Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.06.2020 р. звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] житловою площею 33, 5 кв. м, загальною площею 64, 9 кв. м після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Київської міської ради, посилається на, що вона є дочкою померлого, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] житловою площею 33, 5 кв. м, загальною площею 64, 9 кв. Після смерті батька вона звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, враховуючи наведені обставини, позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, який просить задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.06.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 09.06.2020 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, 3-я особа: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, «ЖБК Молодіжний" про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 23.09.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовні заяві, та надані докази. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. Представники 3-х осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали до суду письмові пояснення, в яких при вирішенні спору поклаються на розсуд суду та просять розглядати справу в відсутності своїх представників. Представник 3-ї особи ЖБК "Молодіжний" позов визнає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Факт спорідненості позивачки з померлими підтверджується її Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 грудня 1973 року Жовтневим районним бюро ЗАГС м.Києва. 28 жовтня 2019 року, позивачка звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері. 28 жовтня 2019 року, позивачка звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька. З листа Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2019 від 26 листопада 2019 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Вказана квартира є двокімнатною, отримана згідно ордеру №Г171424 від 05.11.1971 року, виданого [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої ради депутатів трудящих міста Києва від 25.10.1971 року №2979 на право заняття вказаної квартири батьку та матері позивачки- [PERSON] . Згідно архівного випису від 29.11.2004 року №П-235 виданого Державним архівом міста Києва з Рішення №2979 від 25.10.1971 року виконкому Жовтневої ради депутатів трудящих міста Києва [PERSON] разом з [PERSON] , як членом його сім`ї, був включений до списку на надання житлової площі членам ЖБК "Молодіжний" будинку [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої ЖБК "Молодіжний" від 21.01.2020 року №01 [PERSON] є членом ЖБК "Молодіжний" з 25.10.1971 року, сплатив суму паєнакопичення 4480 карбованців, заборгованості по внесках на експлуатацію та ремонт будинку не має, під забороною чи арештом квартира не перебуває, паєнакопичення за квартиру повністю сплачено 11 жовтня 1986 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. При цьому, у ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 18 травня 2020 року було відмовлено в видачі позивачці Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності померлого [PERSON] на квартиру. Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Так, згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (діючої на момент виникнення у померлого [PERSON] членства в кооперативі), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з вимогами ст. 384 ЦК України, п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі викупу квартири член житлового кооперативу стає її власником, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається квартира. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачка у встановлений законом строк звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, за її заявою була відкрита спадкова справа, тобто за умовами закону прийняла спадщину після смерті батька. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved