Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного вищого навчального закладу "Міжнародний класичний університет ім. Пилипа Орлика", просив стягнути з відповідача на свою користь 2946 грн. 77 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні, 8035 грн. 62 коп. компенсації за невикористану частину відпустки, 2946 грн. 77 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 6000 грн. 00 коп. відшкодування моральної (немайнової) шкоди та розподілити судові витрати. Одночасно позивач просив зобов'язати відповідача видати новий наказ і внести запис до трудової книжки, змінивши дату звільнення з посади з 29 жовтня 2015 року на 30 листопада 2015 року. В обгрунтування позову позивач послався на ті обставини, що на підставі наказу № 92К від 08 листопада 2013 року обіймав посаду головного бухгалтера та старшого викладача приватного вищого навчального закладу "Міжнародний класичний університет "Україна-Південь", правонаступником якого є відповідач. 15 жовтня 2015 року ним ([PERSON]Б.) на ім'я ректора відповідача подана заява про звільнення з роботи за угодою сторін (ст. 36 КЗпП України), на що отримано письмову відмову від 04 листопада 2015 року, яку мотивовано потребою приведення до порядку бухгалтерської звітності. Натомість, за твердженням позивача, у разі відсутності згоди відповідача на звільнення позивача за домовленістю сторін, відповідач повинен був не пізніше 29 жовтня 2015 року звільнити його за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), але цього не зробив. Після отримання трудової книжки з'ясовано, що запис про звільнення позивача з роботи за власним бажанням здійснений від 29 жовтня 2016 року, тоді як він (позивач) ще у листопаді 2015 року вимагав повернення трудової книжки та здійснення належних виплат. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідача проти позову заперечували з тих підстав, що позивач був звільнений відповідно вимог чинного законодавства, після звільнення за отриманням розрахунку та трудової книжки не звертався аж до 30 листопада 2015 року. Розрахунок по нарахованим платежам за жовтень 2015 року з [PERSON] здійснений 04 грудня 2015 року. В частині компенсації за невикористану відпустку, представники відповідача зазначили, що посада позивача не підпадає під перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, а тому він не має права на надання відпустки протягом 56 календарних днів. Викладацькою діяльністю позивач не займався, а тому він має право на відпустку лише протягом 24 календарних днів а також 7 календарних днів на підставі контракту. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з записів у трудовій книжці [PERSON] на підставі наказу № 92К від 08 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний класичний університет "Україна-Південь", в якому обіймав посаду головного бухгалтера, старшого викладача. Наказом № 19 від 03 листопада 2014 року приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний класичний університет "Україна-Південь" з 31 жовтня 2014 року перейменований на "Міжнародний класичний університет імені [PERSON]". 15 жовтня 2015 року [PERSON] подав на ім'я ректора приватного вищого навчального закладу "Міжнародний класичний університет імені [PERSON]" заяву про звільнення з роботи за ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін з 15 жовтня 2015 року. Листом вих. № 111 від 04 листопада 2015 року позивача повідомлено про відсутність згоди уповноваженого органу установи на звільнення позивача за угодою сторін. Разом з цим, як свідчить запис у трудовій книжці, [PERSON] звільнено з посади 29 жовтня 2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На дату звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку по нарахованій але не виплаченій заробітній платі за жовтень 2015 року, а також компенсації за невикористану відпустку. По нарахованій заробітній платі за жовтень 2015 року розрахунок з позивачем проведений 04 грудня 2015 року. Так, за платіжним дорученням № 2348 від 04 грудня 2015 року [PERSON] перераховано на картку 1514 грн. 86 коп. У встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що при звільненні з [PERSON] був здійснений розрахунок за невикористану відпустку за відпрацьований період з 08 листопада 2013 по 07 листопада 2014 року, відповідач суду не представив. В свою чергу, позивач не надав доказів на підтвердження підстав для внесення зміни у дату звільнення, а за такого йому належить до виплати компенсацій за невикористану відпустку лише за один рік. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку виходячи із розрахунку: 26128,70 грн. (за рік) / 356 (робочих днів) х 31 (кількість днів відпустки) = 3145 грн. 88 коп. В силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як слідує з матеріалів справи середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 106 грн. 88 коп. За такого, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 212 днів (212*106,88) = 22658 грн. 56 коп. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт невиплати з вини керівництва установи належних працівникові сум призвело до моральних страждань позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Для компенсації немайнової шкоди суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування в сумі 500 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим у даній частині позовні вимоги частково. Правові підстави для самостійного стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки у видачі трудової книжки (тобто двічі за один і той же термін) відсутні, а за такого позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1450 грн. 00 коп. судового збору. Витрати позивача на надання правової допомоги платіжними документами не підтверджені, а отже відшкодування за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: partial