Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кооперативу «Студія СТМ» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В позовній заяві зазначив, що 26.09.1994 р. між ним та кооперативом «Студія СТМ» було укладено договір купівлі-продажу нерухомості № 1326, відповідно до якого відповідач продав йому 79/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Зазначена частина житлового будинку знаходилась у власності відповідача на підставі рішення виконкому Шевченківської райради за №221/1 від 14.04.1994 р., яке зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 26.04.1994 р. Договір був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Універсальна біржа «Хортиця» та відповідно з вимогами ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 26.09.1994 р. та присвоєний інвентарний номер постійного зберігання 1326. Відповідно до умов договору 79/100 частин житлового будинку було продано за 184 000 000 крб., які відповідач отримав до підписання договору. Договір купівлі-продажу за № 1326 від 26.09.1994 р. на 79/100 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстрований ним 29.09.1994 р. в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером 27106, про що на договорі зроблено відповідну відмітку про реєстрацію. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем був звільнений будинок, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін правочину не заявляв. Разом зі своєю сім»єю, з 1994 р. він використовує будинок для постійного проживання, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору у вересні місяці 1994 р., ні він, ні відповідач не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред..1963 р.) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. За позовом, посилаючись на ст.4, 41 ЦК України (в ред.1963 р.), ст..ст.16, 220, 321, 655, 657 ЦК України за позовом [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості № 1326, укладений 26 вересня 1994 року на Товарній біржі «Універсальна біржа «Хортиця» між ним та кооперативом «Студія СТМ». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення у газеті «Запорізька правда», причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] до суду не з»явилась, повідомлялась про розгляд даної справи у встановленому законом порядку, заяви про згоду приймати участь в судових засіданнях до суду не подавала. Представник третьої особи - ТБ «Універсальна біржа «Хортиця» в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26 вересня 1994 року між [PERSON] та Кооперативом «Студія СТМ» на Товарній біржі «Універсальна біржа «Хортиця» був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого позивач купив 79/100 частин житлового будинку [ADDRESS] за 184 000 000 грн. (а.с.7). На виконання вимог ст.227 ч.2 ЦК УРСР, 29 вересня 1994 року договір був зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на квартиру (а.с.7 зворот, 8). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих іі перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності частку житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1994 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно зз діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу частки будинку, сплатив за придбане майно 184 000 000 грн., разом зі своєю сім'єю з 1994 року зареєструвався в будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в ЗМБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України „Про власність" набув право власності на спірну квартиру і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має. Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору міни, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання угоди дійсною законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved