Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2017 о 07:50 год. по вул. М. Леонтовича, м. Тульчин, водій [PERSON] , керуючи автобусом марки "ATAMAN А0924", державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу під час зміни напрямку руху, внаслідок чого допустив зіткнення з позивачем та задав їй тілесних ушкоджень і матеріальних збитків. За вказаною подією слідчим відділом Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області 18.09.2017 внесено відомості до ЄРДР за № 12017020310000522 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Після проведеного досудового розслідування, постановою слідчого вказане кримінальне провадження закрито, а матеріали відносно водія [PERSON] направлено до Тульчинського ВП для притягнення його до адміністративної відповідальності. В подальшому, відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124, 122-4 КУпАП, які направлені на розгляд до Тульчинського районного суду Вінницької області. Відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.06.2019, яка набрала законної сили 02.07.2019 (справа № 148/1125/19), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. В судовому засіданні [PERSON] свою вину визнав та підтвердив обставини вчинення правопорушень. Транспортний засіб марки "ATAMAN А0924", державний номерний знак [NUMBER] , належить відповідачу [PERSON] . На момент вчинення адміністративних правопорушень, [PERSON] був найманим працівником та працював на посаді водія у ФОП [PERSON] . Отже, ДТП сталася під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, пов`язаних з керуванням транспортним засобом. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] застрахована в АТ СГ "ТАС", куди позивач зверталася із заявою про страхове відшкодування, яке їй було нараховано та виплачено у розмірі 6191,14 грн. Щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, нею 21.10.2019 направлялось звернення до ФОП [PERSON] про добровільне відшкодування моральної шкоди на компромісних умовах, однак будь-якої відповіді від нього позивачу не надходило. Позивач вказує, що внаслідок ДТП їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків, як під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До таких негативних наслідків вона відносить моральні страждання, які вона пережила під час наїзду на неї транспортного засобу, оскільки в момент наїзду перенесла фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, приниження гідності, тривоги, страху за своє життя та здоров`я. В подальшому, вона була вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування в період часу з 11.09.2017 по 20.09.2017 та з 21.09.2017 по 06.10.2017. Впродовж всього періоду почувалася дискомфортно, незручно, їй потрібно було пристосовуватись до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, страх можливого повторення подій, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, бажанння уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, участь у слідчих діях), залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Також, душевні страждання позивача посилились небажанням відповідача компенсувати завдану їй моральну шкоду, не наданням ним допомоги під час лікування, його не цікавленість її станом здоров`я. Він навіть не попросив у неї вибачення. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 90000 грн. і вважає, що саме така сума відповідає принципам розумності та справедливості та підлягає стягненню з відповідача на її користь. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 90000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що вона зазнала дуже великий фізичний біль та емоційні страждання і до цього часу продовжує лікуватись. До ДТП вона жодного разу не перебувала на лікарняному. Вона неодноразово консультувалася нейрохірургом, проводились МРТ та інші процедури. Після ДТП у неї змінився образ життя, з`явився страх, підвищився артеріальний тиск. Відповідач залишив без уваги прохання позивача про відшкодування моральної шкоди. Ні водій, що був за кермом автомобіля під час ДТП, ні власник транспортного засобу, не брали участі у відшкодуванні шкоди витраченої на лікування. Вона під час ДТП отримала травму головного мозку, а саме: забій. Завдану моральну шкоду вона оцінює у 90000 грн., враховуючи те, що вона жодного разу не перебувала на лікарняному та отримала струс мозку. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 74), в судове засідання не з`явився, про причини неяви суд не повідомив. Також, відповідач [PERSON] подавав заяву про відкладення минулого судового засідання, призначеного на 18.08.2020, в зв`язку з тим, що він бажає укласти угоду з адвокатом (а.с. 66). Окрім того, відповідач подавав заяви про відкладення судових засідань призначених на 21.05.2020 (а.с. 50), 23.04.2020 (а.с. 43), 25.03.2020 (а.с. 34) в зв`язку з карантином. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 73), в судове засідання не з`явився, про причини неяви суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.06.2019, що набрала законної сили 02.07.2019 (а.с. 10), [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до вказаної постанови суду, [PERSON] визнано винним у тому, що він 08.09.2017 о 07:50 год. по вул. М. Леонтовича у м. Тульчині, керуючи автобусом ATAMAN А 09204, державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу під час зміни напрямку руху, внаслідок чого допустив зіткнення з [PERSON] та завдав їй тілесні ушкодження і матеріальні збитки. Будучи учасником даного ДТП за участю пішохода [PERSON] , [PERSON] залишив місце ДТП. В судовому засіданні [PERSON] вину у скоєних правопорушеннях визнав. Відповідач [PERSON] має ліцензію на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів на транспортному засобі марки "ATAMAN А 09204", державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією ліцензійної картки серії [NUMBER] (а.