Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним п. 7.1. Додаткової угоди б/н від 21.06.2013р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] та визнати недійсним п. 7.1. Додаткової угоди б/н від 17.02.2014 р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008 р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12.06.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладено Кредитний договір №010-2008-1827, за яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 67 000,00 доларів США на придбання майна, а саме - квартири за адресою: [ADDRESS], для власного проживання позивача та її родини, яка є їх єдиним житлом. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним Кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №010-2008-1827-Р від 12.06.2008р. З цією ж метою було укладено Іпотечний договір, предметом якого є вищезазначена квартира. 21.10.2015 року позивач отримала ухвалу про порушення провадження у справі №1904/15, постановлену Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків м. Києва за позовом ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованість у сумі 62038,10 доларів США та судових витрат по сплаті третейського збору. Додатковими Угодами б/н від 21.06.2013р. та від 17.02.2014р. п. 7.1. Кредитного договору № 010-2008-1827 від 12.06.2008р. було викладено в повій редакції - включено третейські застереження. Позивач вважає, що п. 7.1. Додаткової Угоди б/н від 21.06.2013 р., та п. 7.1. Додаткової Угоди б/н від 17.02.2014 р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р., в яких містяться третейські застереження, не відповідають вимогам п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» в редакції чинній на час укладання зазначених додаткових угод та на підставі ст.203, 215 ЦК України повинні бути визнані недійсними, оскільки порушують права позивача, як споживача послуг банку на захист свого права. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі з викладених у позові підстав та просила його задовольнити, додатково пояснила, що при розгляді справи третейським судом за позовом банку, третейський суддя відмовив у припиненні провадження у справі. Представник ПАТ «Універсал Банк» - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, подала письмові заперечення на позов в яких зазначила, що наведені позивачем доводи є безпідставними для визнання недійсним третейського застереження, оскільки підписуючи Додаткові угоди б/н від 21.06.2013 року та 17.02.2014 року до Кредитного договору від 12.06.2008 року позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, що підтверджується підписом позивача на кожній сторінці договору. Можливість укладання домовленості сторін про розгляд усіх спорів, що виникають між сторонами третейським судом прямо передбачене у ч. 2 ст.1 Закону України «Про третейські суди». На момент укладання третейського застереження сторонам було не відомо, який саме спір може виникнути між ними. Пунктом 14 ст.6 Закону з компетенції третейського суду виключені саме спори про захист прав споживачів. Спори за позовами банків до споживачів не є спорами щодо захисту прав споживачів, оскільки в цих спорах позивачем є банк. Вимогами Закону України «Про третейські суди» передбачений інший наслідок порушення п.14 ст.6 цього Закону - скасування рішення третейського суду або відмова у видачі виконавчого документа, а не визнання третейського застереження недійсним. Наявність третейського застереження в Додаткових угодах до Кредитного договору від 12.06.2008 року не позбавляє позичальника права звернутися за захистом своїх порушеній прав до державного суду. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях та зазначила, що укладений між сторонами договір та додаткові угоди до нього відповідають всім вимогам закону щодо даного виду договорів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник третьої особи - [PERSON] (яка є також представником позивача) в судовому засіданні просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір №010-2008-1827, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику за умовами цього договору грошові кошти в розмірі 67000,00 доларів США зі сплатою 13,45% річних на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а позичальник зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом (а.с.12-25). В червні 2011 року [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.130). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Як роз'яснено в пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Отже укладений між сторонами кредитний договір №010-2008-1827, за яким надаються кошти на придбання квартири, є договором споживчого кредиту. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В забезпечення виконання [PERSON] Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008 р., цього ж числа між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] укладено договір поруки №010-2008-1827-Р (а.с.87-89) та договори поруки б/н між цими ж особами від 25.11.2011 р. (а.с.90-96), від 21.06.2013 (а.с.97-105) та від 17.02.2014 р. (а.с.106-114). Крім того, 12.06.2008 року в забезпечення виконання [PERSON] Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008 р., між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS]. (а.с.115-18) з внесеними до нього змінами та доповненнями від 25.11.2011 року (а.с.119-122). Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). 10.11.2011р., 25.11.2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткові угоди б/н до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р., згідно яких внесено зміни до відсоткової ставки, графіку та строків погашення кредиту, порядку і умов видачі та погашення кредиту, забезпечення кредиту, зобов'язань сторін та особових положень. (а.с.24-25, 26-50) 21.06.2013 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р., в пункті 7.1 викладено третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору (а.с.51- 69). 17.02.2014 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008 р., в якому також міститься третейське застереження аналогічного змісту (а.с.70-86). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди». Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час укладання додаткових угод б/н від 21.06.2013р. та 17.02.2014р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р. Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Наведене дає підстави для висновку про те, що третейські застереження в додаткових угодах б/н від 21.06.2013р. та 17.02.2014р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р. між позивачем (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині додаткові угоди до кредитного договору слід визнати недійсними. Така правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 6-64цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.217 ЦПК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що право чин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відтак, пункт 7.1. Додаткової Угоди б/н від 21.06.2013р та пункт 7.1 Додаткової Угоди б/н від 17.02.2014 р. до Кредитного договору №010-2008-1827 від 12.06.2008р. не відповідають вимогам законодавства, оскільки пунктом 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час укладення цих додаткових угод) третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 974,40 грн. - за двома самостійними вимогами немайнового характеру. Судові витрати по сплаті судового, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 974,40грн. На підставі викладеного, ст. 15, 16, 203, 215, 1054 ЦК України, ст.6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції на час виникнення правовідносин), ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved