Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 27 листопада 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001623 з додатками до нього. Предметом договору є міні трактор марки ДТЗ 504, вартість якого складає 110 400 грн. Укладений договір вважає таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору несправедливими і такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник відповідача надав йому хибну та недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання відповідачем послуг. Він не зрозумів, що сплачена ним сума 11040 грн. є не авансовим платежем, а комісією за організацію та оформлення договору. У нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання у зв'язку з тим, що представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила його, що всі істотні умови договору вона йому уже пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи, що їй потрібно до відділу держтехнагляду для оформлення документів на зазначений вище трактор, який є предметом договору. Крім того, призначення платежу від нього було приховано. Сплачена ним сума, як виявилось комісії, є неспівмірною із затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання умов договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу, тобто йому . Вважає, що п.п.12.11 договору про неповернення 20 відсотків штрафу від сплачених ним коштів та інші є несправедливими. Також вважає несправедливими й умови п.8.2.1 договору про встановлення першого лізингового платежу, який складається не лише з авансового платежу 10 % від вартості предмета лізингу, але ще й комісії за організаційні заходи, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. І, взагалі, вважає, що є незаконними, визначені у п.8 лізингові платежі, амортизація. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві. Якщо положення договору визнано несправедливим, то воно може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, то на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Крім того, договір взагалі не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано у кого саме лізингодавець придбає трактор, не вказано конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу та строк виконання зобов'язань відповідача. У зв'язку з цим вважає, що умови договору не відповідають вимогам зазначеного вище закону . Також, даним договором не встановлено його право, як споживача, на одержання відповідної компенсації ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" як виконавця у зв'язку з розірванням договору. Так в оспорюваному договорі відповідальність покладається лише на нього і, взагалі, згідно даного договору у нього є лише обов'язки, захист його прав взагалі не передбачений. Також, хоча він і підписав кожен аркуш договору, що нібито отримав необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення договору, але фактично це не відповідає дійсності, бо він його ж не читав тому, що як вже зазначав вище, представник відповідача усіляко пришвидшувала цей процес, умови договору для нього були незрозумілими і непрозорими, а тому він користувався лише усними поясненнями працівника відповідача, який запевнив його, що після внесення ним 11400 грн. він через три дні отримає в користування трактор. Через три дні він намагався зв'язатися з представником лізингової компанії, але зв'язок був відсутній. Зрозумів, що тут щось не те і звернувся до фахівця права, після чого разом з ним більш детально ознайомився з договором фінансового лізингу № 001623 та зрозумів, що його ошукали, ввівши в оману. Це все і змусило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет договору передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше ніж 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу комісії в розмірі 3 % від вартості предмету лізингу. Відповідно до п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з укладанням договору, яка розраховується як комісія за організацію, визначену у додатку № 1 до договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, визначений в додатку № 1 до договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувачу . Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку до договору і складає 10 відсотків від вартості предмета лізингу. У той же час усі витрати, пов'язані з отриманням предмета лізингу, покладено на лізингоодержувача ! Пунктом 12.11 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає лише 20 % від сплаченої суми авансових платежів за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. В додатку № 1 до договору передбачений графік сплати першого лізингового платежу та визначено: вартість предмета лізингу - 110400 грн., відсоток платежів - 50 %, сума виплат 44200 грн., щомісячний платіж - 4600 грн., комісія за організацією - 10 % в розмірі 11040 грн., комісія за передачу предмета лізингу (3%) - 3312 грн. та розрахунок погашення вартості предмета лізингу за 12 періодів лізингу. В додатку № 2 до договору передбачено графік сплати другого лізингового платежу, розрахований на 60 періодів лізингу з щомісячним платежем згідно графіку, який починається з 581,75 грн. і поступово збільшується до 1366,81 грн. Додатком № 3 до договору передбачена специфікація: марка -ДТЗ, модель - 504, кількість - 1 шт. та ціна - 110 400 грн. Пунктами 8.2.2 та 8.2.3 спірного договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП=АП-ПВ/ТС. Ці визначення взагалі є незрозумілими. Також не зазначено склад лізингових платежів у грошовому еквіваленті, а лише визначено з чого складається перший лізинговий платіж. Як він зазначав раніше 27 листопада 2014 року він сплатив на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" кошти в сумі 11040 грн. Призначення платежу - згідно умов договору № 001623, що підтверджується квитанцією Приват Банку №0.0. 321199494.1 Таким чином вважає, що оскаржуваний ним договір є недійсним через наведені вище підстави та недотримання обов'язкової нотаріальної форми договору, а тому наявні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину . Просить визнати недійсним (нікчемний правочин) договір № 001623 фінансового лізингу від 27 листопада 2014 року, укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН". Стягнути з відповідача на його користь в рахунок раніше сплачених ним коштів за договором №001623 від 27.11.2014 року фінансового лізингу в сумі 11040 (одинадцять тисяч сорок ) грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги, в сумі 1 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що хотів придбати трактор. Через Інтернет довідався про Лізингову компанію "Еталон". Коли звернувся до представника компанії, йому пояснили які документи необхідно зібрати, що він і зробив. Кожен аркуш договору ним підписано, але він не читав його. Просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в заяві . Представник відповідача ТОВ Лізингова компанія "ЕТАЛОН" в судове засідання не з'явився, до суду надіслано заперечення наступного змісту : 27 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 001623 . Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання договору фінансового лізингу № 001623, позивач 27 листопада 2014 року, згідно з додатком № 1 до зазначеного договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 11 040,00 грн. Комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 договору. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом. Договір фінансового лізингу № 001623 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний [PERSON] добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Крім того, 27 листопада 2014 року, в день підписання договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору і отримав свій примірник договору разом з додатками № № 1, 2, 3, а також [PERSON] 27 листопада 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав. Комісія за організацію в сумі 11 040,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг". Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору. Цивільний кодекс України (ЦК України) у п. 3 ч. 1 ст. 3 прямо проголошує свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Крім цього, згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Твердження позивача про те, що сума комісії за організацію договору є неспівмірною із затратами лізингодавця при укладенні договору є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Комісія за організацію договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Такими іншими витратами відповідача є: надання консультації менеджером, прийняття заяви на отримання фінансового лізингу, оформлення договору, робота з клієнтом, організація та супровід договору на протязі всього часу його дії (шість років), організаційні заходи щодо підписання договору та інші витрати пов'язані з виконанням договору лізингу. Тлумачити поняття співмірність розміру платежу наданій послузі недоцільно, оскільки лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору, то вищевказані твердження позивача є безпідставними. Наведені позивачем у позовній заяві несправедливі умови договору, що визначені ст.ст. 18 та 19 Закону України "Про захист прав споживачів" не містяться у договорі укладеному між сторонами, а тому посилання на такі умови є необґрунтованим . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між сторонами, оскільки у договорі немає обов'язків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови договору є прозорими і відповідають чинному законодавству України. Договір, укладений між сторонами не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Твердження позивача про відсутність у договорі визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів також відкидаються як безпідставні, так як складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до договору, які є його невід'ємною частиною. Крім того твердження позивача спростовується й тим, що він у поданому позові сам зазначає про додатки № 1 та № 2 до договору та наводить перелік всіх зазначених у них сум, що є складовими лізингових платежів. Твердження позивача про невстановлення у договорі права на одержання ним компенсації у зв'язку з його розірванням не відповідають дійсності, так як відповідно до п. 12.11 ст. 12 договору - у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми Авансового платежу. Щодо тверджень позивача про введення його відповідачем в оману відповідають дійсності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Посилання позивача на те, що ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" своїми діями ввела його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] погодився з умовами та самостійно підписав договір № 001623, обрав на власний розсуд предмет лізингу по договору і ознайомився з умовами договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 27.11.2014 р. Вважають, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення договору № 001623 від 27 листопада 2014 року та при подальшому його виконанні щодо введення позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання. Вищевказані твердження також спростовуються й тим, що розуміючи зміст укладеного договору позивач здійснив сплату комісії за організацію. Твердження позивача про недотримання обов'язкової нотаріальної форми договору суперечить чинному законодавству України про фінансовий лізинг, оскільки згідно норм ст.ст. 806, 807, 808, 809 Цивільного кодексу України, що регулює діяльність у сфері лізингу і спеціального Закону України "Про фінансовий лізинг", що визначає правові та економічні засади фінансового лізингу не передбачено нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, а відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та Законом. Враховуючи особливості встановлені параграфом 6, ст.ст. 806, 807, 808, 809 Цивільного кодексу України і спеціального Закону України "Про фінансовий лізинг" договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в сумі - 2 000 грн. вважають необґрунтованою та безпідставною, оскільки основною підставою відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначеною ст. 1167 Цивільного кодексу України, є наявність в діях особи, що її завдала, вини. В позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути вказано, якими діями спричинена моральна шкода. У позовній заяві позивач повинен був викласти обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та зазначити докази, які б підтверджували нанесення моральної шкоди в цілому та її розмір зокрема. Позивач ніяким чином не підтверджує ні факт нанесення йому моральної шкоди, ні її розмір. Відповідач не вчиняв дій спрямованих на завдання позивачу моральної шкоди і в його діях відсутній умисел на завдання такої шкоди. А тому, вимоги в частині стягнення моральної шкоди є недоведеними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги в сумі - 1000 грн., то, виходячи з додатків до позовної заяви вбачається, що позивачем не надано суду докази надання такої юридичної допомоги та їх розмір. А тому вважають, що дана вимога заявлена позивачем безпідставно. Просить позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди - залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного . Позивач у справі [PERSON] звернувся до відповідача із заявою на отримання фінансового лізингу, в якій вказано марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав / а.с.32/. 27 листопада 2014 року між сторонами у справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та позивачем - [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 001623 згідно п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору. На кожному аркуші договір фінансового лізингу № 001623 від 27.11.2014 р., в якому передбачені усі істотні умови договору, позивач [PERSON] добровільно поставив свій підпис / а.с. 5 - 15 /, в розділі 17 договору - місцезнаходження, реквізити та підписи сторін - дані лізингоодержувача заповнені позивачем власноручно / а.с.15 /. В день підписання договору, 27 листопада 2014 року позивачем написана заява про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору і отримав свій примірник договору разом з додатками № № 1, 2, 3 / а.с.34/. На виконання зазначеного договору фінансового лізингу № 001623 [PERSON] 27 листопада 2014 року, сплатив 11 040,00 грн. Як вбачається з додатку № 1 до зазначеного договору, що є його невід'ємною частиною, дана сума є комісією за організацію / 10 %/, згідно п. 8.2.1а ст. 8 договору. Додаток № 1 до договору підписаний позивачем / а.с.16/ , сума щомісячного платежу в даний період встановлена 4600 грн., це зазначає позивач і в своїй позовній заяві. Даними обставинами спростовується заява позивача про те, що призначення платежу від нього було приховано. Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено витрати, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Саме такими витратами є комісія за організацію в сумі 11 040,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов договору. Лізингоодержувач [PERSON] погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У договорі від 27.11.2014 р. немає обов'язків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Твердження позивача [PERSON] про відсутність у договорі визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів спростовується, так як складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до договору, які є його невід'ємною частиною. В позовній заяві зазначено додатки № 1 та № 2 до договору та наведено перелік всіх зазначених у них сум, що є складовими лізингових платежів. Відповідно до п. 12.11 ст. 12 договору - у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. Зі змісту вказаного пункту договору позивач має право на отримання компенсації у зв'язку з його розірванням, тобто твердження позивача про невстановлення у договорі права на одержання ним компенсації у зв'язку з його розірванням не відповідають дійсності Згідно ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Посилання позивача на те, що ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" своїми діями ввела його, як споживача, в оману - не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] не заперечує, що сам звернувся до відповідача з приводу укладення договору лізингу, що йому було пояснено які документи необхідно зібрати, що він обрав на власний розсуд предмет лізингу, та самостійно без будь якого тиску підписав договір № 001623, однак не ознайомився з ним. Дане пояснення спростовується договором з підписом позивача на кожному аркуші та додатках та письмовою заявою від 27.11.2014 р. Позивачем не надано доказів, щодо введення його відповідачем , під час укладення договору № 001623 від 27 листопада 2014 року та при подальшому його виконанні в оману, оскільки він сам не заперечує, що договір укладався вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені. Відповідно до ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України такі умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання. Крім того, позивачем в день укладення договору здійснено сплату комісії за організацію / а.с.19/. Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. . Згідно ч.2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договори фінансового лізингу укладаються в письмовій формі. Вимога про нотаріальне посвідчення даним законом не передбачена. Правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі / ст. 208 ЦК України/. Згідно ст.ст. 806, 807, 808, 809 Цивільного кодексу України договори фінансового лізингу не вимагають нотаріального посвідчення. Доказів недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону не надано. Договір фінансового лізингу № 001623 між ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" та [PERSON] від 27 листопада 2014 року відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченим ст. 203 ЦК України. Основною підставою відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначеною ст. 1167 Цивільного кодексу України, є наявність в діях особи, що її завдала вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, "під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". У позовній заяві позивач не виклав обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначив докази, які б підтверджували нанесення моральної шкоди в цілому та її розмір зокрема. Дані обставини не доведені і в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Факт наявності шкоди, моральних та фізичних страждань позивача внаслідок незаконних дій відповідача не доведено. Відсутні в матеріалах справи і докази оплати правової допомоги. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх доводів і заперечень і які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом.

Outcome: dismissed