Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Росвен Інвест Україна" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №500271620 від 24.04.2012 року, укладеним між ПАТ „Альфа-Банк" та [PERSON] в сумі 20321 грн 19 коп., оскільки відповідно до договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Росвен Інвест Україна", останній набув статус нового кредитора за вищевказаним кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що [PERSON] у квітні 2012 року звернулась до ПАТ „Альфа-Банк" з заявою на отримання кредиту. Згідно з умовами укладеного 24.04.2012 року кредитного договору № 500271620 ПАТ „Альфа-Банк" надав [PERSON] кредит у сумі 11791,34 грн. за умовою його погашення в строк до 27.04.2015 року. Проте, відповідач умови кредитного договору виконувала з істотними порушеннями, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи їх не в повному обсязі або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості в загальній сумі 20321 грн 19 коп. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ „Росвен Інвест Україна" просить скасувати рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не здійснив належної оцінки правової позиції представника відповідача, належним чином не дослідив аргументації представника відповідача, не проаналізував та не поставився критично до викладених представником позивача посилань на правові норми, повністю довірився правовій позиції представника відповідача без здійснення ретельної оцінки цієї позиції внаслідок чого ухвалив неправомірне рішення. ТОВ „Росвен Інвест Україна" зазначає, що факт переходу до них прав у зобов'язанні за кредитним договором №500271620 від 24.04.2014 року є повністю підтверджений належними доказами, зокрема: Витягом з реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Росвен Інвест Україна". Також апелянт зазначає, що до позовної заяви було додано копію письмової Вимоги про погашення простроченої заборгованості від 29.05.2014 року №2-691, копію листа-повідомлення боржника про заміну кредитора та копії документів, що підтверджують факт направлення боржнику зазначеного листа-повідомлення. Крім того, апелянт зазначає, що посилання суду як на додаткову підставу відмови у позові на ненадання позивачем оригіналів первинних бухгалтерських документів та договорів кредиту та факторингу є упередженим, оскільки ці документи знаходяться у первинного кредитора - ПАТ „Альфа-Банк", якого суд не залучив до участі в справі в якості третьої особи і навіть не витребував у нього ці документи. Також апелянт зазначає, що п.1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року, на який послався суд першої інстанції, не є чинним, оскільки він був виключений з вказаної норми Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 року. Цим же Розпорядженням віднесено до фінансової послуги факторингу набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції. Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допістимі докази укладання договору про передачу права вимоги між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Росвен Інвест Україна", зокрема, акт прийому-передачі, виписки з рахунку відповідачки [PERSON] Також місцевий суд виходив з того, що позов заявлено всупереч п.п.1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 р. „Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", яким до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне у майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, а відповідач не є суб'єктом господарювання. За таких обставин у позивача не було належних правових підстав для набуття прав кредитора. На думку суду першої інстанції, позивачем не доведено факт належного повідомлення відповідача про укладення договору факторингу, а відповідно до ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та вимогам закону. По справі встановлено, що згідно з умовами укладеного 24.04.2012 року між ПАТ „Альфа-Банк" та [PERSON] договору кредиту № 500271620 ПАТ „Альфа-Банк" надав останній кредит у сумі 11791,34 грн. за умовою його погашення в строк до 27.04.2015 року (а.с.13-22). Відповідач виконувала взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору кредиту, з істотними порушеннями, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за договором кредиту. 23.12.2013 року між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ „Альфа-Банк" відступив на користь ТОВ „Росвен Інвест Україна", своє право вимоги заборгованості за договором № 500271620 від 24.04.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ „Альфа-Банк" (а.с.5-8). Висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази належної передачі права вимоги від ПАТ „Альфа-Банк" до ТОВ „Росвен Інвест Україна", є помилковим. До позовної заяви позивач додав копію кредитного договору та договору факторінгу, витяг з реєстру передачі прав вимоги до договору факторінгу (а.с.5-14). Відповідно до п.2.3. договору факторінгу, право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2. цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2. цього договору сторони підписують Акт приймання передачі Реєстру боржників за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до п.2.3.1. договору факторінгу, клієнт зобов"язаний в день здійснення оплати факторогм ціни прав вимоги підготувати і передати фактору в електронній формі, електронною поштою або кур"єрською доставкою на електронному носієві Реєстр боржників з усіма заповненими даними про боржників. Позивачем доведено Відповідно до п.1.1. договору факторінгу, Реєстр боржників - це погоджена сторонами форма Реєстру боржників з переліком їх особистих даних, розмірів грошових зобов"язань кожного з боржників, а також іншої інформації; форма реєстру наведена в Додатку № 1-1 та Додатку № 1-2 до цього Договору. Про дійсне виконання сторонами договору факторингу умов цього договору свідчить також знаходження у фактора всіх документів по кредитному договору. Додані до позовної зваяви та апеляційної скарги належним чином засвідчені копії документів підтверджують наоежну передачу права вимоги від ПАТ „Альфа-Банк" до ТОВ „Росвен Інвест Україна" (а.с.5-14: 75-76). Отже, внаслідок укладення договору факторінгу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ „Росвен Інвест Україна" набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором, укладеним 24.04.2012 р. між ПАТ „Альфа-Банк" та позичальником [PERSON]. Посилання суду першої інстанції на п.п.1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 р. „Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" про те, що до фінансової послуги факторінгу віднесено право набуття грошової вимоги до боржників - суб"єктів господарювання, а не до фізичних осіб, як на правову підставу для висновку про те, що у позивача не було правових підстав для набуття прав кредитора за договором факторінгу, є помилковим. Укладений позивачем договір факторінгу відповідає приписам ст.ст. 1077-1086 ЦК України, що визначають правове регулювання договорів факторінгу, цей договір є чинним і виконувався його сторонами. Крім того, вказаний вище пункт Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України виключено розпорядженням № 352 від 06.02.2014 р. Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТОВ „Росвен Інвест Україна". Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Станом на день укладення цього договору прострочена заборгованість [PERSON] складала 20321,19 грн., з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 11045,5 грн; прострочені відсотки за користування кредитом - 2745,69 грн; прострочена комісія - 2880 грн; пеня - 3650 грн., що підтверджується витягом з реєстру передачі Прав Вимоги до Договору факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Росвен Інвест Україна". Розмір заборгованості відповідачем не оскаржується. З метою вирішення питання щодо сплати відповідачем простроченої заборгованості за договором кредиту № 500271620 від 24.04.2012 року, ТОВ „Росвен Інвест Україна" з підстав, набутих в результаті укладеного з ПАТ „Альфа-Банк" договору факторінгу надіслав їй рекомендованим листом вимогу про погашення простроченої заборгованості (а.с.23-24). До апеляційної скарги позивачем надано повідомлення про вручення за зареєстрованим місцем проживання відповідача зазначеного вище листа її тітці (а.с.79). Згідно ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Разом з тим [PERSON] не проводила погашення кредитної заборгованості ні ПАТ „Альфа-Банк", ні ТОВ „Росвен Інвест Україна". Це свідчить про ухилення відповідача від обов'язку повертати кредит, як первісному кредитору так і новому. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу України передбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання. В результаті чого виникло право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості. Згідно з ч.І, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо до суду подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Позивачем до суду подано завірені копії письмових доказів, відповідач та її представник не вимагали подання оригіналів доказів: відповідне клопотання не заявлялось ними ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Жодних підстав вважати надані копії документів недопустимими доказами, відсутні. За таких обставин судова колегія знаходить безпідставним посилання суду першої інстанції, що з матеріалів справи неможливо встановити права вимоги позивача по відношенню до відповідача.

Outcome: approved