Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

03 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу грошові кошти в сумі 179769 грн. 50 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 935/5-522. З метою своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в забезпечення виконання договору, 28 грудня 2006 року був укладений іпотечний договір, згідно якого [PERSON] виступає майновим поручителем і поручається своїм майном перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. Пояснює, що всупереч досягнутим домовленостям [PERSON] не сплачувала відсотки за користування кредитом та не повертала основну суму кредиту згідно умов погашення кредиту та відсотків за його користування, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 129487,35 грн. 01 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], був здійснений виконавчий напис, на підставі якого 20 серпня 2012 року були проведені прилюдні торги, за наслідками яких належна позивачу однокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] була продана за ціною 104400,00 грн. Посилаючись на зазначене, [PERSON], просив стягнути з [PERSON], вказану суму, а з урахуванням передбаченого ч.2ст.625 ЦК України індексу інфляції за період з 20 серпня 2012 року по день звернення до суду та три проценти річних від простроченої суми за той же період, загалом просив стягнути на його користь грошові кошти в сумі 179769,50 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу грошові кошти в сумі 131776 грн. 22 коп. та вирішено питання про судовий збір. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю. [PERSON] вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, що спричинило неправильне її вирішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджувалось, яким саме чином та на якій підставі відбулась заміна кредитора у зобов'язанні [PERSON] перед банком по сплаті кредитних коштів. Апелянт вважає, що оскільки розмір вимого банку, згідно виконавчого напису нотаріуса складає 129,744,70 грн., тому задоволення вимог банку за рахунок предмету іпотеки не відбулося, а часткове виконання зобов»язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Крім того, [PERSON] зазначає, що судом не правильно застосовано положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 935/5-522, згідно умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування у сумі 16000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних (а.с. 63-66, 67, 68-69). 28 грудня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі за № 5830, відповідно до умов якого останній є майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] за договором кредиту № 935/5-522 від 26 грудня 2006 року, та передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, наступне майно: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS].Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 106050 грн., що в еквіваленнті за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього іпотечного договору складає 21000,00 доларів США (а.с. 36-39, 40-41). 01 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 401, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] Стягнення заборгованості здійснюється за період з 01 березня 2010 року по 01 березня 2011 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири запропоновано задовольнити вимоги стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 16351,57 дол. США, що в еквіваленті становить 129744 грн. 79 коп. (а.с. 6). Статтею 1. Закону України »Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов»язання іншої особи-боржника за основним зобов»язанням, яке виникає за договорами позики,кредиту, купівлі - продажу, лізингу, а також зобов»язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечено іпотекою. Таким чином, за договором іпотеки [PERSON] є майновим поручителем (ст.1 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до ст.11 Закону України "Про заставу", ст.ст.1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем. Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст..ст.553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником, основного зобов»язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Враховуючи зазначене, є безпідставними посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на норми ст.556 ЦК України та що часткове виконання поручителем - позивачем зобов»язань, не породжує перехід для нього прав кредитора за кредитним договором, тому що не відбулося повністю задоволення вимог банку (129744,79грн.) за рахунок реалізації предмета іпотеки. Поручитель і майновий поручитель є суб»єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов»язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 пр.3 гл.49 ЦК і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення гл. 49 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2012року у справі №3-43гс 12). За довідкою ПАТ "Укрсоцбанк" (третя особа по справі) станом на 19.02.2016 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №935/5-522 від 26.12.2006року становила 16990,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 449604,51 грн. (ас.106). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначав, що 20 серпня 2012 року ЧФ ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, за наслідками яких належна йому однокімнатна квартира, яка була передана ним в іпотеку у якості забезпечення виконання [PERSON]. основного зобов»язання (повернення кредиту), була продана за ціною 104400,00 грн., що підтверджується копією Протоколу №25-0119/12 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить [PERSON] (а.с. 7-8), і тому у зв»язку з вищенаведеним він має право вимагати від [PERSON] повернення коштів, за які була реалізована квартира. Суд першої інстанції, виходячи з фактичних обставин справи правової суті спору, ухвалюючи рішення обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст.11 Закону України «Про іпотеку». За змістом ч.2ст.11 зазначеного Закону у разі задоволення вимог іпотеко держателя майновим поручителем за рахунок предмета іпотеки відносини між іпотекодержателем, який є кредитором, та іпотекодавцем припиняються, а в майнового поручителя при цьому виникає право регресу до боржника, отже, права кредитора за основним зобов»язанням набуває майновий поручитель. Ця норма узгоджується із п.3ч.1ст.512 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя (АКБС "Укрсоцбанк"), за рахунок предмета іпотеки до [PERSON], як майнового поручителя перейшло право кредитора (вимоги) в межах вартості предмета іпотеки, і рішення суду в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Проте колегія суддів не може погодитися з тим, що вирішуючи спір за участю майнового поручителя, суд застосував положення ст..625 ЦК України виходячи з наступного. Так статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Забезпечення виконання зобов»язання (іпотека) має майновий зміст. Так, [PERSON] як майновий поручитель, передав в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов»язання [PERSON] - боржника саме майном (однокімнатна квартира), і позивачем не доведено наявність прострочення у виконанні зобов»язання, тому при вирішенні позовних вимог відсутні підстави для застосування відповідальності для відповідача передбаченої ст.625 ЦК України. І тому вимоги [PERSON] про те, що [PERSON] зобов`язана також сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми не підлягали задоволенню. Враховуючи зазначене, що судом апеляційної інстанції виявлені такі порушення норм матеріального права, які не впливають на головний висновок суду першої інстанції про права та обов»язки сторін у справі, а ведуть лише до зменшення розміру стягнення, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні. Виходячи з вищенаведеного, та вартості ціни реалізованого (заставленого) майна, необхідно зменшити розмір стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу грошових коштів до 104400 грн. 00 коп. Оскільки зменшується розмір стягнення грошової суми, то враховуючи положення ст.88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає зменшенню до 1044 грн. 00 коп., і розмір стягнутого судового збору з [PERSON] Так як апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, то пропорційно до розміру сплаченого судового збору при подачі скарги та її задоволеної частини, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 830 грн. 34 коп., в рахунок відшкодування сплаченого нею судового збору.

Outcome: partial