Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась з позовом до Територіальної громади Зідьківської селищної ради, в якому просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.07.1954 року, визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилаються на те, що позивачка (до шлюбу [PERSON]) народилась [INFO] в с. Зідьки, Зміївського району Харківської області. Її батьками були: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON] Померлі батьки перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.1947 року. 27.07.1974 року позивачка вступила в зареєстрований шлюб із [PERSON], внаслідок чого прізвище [PERSON] було змінене на [PERSON]. 21.10.2003 року шлюб було розірвано, прізвище після розірвання шлюбу позивачкою не змінювалось. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON], а [INFO] помер батько - [PERSON] За життя, її померлий батько був власником житлового будинку "А-1", загальною площею 74,6 кв/м, житловою площею 36,6 кв/м, з надвірними будівлями та спорудами: погрібу "Б", убиральні "В", літньої кухні "Г", сараю "Д", огорожі №1 та №3, колодязя №2, колонки №4, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Вказаний житловий будинок належав батьку позивачки на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою 15.07.1954 року, реєстровий номер №2079 та зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.07.1954 року в реєстровій книзі під № 569. Позивачці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок з підстав, що в договорі на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою 15.07.1954 року, реєстровий №2079, прізвище батька вказано як « [PERSON]», тоді як в свідоцтві про смерть зазначено «[PERSON]». Вказані невідповідності у правовстановлюючому документі на будинок позбавляють позивачку оформити свої спадкоємницькі права, у зв'язку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Відповідно до п. 9 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Сторони в судове засідання не з'явились. Від позивачки [PERSON], до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. На фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягала. Від Зідьківського селищного голови Голоднікова П.В. до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без представника селищної ради. У заяві селищної ради вказав, що проти задоволення позову не заперечує та з рішенням суду селищна рада буде згодна. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.11.1947 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (повторне), серії [NUMBER] від 19.12.2002 року. (а.с. 26) [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва, серії [NUMBER] від 09.09.1952 року. (а.с. 10) [INFO] померла [PERSON], а [INFO] помер [PERSON]. Зазначене вище підтверджується копіями свідоцтв про смерть, серії [NUMBER] від 10.05.2002 року та серії [NUMBER] від 20.05.2016 року. (а.с. 27, 22) Копією витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.04.2015 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] підтверджуються ті обставини, що 27.07.1974 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після реєстрації якого дошлюбне прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON]. У подальшому, 21.10.2003 року шлюб було розірвано. (а.с. 11, 12) Вказані обставини підтверджують факт родинних відносин (дочка-мати дочка-батько) між [PERSON] та померлими: [INFO] - [PERSON] та [INFO] [PERSON]. Із довідки №28/1077 від 29.11.2017 року вбачається, що померлий [PERSON], [INFO], який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Останній був зареєстрований за вказаною адресою з 17.09.1952 року. Крім [PERSON] на момент смерті і по теперішній час за вказаною адресою більше ніхто не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти. (а.с. 29) Із копії довідки №2521 від 02.10.2017 року про об'єкт нерухомого майна виданої КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що власником цілого будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору на право забудови і безстрокове користування земельною ділянкою /2079/ 15.07.1954, посвідченого Зміївською ДНК. Станом на 31.10.2017 року опис об'єкта складає: житловий будинок "А-1" загальною площею 74,6 кв/м, житлова площа 36,6 кв/м; погріб "Б", убиральня "В", літня кухня "Г", сарай "Д", огорожі №1 та №3, колодязь №2, колонка №4. Дійсна інвентаризаційна вартість, станом на [INFO] складала 86604 грн. Самочинного будівництва надвірних будівель, перепланування, переобладнання, добудов, перебудов по житловому будинку не виявлено. Колишня адреса: [ADDRESS]. Прибудова літ. "А-1", тамбур літ. "а1" збудовані згідно рішення виконкому Зідьківської селищної ради депутатів трудящий від 13.02.1975 року №5. Літня кухня літ. "Г", сарай літ. "Д" збудовані, згідно рішення виконкому Зідьківської селищної ради народних депутатів від 10.09.1985 №204. (а.с. 18) З копії договору на право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.07.1954 року виданого рішенням виконкома Зміївської міської ради депутатів трудящих та копії рішення №196 від 13.05.1952 року виконкома Зміївської райради депутатів трудящих вбачається, що [PERSON] надано як забудовнику на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS], площею 1200 кв/м на підставі рішення виконкому Зміївської райради від 13.05.1952 року №196. (а.с. 13 - 14, 15, 16, 17) План будинку погоджено виконкомом Зідьківської селищної ради та міським комунальним господарством 12.07.1954 року. Із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний будинок) [ADDRESS] виданого КП "Зміївське БТІ" вбачається, що він належить в цілому [PERSON]. (а.с. 19 - 21) Із копії витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №45346583 від 07.10.2016 року вбачається, що піля смерті спадкодавця [PERSON] була заведена спадкова справа №370/216 (а.с. 28) Із відповіді Завідувача Зміївської ДНК Харківської області №1571/02-14 вбачається, що наявна розбіжність в правовстановлючих документах в зазначенні прізвища спадкодавця "[PERSON]", "[PERSON]". (а.с. 30) Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Із вищенаведеного вбачається, що за життя, спадкодавцем [PERSON], в установленому законом порядку та відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» було оформлене право власності на житловий будинок, однак, [PERSON], не вчинив подальші дії спрямовані на отримання свідоцтва про право особистої власності на будинок за встановленою формою згідно додаток N2 та 2-а інструкції. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено я в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення; нормативно-правовий акт № 449 від 05.08.1992 постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у порядку окремого провадження можуть розглядатися заяви про належність правовстановлюючого документу. Проте судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7. Відповідно до п. 9 вказаного листа, не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. Сукупністю досліджених судом доказів наданих позивачкою встановлено, що прізвище померлого [INFO] її батька [PERSON], а відтак, вимога про встановлення фату належності правовстановлюючого документу - договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.07.1954 року підлягає задоволенню. Таким чином, [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги належить право власності після померлого [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що і встановлено судовим розглядом. На підставі викладеного,

Outcome: approved