Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

21.09.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення останнім повноліття, починаючи з дня подання заяви. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дитини, проте матеріальної допомоги в необхідному розмірі на її утримання не надає, хоча зобов'язаний це робити та взмозі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та просить постановити рішення у зв'язку з визнанням позову. Наслідки визнання позову йому зрозумілі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність визнання позову відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1993 року, який 18 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції в Миколаївській області розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.05.2010р.). Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Батьком вказаної дитини є відповідач (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.09.2001р.). Дитина разом з позивачем проживає за адресою [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 1240 від 17.09.2015р. та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї позивача. Спору щодо проживання дитини біля позивача у сторін немає. Згідно довідки Комунального підприємства "Врадіївське житлово-комунальне господарство" № 516 від 21.09.2015р. позивач працює на вказаному підприємстві обхідником водопровідної мережі с. Сирове та отримує в середньому заробітну плату в розмірі 710 грн. 89 коп. на місяць. Дитина навчається в 9-му класі Сирівського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" (довідка № 81 від 18.09.2015р.) та згідно довідки Комунального закладу "Врадіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Миколаївської області № 33 від 17.09.2015р. дитина перебуває на "Д" обліку, кардіології. Позивач самостійно утримує дитину, яка на момент розгляду справи потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно та в меншому розмірі ніж цього потребує дитина. Судом не встановлено наявності у відповідача інших дітей, на утримання яких відповідач сплачує аліменти, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Вказані обставини вказують, що відповідач взмозі сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 174 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved