Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.06.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09/027/06-С, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 28000 дол. США, з розрахунку 15 % річних за користування кредитом до повного погашення кредитую У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ВАТ «Кульчинський силікатний завод» було укладено 13.06.2006 року договір поруки № 09/027/П01/06-С. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ "ДельтаБанк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким банк відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором позивачу. Станом на 16.05.2014 року відповідачі порушили умови кредитного договору і мають прострочену заборгованість, яка становить 118403,07 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів по справі на користь ПАТ "Дельта Банк" кредитну заборгованість в розмірі 118403,07 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи. Ухвалою Луцького міського суду від 23.09.2014 року за заявою представника позивача позов в частині стягнення заборгованості з ВАТ «Кульчинський силікатний завод» залишено без розгляду. В ході розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути суму заборгованості в розмірі 142 758 грн. 49 коп. та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав просив суд в його задоволенні відмовити та подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 13.06.2006 року між відкритим акціонерним товариством «Кредипромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09/027/06-С, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 28000 дол. США строком по 12.06.2011 року включно, із процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 15 % річних (а.с. 5-10, 13-14). Сторони встановили в договорі строк дії договору-до повного погашення позичальником заборгованості по кредитному договору та процентами за користування ним (п. 7.6 кредитного договору). Так як відповідачем порушувалися умови договору, то кредитор правомірно звернувся до суду з позовом і рішенням Печерського районного суду від 18.11.2009 року було стягнуто з відповідача всю заборгованість за кредитним договором в сумі 18 905, 55 доларів США. Стягнення за виконавчим листом № 2-1598 проводилося другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Із-за відсутності майна у боржника державним виконавцем було винесено 25.07.2012 року постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про купівлі-продаж прав вимоги, згідно з п. 2.3. якого права вимоги за кредитами переходять від банку до позивача, в т.ч. за договором укладеним із відповідачем [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу прав вимоги та актом прийому-передачі від 05.04.2012 року (а.с. 22-28). Позивачем надано суду довідку другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 19.09.2014 року № 31584 про те, що виконавчий лист за № 2-1598 від 10.01.2010 року не перебуває на виконання та не пред'являвся повторно. В судовому засідання представник відповідача не заперечував, що рішення Печерського районного суду на даний час відповідачем не виконано і весь борг ним не повернуто. Однак, вимога про стягнення тіла кредиту в сумі 118 594 грн. 38 коп. не підлягає до задоволення, так як рішенням Печерського районного суду спір в частині стягнення тіла кредиту вирішено і дана сума стягнута з відповідача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Після ухвалення рішення суду, виконання якого не здійснено, що в свою чергу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання процентів, передбачених договором. Відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконав, в результаті чого станом на 22 вересня 2014 року заборгованість перед банком становить 24 164 грн. 11 коп., та у зв'язку з переходом до позивача права вимоги по вищезазначеному договору з 20.05.2013 року така сума підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачами судових витрат також підлягає до задоволення в межах стягнутої суми боргу.

Outcome: partial