Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

11.09.2020 позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.04.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 5348 грн. 09 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість, що станом на 06.08.2020 року складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4371 грн. 45 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 4482 грн. 97 коп., заборгованості за пенею в розмірі 11365 грн. 25 коп., та штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у розмірі 1147 грн. 39 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив, заяв чи клопотань до суду не подала. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 04.04.2014, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5348 грн. 09 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається зі змісту Генеральної угоди відповідач приєднався до Умов та правил надання кредитних карток, [PERSON] отримала кредит в розмірі 5348 грн. 09 коп. на строк 24 місяці з 04.04.2014 року по 30.04.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані строки. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість відповідачки починаючи з 32 дня вважається простроченою. При порушенні позичальником вказаних строків, останній сплачує банку штраф в розмірі 1147,39 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.08.2020 року за відповідачкою по Генеральній угоді про реструктуризацію боргу з ПАТ КБ «ПриватБанк», рахується заборгованість на загальну суму 20219 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4371 грн. 45, заборгованості по відсоткам в розмірі 4482 грн. 97 коп., заборгованості за пенею в розмірі 11365 грн. 25 коп., та штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у розмірі 1147 грн. 39 коп.. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідачка погодилася реструктуризувати виниклу у неї заборгованість за кредитним договором шляхом підписання Генеральної угоди між нею та АТ КБ "ПриватБанк", в наслідок чого їй було зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 1079 грн. 91 коп., комісію на 67 грн. 48 коп., пеню на 0,00 грн., штраф на 0,00 грн.. Таким чином між відповідачкою та позивачем укладено Генеральну угоду на заборгованість відповідачки в розмірі 5348 грн. 09 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць. За умовами укладеної Угоди, відповідач зобов`язувався мати на будь якому рахунку відкритому в АТ КБ "Приват Банк" на день підписання угоди суму в розмірі 600 грн. 00 коп., а також щомісячно в строк до 30.04.2016 року вносити на рахунок банку платіж на суму 267 грн. 62 коп. Внаслідок невиконання відповідачкою умов Генеральної угоди у неї утворилась заборгованість в розмірі 20219 грн. 67 коп. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці 15 від 23 жовтня 2015 року. Так, з врахуванням викладеного до задоволення підлягають вимоги позивача щодо стягнення із відповідачки на його користь заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4371 грн. 45 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4482 грн. 97 коп., 1147 грн. 39 коп. - штрафу у відповідності до п. 2.2 Генеральної угоди, а всього 10001 грн. 81 коп., а також 1039 грн. 77 коп. судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог позивачеві необхідно відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial