Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, мотивуючи позов тим, що 16.12.2019 року від працівників бухгалтерії філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України у Чернівецькій, Івано-франківській та Закарпатській областях, їй стало відомо проте, що 28.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною винесені постанови ВП№60430158 та ВП№60430366 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Зазначені постанови винесені на підставі виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича за №5981 від 21.09.2019 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 14 886 грн. 05 коп. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни за №374 від 19.09.2019 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 39 913 грн. 19 коп. Зазначає, в червні 2013 року вона отримала у ПАТ «Банк Русский Стандарт» дві платіжні банківські картки для особистого користування, в подальшому шляхом заняття з цих карток готівки витратила грошові кошти на загальну суму у розмірі 15 000, 00 гривень на ремонт квартири. Протягом 2013-2014 років повністю повернула банку зазначені кошти зі сплатою відсотків. У зв`яжу із перейменування ПАТ «Банк Русский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард» повертала грошові кошти працівникам ПАТ «Банк Форвард». Звертає увагу на те, що з 2015 року відповідач не звертався до позивача та не повідомляв про наявність заборгованості та не звертався в установленому законом порядку до суду про стягнення з позивача будь-якої заборгованості. У зв`язку із цим не звернення відповідача з 2015 року до нотаріуса протягом трьохрічного строку з вимогою про вчинення виконавчого напис свідчить про пропуск ним, строку визначеного ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Зазначає, що ні банк ні нотаріуси жодним чином не повідомляли її про наявність заборгованості та не надсилали вимог про її сплату. Нотаріуси не мали права вчиняти оскаржувані виконавчі написи в порядку визначеному ЗУ «Про нотаріат», щодо стягнення з позивача спірної заборгованості поза межами визначеного законом строку та без будь-яких доказів безспірності такої заборгованості. Позивач вважає, що вчинення виконавчих написів здійснено з порушенням чинного законодавства, а саме з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, провадження щодо виконання зазначених виконавчих написів є неправомірним, а тому такі виконавчі написи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню. Позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від стягувача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріусів були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Рахунок боргу, здійснений ПАТ «Банк Форвард» щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річний та пені, не може вважатись документом, який підтверджує безспірність вимог ПАТ «Банк Форвард» до боржника. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис нотаріуси не врахували та не перевірили факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушили вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено ПАТ «Банк Форвард» одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Також зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушення ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. На підставі вищевикладеного просить суд, визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом КМНО Незнайко Євгеном Вікторовичем за №5981 від 21.09.2019 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 14 886 грн. 05 коп. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною за №374 від 19.09.2019 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 39 913 грн. 19 коп., зупинити виконання та дію оскаржуваних виконавчих написів до набрання законної сили рішення суду та стягнути понесені судові витрати. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 22.01.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач 14.02.2020 року подала до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.02.2020 року у задоволення заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Позивач 14.02.2020 року подала до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.02.2020 року заява позивача про забезпечення позову було задоволено. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.03.2020 року цивільну справу №725/331/20 за позовом [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРВАРД", місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, місце знаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, 32-В, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та цивільну справу №725/333/20 за позовом [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРВАРД", місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 105, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна, місце знаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, 32-В/5, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер №725/331/20. Ухвалою суду від 13.04.2020 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. В судове засідання представник ПАТ "БАНК ФОРВАРД" не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. В судове засідання приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович та Незнайко Наталія Миколаївна не з`явились, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення не подали. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, що відповідає положенням ст.259 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 25.05.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 106571504 згідно якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 7400 гривень на картковий рахунок строком на 18 місяців з 24.05.2013 по 24.11.2014 року. 04.06.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та [PERSON] було укладено кредитний договір(оферту) № 106820179 про надання та використання платіжної картки на умовах викладених у договорі. Відповідно до виконавчих написів вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича за №5981 від 21.09.2019 року запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 14 886 грн. 05 коп. згідно кредитного договір(оферту) №106571504 від 25.05.2013 року та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни за №374 від 19.09.2019 року запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 39 913 грн. 19 коп. згідно кредитного договору (оферти) №106820179 від 04.06.2013року. Виконавчі написи видані на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року, № 1172. На підставі даних виконавчих написів №374 від 19.09.2019 та №5981 від 21.09.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною 28.11.2019 року винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у виконавчих провадженнях №60430158 та №60430366. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, та матеріалів наданих суду приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., приватні нотаріуси вчинили вищезазначені виконавчі написи без будь-якої виписки з рахунку боржника про розмір заборгованості. Більше того в матеріалах справи містяться розрахункові квитанції згідно яких [PERSON] здійснювала погашення кредиту, що в свою чергу не було перевірено нотаріусами. Не зрозумілі нараховані суми заборгованості щодо зобов`язань позичальника погашати кредит які нічим не підтверджені, що в свою чергу слугує підставою вважати, такий розрахунок необґрунтованим. Більше того, вчиняючи виконавчі написи нотаріуси не врахувала та не перевірили факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитними договорами, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом. За таких обставин, враховуючи, що первинні облікові документи, оформлені у порядку, визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5, нотаріусам надані не були, а отже, неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірним, немає. Відповідно до зазначених норм нотаріуси, перш ніж вчиняти виконавчі написи, повинні перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який мова йдеться в Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлених Кабінетом Міністрів України, чи оформлені ці документи належним чином, чи підтверджується подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язань, чи не виник спір між зацікавленими особам, чи не минув встановлений строк для вчинення виконавчого напису. Отже, оскільки на момент вчинення спірних виконавчих написів нотаріусами існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, розмір заборгованості за кредитним договором, які значаться на виконавчих написах нотаріусів викликає сумнів щодо правильності нарахування кредитної заборгованості, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає, що виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом КМНО Незнайко Євгена Вікторовича за №5981 від 21.09.2019 року та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни за №374 від 19.09.2019 року, необхідно визнати такими, що не підлягають виконанню. В цій частині позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги про зупинити виконання та дію оскаржуваних виконавчих написів до набрання законної сили рішення суду, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). На підставі ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18). [PERSON] звертаючись до суду, з вимогами про зупинення виконання та дію оскаржуваних виконавчих написів до набрання законної сили рішення суду не вірно обрала спосіб захисту свого порушеного права. Оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.267 ЦПК України забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду. В цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача у справі подані докази понесених витрат на професійно правничу допомогу у строк визначений ст. 141 ЦПК України( договір, розрахункова квитанція про витрати, акт про виконання робіт). Позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у розмірі 50%. Отже з Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРВАРД" підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., що сплачений при поданні позовної заяви, судовий збір в сумі 210 грн. 20 коп., що сплачений при поданні заяви про забезпечення позову, витрати на професійну правничу допомогу - 2550 грн.

Outcome: partial