Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до ТОВ " МЖК-1" про стягнення середнього заробітку за невикористані дні щорічної відпустки у зв»язку з порушенням термінів її виплати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплат. Мотивуючи свої вимоги тим, що він працював на зазначеному підприємстві з 01 жовтня 2006 року на посаді арматурника 2-го розряду, згідно наказу № 61-П від 02.10. 2006 року, й наказом № 72-П від 17 червня 2014 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із невикористаних днів щорічної відпустки за весь період його роботи в загальній сумі 13 526 грн. 61 коп., однак йому була виплачена відповідачем у розмірі 17 495, 14 гривень лише 24 лютого 2016 року після звернення до суду з даним позовом, тим самим визнавши суму боргових зобов»язань. Вважає, що оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - 32 727 грн. 00 коп. з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» - 9 079 грн. 98 коп., що у цілому становить 41806 грн. 98 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18 грудня 2015 року (а.с.24), не з"явилася, про те надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в редакції від 05 грудня 2016 року (а.с.62-67) з тих же підстав та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 60; 76). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Судом встановлено, що позивач [PERSON] . працював на ТОВ " МЖК-1" з 01 жовтня 2006 року на посаді арматурника 2-го розряду, згідно наказу № 61-П від 02.10. 2006 року, й наказом № 72-П від 17 червня 2014 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, але ТОВ " МЖК-1" всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із невикористаних днів щорічної відпустки за весь період його роботи в загальній сумі 13 526 грн. 61 коп., однак йому була виплачена відповідачем у розмірі 17 495, 14 гривень лише 24 лютого 2016 року після звернення до суду з даним позовом, тим самим визнавши суму боргових зобов»язань (а.с. 8-9; 10-13, 68, 69-70). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов»язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому до виплати, які ним виплачені лише 24 лютого 2016 року, що не спростовується останнім (а.с.44-45). З вини відповідача позивачу [PERSON] не виплачені при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Згідно п.21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порушення термінів виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 32 727 грн. 00 коп. (109 грн. 09 коп. - середньоденний заробіток за час затримки розрахунку (300 робочих днів за вказаний період часу х 109 грн. 09 коп. (середньоденної заробітної плати) = 32 727 грн. 00 коп.) (а.с.69). Окрім того, відповідно до ст. 34 Закону України про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов»язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців, тому відповідач має сплатити позивачу [PERSON] компенсацію втрати частини грошових доходів. Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з відповідача 32 727 грн 00 коп. - середнього заробітку за невикористані дні щорічної відпустки у зв»язку з порушенням термінів її виплати, 9 079 грн. 98 коп. - компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати (а.с.70), а всього - 41806 грн. 98 коп. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, з урахуванням ст. 34 Закону України про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: approved