Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № ІKAPNUAKG.2016.001 від 25 листопада 2010року у розмірі 86 617,91грн., обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти за вказаним кредитним договором, зобов"язання за договором щодо повернення кредитних коштів не виконує. Поручителем за кредитним договором є відповідач [PERSON], яка відповідає перед позивачем за виконання зобов"язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і відповідач [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідачі [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Заборгованість за кредитним договором складає станом на 09.10.2017року в загальній сумі 86 617,91грн., в тому числі поточна заборгованість за кредитом 429,32грн; прострочена заборгогваінсть по тілу кредиту - 50 504,12грн; прострочена заборгованість за процентами - 44,80грн; прострочена заборгованість за комісією кредиту - 35 616,75грн; пеня 22,92грн. В судове засідання представник позивача не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. (а.с.130) Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.127) Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. А саме вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту, відсотками, але сума комісії, пені стягненню не підлягає. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори , відсотки, комісії, платежі тощо за дії , які не є послугою у визначені цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту , яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії , які не є послугою у визначені цього Закону, є нікчемною. Комісія за надання кредитних ресурсів не може вважатися послугою в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки надаючи кредитні кошти позичальнику, банківською установою встановлюється плата за користування кредитними коштами у вигляді процентів. Тобто , позичальником за рахунок процентів оплачується послуга з надання коштів . З посиланням на Закон України "Про тимчасові заходи у період проведення антитерористичної операції", вважає, що банк зобов"язаний скасувати пеню/штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов"язань за кредитним договором у період проведення антитерористичної операції. Також пояснив, що відповідач [PERSON] припинив сплату кредиту через форсмажорні обставини. Він працював на Донецькій залізниці. Через проведення АТО підприємство розпалося, він втратив роботу. Через бойові дії його будинок був частково зруйнований. Він вимушений був його поновлювати. На сьогодні він не має коштів для погашення заборгованості, оскільки не працює. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність представника позивача і відповідачів [PERSON] та [PERSON] Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] 25 листопада 2010року уклали кредитний договір № IKAPNUAKG.2016.001 за умовами якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] у АТ "Сведбанк" для придбання автомобіля в сумі 108/720грн на строк з 25 листопада 2010року по 24 листопада 2017року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,000083% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,84% від суми кредита. Періодом сплати вважається період з "01" по "05" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється позичальником щомісячно в період сплати в сумі 2 208,25грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів. (п. 7.1 кредитного договору). Відповідно до п. 2.2. кредитного договору позичальник [PERSON] зобов"язався використовувати кредит на цілі , зазначені в п.7.1 даного договору; сплачувати відсотки за користування кредитом, сплатити винагороду згідно п.п. 3.7,6.2,7.1 даного договору; погашення кредиту зробити в порядку , сумах і строки, передбачені в п. 2.3.4. та 7.1 даного договору. (а.с.24-29,31) Підписання кредитного договору і отримання коштів сторони не заперечували. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував зобов'язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів за договором, у зв"язку з чим, станом на на 09.10.2017року має заборгованість в загальній сумі 86 617,91грн, в тому числі поточна заборгованість за кредитом - 429,32грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 50 504,12грн, прострочена заборгованість за процентами 44,80грн, прострочена заборгованість за комісією кредиту 35 616,75грн, заборгованість за пенею 22,92грн , що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 09.10.2017р (а.с.5-23) Суму заборгованості за кредитом і процентам відповідачі не оспорили. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідачем [PERSON] порушені умови договору щодо своєчасної сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами, суд вважає , що вимога позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 50933,44грн , заборгованості по процентам за користування кредитом 44,80грн, є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по комісії в сумі 35 616,75грн та пені в сумі 22,92 задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що останній раз позивач здійснює оплату споживчого кредиту 05 липня 2014року. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону України від 22.09.2011 р. N 3795-VI, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року і був чинним на час виникнення правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За пунктом 17 ст. 1 вищевказаного Закону, послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та чинних на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Комісія за надання кредитних ресурсів не може вважатися послугою в розумінні закону України "Про захист прав споживачів". Позичальником за рахунок процентів оплачується послуга за надання кредитних коштів. Тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] комісії є незаконною і такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить смт.Верхньоторецьке Ясинуватського району. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 18 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить смт. Верхньоторецьке, Ясинуватського району. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачеві [PERSON] , який проживає в смт. Верхньоторецье, (а.с.32) пеня нараховується з 07.05.2014року. Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] уклали 25 листопада 2010року договір поруки згідно умов якого у випадку невиконання боржником зобов"язань за кредитним договором № IKAPNUAKG.2016.001 від 25.11.2010р. , боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед вредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. Згідно п. 12 Договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на поді, яка має неминуче настати. Терміном повернення кредиту за кредитним договором №IKAPNUAKG.2016.001 від 25 листопада 2010року є 24 листопада 2017року. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, згідно поштовому штемпелю, у жовтні 2017року. На час звернення до суду з позовом порука не припинилася, а тому вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості є обгрунтованою. Суд прийшов до висновку про часткове стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, отже з відповідача [PERSON] підлягає стягненню така ж сума заборгованості, як з солідарного боржника. Загальна сума до стягнення з відповідачів складає 50978,24грн , в тому числі заборгованість за тілом кредиту 50933,44грн, заборгованість по процентам 44,80грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно до розміру задоволених вимог (58,85%), що складає 941,6грн. , з кожного по 470,80грн.

Outcome: partial