 Сімейного кодексу України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином на позивача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов'язки щодо малолітньої дитини, яка була ним усиновлена. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України, до яких відносяться, що один з батьків 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідносин із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.п.7,15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", орієнтує суди, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показами свідків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків за незалежних від неї причин. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Тому, виходячи зі змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Доказів щодо негативного впливу позивача на доньку відповідачем суду не надано. Як встановлено судом з матеріалів справи не вбачається достатніх належних та допустимих доказів того, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки остання має на утриманні малолітню доньку [PERSON], в повному обсязі сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON], та намагається налагодити відносини з усиновленою донькою, висловлює бажання брати участь у спілкуванні з нею. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи найвищі інтереси дитини, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні первісного позову і відмовити відповідачу в задоволенні зустрічного позову, оскільки скасування усиновлення і позбавлення батьківських прав суперечить інтересам їх доньки [PERSON] і призведе до порушення основоположного принципу забезпечення стабільних та гармонійних умов життя доньки, матиме для дитини негативних наслідків, та може вплинути на її емоційно - психологічний стан.

Outcome: dismissed