с. 77). Згідно копії трудового договору, укладеного 05.01.2015 між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11), останній зобов`язується виконувати роботу водія автобуса, а [PERSON] зобов`язується оплачувати виконану роботу. Даний договір зареєстрований у Тульчинському РЦЗ та є безстроковим. Суд не бере до уваги докази надані позивачем (а.с. 12-13), оскільки їх копії є нечіткими, у зв`язку з чим, не можливо зрозуміти їх зміст. Відповідно до копії довідки КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" № 832-01-4 від 22.05.2019 (а.с. 14), лікар-акушер-гінеколог пологового відділення даного лікарняного закладу [PERSON] дійсно перебувала на листку тимчасової непрацездатності в період з 11.09.2017 по 06.10.2017. Відповідно до копії довідки КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" № 831-01-4 від 22.08.2019 (а.с. 15), позивач [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинської ЦРЛ з 11.09. по 20.09.2017 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, травма автошляхова, твереза, з вегетативними порушеннями, цефалгічний вестибулоатактичний синдром. Їй було призначено СКТ, МРТ головного мозку, вона отримувала лікування рядом медичних препаратів. Копіями листків непрацезатності КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" (а.с. 16, 17, 76), підтверджується, що [PERSON] з 11.09.2017 по 20.09.2017 перебувала на стаціонарному лікуванні та з 21.09.2017 по 29.09.2017 перебувала на амбулаторному лікуванні. Відповідно до копії повідомлення КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" № 129-01-11 від 03.02.2018, адресованого старшому слідчому Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області Чефтєлову С.О. (а.с. 80), позивач [PERSON] перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні Тульчинської ЦРЛ по 30.09.2017. Згідно рекомендацій нейрохірурга та протоколів надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою, хвора була виписана на амбулаторне лікування до лікаря невролога в поліклінічне відділення. Позивачем також, надано копію свідоцтва про реєстрацію транспорного засобу марки "ATAMAN А 09204", державний номерний знак [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 78), однак, з даної копії неможливо встановити власника транспорного засобу. У позовній заяві позивач посилається, що даний транспортний засіб належить відповідачу [PERSON] . В свою чергу, належним чином повідомлений відповідач, не надав суду доказів на спростування позиції позивача, окрім того, у нього існує ліцензійна картка на даний транспортний засіб (а.с. 77), де зазначено свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу [NUMBER] . Таким чином, суд вважає доведеним факт належності відповідачу транспорного засобу марки "ATAMAN А 09204", державний номерний знак [NUMBER] . За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За п. 5, 9 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Обгрунтовучи свої позовні вимоги позивач зазначає, що вона внаслідок ДТП зазнала негативних наслідків та моральних страждань, а саме: перенесений фізичний біль в момент наїзду, емоційний стрес, розгубленість, образа, приниження гідності, тривога, страх, дискомфорт, незручність, негативні умови в період лікування. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, страх можливого повторення подій, настороги, тривоги, бажанння уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності та нераціональне витрачання життєвого часу: на лікування, проведення правових заходів, участь у слідчих діях, залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Також, душевні страждання позивача посилились небажанням відповідача компенсувати завдану їй моральну шкоду, не надання ним допомоги під час лікування, не зацікавленість його станом її здоров`я. На підставі досліджених судом доказів та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає беззаперечним, безспірним та доведеним той факт, що внаслідок зіткнення автомобіля під керуванням водія [PERSON] з позивачем [PERSON] , внаслідок чого вона зазнала тілесних ушкоджень, - остання зазнала моральних страждань через спричинення фізичного болю, стресу, переляку, тривалого лікування після ДТП, зміну звичного способу життя. Разом з тим, враховуючи встановлені обставини справи, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 90000 грн. Суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у 5000 грн. Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає розумним, справедливим та співмірним з тими моральними стражданнями, які перенесла позивач внаслідок ДПТ. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Таким чином, враховуючи положеня ч. 1 ст. 1172, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, а також те, що наданими доказами підтверджено наявність трудових відносин між відповідачем [PERSON] та водієм [PERSON] , з вини якого сталась ДТП, належність транспортного засобу, за кермом якого перебував [PERSON] , відповідачу, наявність причинного зв`язку, суд вважає, що з останнього, слід стягнути визначену судом моральну шкоду. Таке рішення суду узгоджується з позицією ВС, висловленою у постановах від 11.09.2019 у справі № 200/13471/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 757/20309/15-ц. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 116,77 грн. (розрахунок: 5000 грн. х 2102 грн. : 90000 грн. = 116,77 грн.).

Outcome: partial