Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовною заявою 16.10.2014 року до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що 14.08.2008 року, між позивачем та відповідачем - [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № KRHTAN30998093 (надалі - Договір), згідно умов якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 47 930, 32 грн. з кінцевим терміном повернення 13.08.2013 року, в обмін на зобов'язання відповідача повернути позивачу кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та інших передбачених Договором платежів, у визначені ним строки та порядку. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Договором відповідачем було надане в заставу рухоме майно - автомобіль ВАЗ 21099, 2008 року випуску, державний номер, [NUMBER]. Відповідно до умов Договору, погашення заборгованості здійснюється позичальником у вигляді сплати щомісячного платежу в період з «20» по «24» число кожного місяця, в розмірі 2259,43 грн. для погашення заборгованості за кредитом, комісії, відсотками за користування ним та іншими платежами, визначеними Договором. Умовами Договору передбачено, що у випадку порушення відповідачем кредитних зобов'язань, щодо сплати винагород та процентів, він має сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Позивач свої зобов'язання за кредитно-заставним договором № KRHTAN30998093 від 14.08.2008 року щодо надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 47930, 32 грн., виконав у повному обсязі. Однак, відповідач - [PERSON] в порушення умов укладеного Договору, обов'язку по своєчасному поверненню грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, передбачених Договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 23.07.2014 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 10 971, 67 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави. Після реалізації предмету застави у жовтні 2011 року за 46 000 грн., кредитні відносини між сторонами не припинилися, з боку відповідача продовжувалося порушення виконання умов Договору, в результаті чого, станом на 23.07.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 10 971, 67 грн., що складається з: - 5667, 03 грн. - заборгованість за кредитом; - 0,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 4543, 94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: · - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та - 510, 56 грн. - штраф (процентна складова), яку представник позивача в судовому засіданні просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК"; крім того, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" витрати по оплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, але на попереднє засідання надав заяву, в якій зазначив, що в разі його неявки на наступне судове засідання, справу слухали в його відсутність, а рішення винести по закону. (а.с. 38). Представник позивача Козіна Н.В., яка діє на підставі довіреності №721-О від 24.02.2014 року , позовні вимоги підтримує в повному обсязі , просить розглядати справу в її відсутність а.с.45-46. В судове засідання сторони не з 'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2008 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 20) та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № KRHTAN30998093 (а. с. 7-15,). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. п. 6.1, зазначеного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 47 930, 32 грн. з кінцевою датою повернення 13.08.2013 року, в обмін на зобов'язання відповідача повернути позивачу кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та інших передбачених Договором платежів, у визначені ним строки та порядку. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Договором відповідачка надала в заставу рухоме майно - автомобіль ВАЗ 21099, 2008 року випуску, державний номер, [NUMBER]. Відповідно до п.п. 17.1.9, 17.8 умов Договору, погашення заборгованості здійснюється позичальником у вигляді сплати щомісячного платежу в період з «14» по «18» число кожного місяця, в розмірі 1418, 88 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним у розмірі та іншими платежами, визначеними Договором (а.с.14). Згідно п. 17.1.6 Договору за користування кредитом в період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за ставкою 20.04 % (а.с.49). Пунктом 14.2 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Відповідач, взяті на себе кредитні зобов'язання за кредитно-заставним договором № KRHTAN30998093 від 14.08.2008 року не виконав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Частиною 4 статті 591 ЦК України передбачено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Після реалізації предмету застави у жовтні 2010 року, частково покриті вимоги позивача (а.с.47), але кредитні відносини між сторонами не припинилися, з боку відповідача продовжувалося порушення виконання умов Договору, в результаті чого, станом на 23.07.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 10 971, 67 грн., яка складається з наступного: · 5667, 03 грн. - заборгованість за кредитом; · 0,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 4543, 94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: · 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та · 510, 56 грн. - штраф (процентна складова), · В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, згідно ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи роз'яснення, викладені у п. 27 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Слід зазначити, що в даному разі між сторонами виникли правовідносини, які також регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Так в рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 зроблено висновок про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі №12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Також у своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 КС зазначено, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його ч.2 ст.627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Адже згідно з положеннями ст.18 ч.ч.1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. А умови договору стають несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законом України "Про захист прав споживачів" також установлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Суд відзначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та чч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Адже наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення ст.18 ч.3 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення умов кредитно-заставного договору № KRHTAN30998093 від 14.08.2008 року, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним кредитно-заставним договором станом на 23.07.2014 року склав 10 971, 67 грн., у тому числі: - 5667, 03 грн. - заборгованість за кредитом; · 0,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 4543, 94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: · 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та · 510, 56 грн. - штраф (процентна складова), · Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 243, 60 грн., який при задоволенні позовних вимог підлягає до стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved