Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з під арешту, уточнивши позовні вимоги, посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.13р. квартира [ADDRESS] виморочним майном після смерті [PERSON] та [PERSON] та право власності за вказаною квартирою визнано за територіальною громадою м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 115 від 19.03.2014р. зазначена квартира була виключена із числа службової та Управлінням міського майна Маріупольської міської ради було видано ордер його родині на вищевказану квартиру і 13.10.14р. видано свідоцтво про право власності на житло №49547 на ім'я [PERSON]. Проте позивач не може реалізувати своє право на здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, оскільки на вказану квартиру було накладено арешт другою Маріупольською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ДВС в Приморському районі від 31.07.2007р. №6/1072, згідно з якою заборгованість виникла внаслідок несплати померлою [PERSON] платежів за послуги ККП "Маріупольтепломережа" за опалення квартири. Управління міського майна Маріупольської міської ради звернулось до Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ з листом про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна та технік ККП "Маріупольтепломережа" звернувся до третьої особи з листом про повернення вищезазначеного наказу без виконання з причини смерті [PERSON], але отримали відповідь про неможливість зняття арешту з зазначеної квартири та рекомендацію, щодо звернення до суду, а тому він просить припинити заборону відчуження квартири та звільнити (зняти) із під арешту квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача Маріупольської міської ради Донецької області Катан І.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, якою проти задоволення позовних вимог не заперечувала. В судове засідання представник відповідача Управління міського майна Маріупольської міської ради Катан І.М. не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Від представника відповідача Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа" надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.13р. (а.с. 5) визнано спадщину в вигляді квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] - відумерлою та визнано право власності за вказаною квартирою за територіальною громадою м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. На підставі рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №115 від 19.03.2014 року кв.[ADDRESS] виключена з числа службової житлової площі, та Управлінням міського майна міської ради 02.04.2014 року [PERSON] видано ордер №087047 на право зайняття вказаної квартири у складі сім'ї з трьох осіб - дружини [PERSON] та доньки [PERSON].(а.с.11,12) За свідоцтвом про право власності на житло №49547 від 13.10.14р., виданим управлінням міського майна Маріупольської міської ради згідно з наказом №49547/н від 13.10.2014 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], яка на час розгляду справи є неповнолітньою. (а.с. 9,19) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21 січня 2002 року Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON]. (а.с. 10) Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно №16708078 від 23.10.14р. позивачці відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], в зв'язку з поданням заяви про державну реєстрацію прав після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. (а.с. 13) З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 28042555 від 14.10.2014р. судом встановлено, що 07.08.2007 року за №5438263 Другою маріупольською державною нотаріальною конторою внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме на 1/2 частки квартири [ADDRESS], на підставі постанови ВДС у Приморському районі від 31.07.2007р. №6/1072. На час внесення відомостей у реєстр щодо накладення арешту право власності на квартиру належало [PERSON].(а.с. 14) З повідомлення відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 року вбачається, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності за Маріупольською міською радою на квартиру [ADDRESS], запис про обтяження №5438263 перенесено до розділу 377075414123 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №5898271.(а.с.16) Відповідно до листа №224/п від 28.10.14р., ККП "Маріупольтепломережа" звернулося до ДВС в Приморському району м. Маріуполя з проханням повернути судовий наказ №2223/Є12 від 2012 року відносно боржника [PERSON], на підставі якого було накладено арешт, без виконання. (а.с. 15) З листа державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 30.10.14р., вбачається, що за зверненням управління міського майна Маріупольської міської ради від 16.10.2014 року, зняття арешту з квартири у зв'язку з визнанням права власності за територіальною громадою не є можливим, оскільки на час звернення право власності на квартиру належить не боржникові, а іншій особі, яка має право звернутися до суду з відповідним позовом. (а.с. 17,18) Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Статтею 16 ч.1 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповдіно до положень статей 11, 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець під час закриття або здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на майно боржника. Відповідно до ч.1 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Постановою Пленуму Bерховного Cуду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно п.3 ч.1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Аналізуючи вищевикладене, суд з урахуванням визнання позову відповідачами, вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а права неповнолітньої [PERSON] потребують судового захисту, оскільки квартира [ADDRESS], ? частка якої належала померлої [PERSON], визнана відумерлою спадщиною, [PERSON] набула права власності на зазначене нерухоме майно на підставі рішення управління міського майна Маріупольської міської ради, а арешт, накладений за зобов'язанням, яке припинилося в зв'язку із смертю боржника - власника квартири та відсутністю його правонаступників, перешкоджає здійсненню нею особистого права щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved