Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Відокремленого структурного підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп" про про стягнення заборгованості за виконання робіт, заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату зарплати, зміну дати звільнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач відповідно до цивільно-правового договору від 15 липня 2013 року виконував роботи на користь ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" по організації ремонту Bistronic, Kaltenbach, лінії гальваніки, підготовки документів ТзОВ "Сіті Транспорт Груп для підписання договору з ПАТ "Львівобленерго". Всі ці роботи позивачем були виконанні в повному обсязі, що підтверджується актом здачі-прийняття роботи від 31 липня 2013 року, оплата відповідачем за виконані роботи не була проведена. Керівництво ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" запропонувало позивачу зайняти вакантну посаду головного інженера і провести оплату за виконані роботи за договором згодом, коли налагодиться робота. На підставі наказу (розпорядження) № 20вк-0000000467 від 01 серпня 2013року позивача було прийнято на роботу на посаду головного інженера ВСП м. Львів ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" з 40 годинним робочим тижнем і тарифною ставкою 29 гривень 00 копійок. Одночасно між позивачем та ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" було укладено трудовий договір від 01 серпня 2013 року, відповідно до якої працівнику встановлювалася годинна тарифна ставка, і оплата фактично проводиться за фактично відпрацьований час згідно табелів обліку робочого часу. Відповідач не виконав своїх зобов'язань та не виплатив зарплати ні за один місяць, мотивуючи це різними обставинами. 10.01.2014 року позивач скерував рекомендованим листом заяву про звільнення, оскільки таку на підприємстві відмовилися реєструвати. В подальшому позивачем 16 червня 2015 року через канцелярію суду подано клопотання про уточнення позовних вимог та залучення в якості співвідповідача юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп". Протокольною ухвалою суду від 14 липня 2015 року клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп». Позивач неодноразово подавав заяви про збільшення та уточнення позовних вимог. У заяві від 16 серпня 2016 року позивач остаточно збільшив позовні вимоги (а.с. № 148-151). Відповідно до збільшених позовних вимог позивач просить суд: зобов'язати відповідачів ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп"та ТзОВ"Сіті Транспорт Груп" видати наказ на звільнення [PERSON] з роботи з 27 січня 2014 року за ч. 3 ст. 38 КЗПП України на підставі поданої заяви від 13 січня 2014 року; зобов'язати відповідачів ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп"та ТзОВ"Сіті Транспорт Груп" видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи; стягнути солідарно з відповідачів ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" та ТзОВ" Сіті Транспорт Груп" на користь позивача загальну суму 213464.00 (двісті тринадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні; зобов'язати відповідачів: ВСП ТзОВ "Сіті Транспорт Груп" та ТзОВ"Сіті Транспорт Груп" сплатити із заборгованої суми коштів передбачені законодавством податки, збори та інші платежі, в тому числі 1% профспілкових внесків на рахунок обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України; стягнути солідарно з відповідачів на користь держави суму судового збору та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та повідомив, що позов підтримує в повному обсязі. Будучи присутнім в інших судових засіданнях у цій справі, позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що працював на посаді головного інженера ВСП м. Львів ТзОВ "Сіті Транспорт Груп", однак у зв'язку з невиплатою заробітної плати позивач 10.01.2014 року скерував рекомендованим листом на ім'я директора ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт груп» заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки таку заяву на підприємстві відмовилися реєструвати. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗПП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За період роботи перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, яку при звільненні не погасили. Представники відповідачів повторно в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили. Представник Відповідач - ТзОВ «Сіті транспорт груп» повістку отримав 29.08.2016р. Рекомендоване повідомлення, направлене за адресою відповідача - ВСП ТзОВ «Сіті транспорт груп» повернулося на адресу суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача та представників відповідачів на підставі наявних в ній даних (доказів), оскільки позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а представники відповідачів, будучи останні належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися з неповажних причин. Відповідно до вимог ст.187 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із нижченаведеного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, 25.07.2013р. між ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт груп» та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, відповідно до п.1.1. якого Замовник (ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт груп») доручає, а Виконавець ([PERSON]) бере на себе зобов'язання виконати роботи по організації ремонту Bistronic, Kaltenbach, лінії гальваніки, підготовки документів ТзОВ "Сіті Транспорт Груп для підписання договору з ПАТ "Львівобленерго" у строк з 15.07.2013р. по 31.07.2013р. Відповідно до п.2.1. встановлено оплату за виконану роботу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. (а.с.8). Оплата здійснюється за фактично виконану роботу, що підтверджується Актом виконаних робіт у терміни виплати заробітної плати за звітний період на підприємстві. Відповідно до акту здачі-приймання роботи від 31 липня 2013р., підписаного сторонами, [PERSON] були проведено роботи відповідно до цивільно-правового договору. В матеріалах справи відсутні докази щодо проведення оплати за виконання робіт за цивільно-правовим договором. Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язуєься прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.1 ст.843 у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплати виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. З огляду на те, що позивачем виконані роботи за цивільно-правовим договором, про що свідчить акт здачі-приймання виконаних робіт, відповідач у строк, встановлений договором, не провів оплату за виконані роботи, з відповідача - ТзОВ ВСП «Сіті Транспорт груп» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 2000 (дві тисячі) гривень, що становить вартість робіт за цивільно-правовим договором. Відповідно до наказу (розпорядження) за №20вк-0000000467 від 01 серпня 2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ТРАНСПОРТ ГРУП» позивача [PERSON] прийнято на роботу з 01.08.2013р. у ВСП м.Львів на посаду головного інженера за основним місцем роботи тривалістю робочого тижня 40 год. з окладом (тарифною ставкою) 29,00 грн. за 1 год. роботи. Наказ про прийом на роботу підписаний керівником підприємства Іванів І.І., з наказом ознайомлений позивач [PERSON] 01.08.2013р. (а.с.10). Крім цього, 01 серпня 2013 року між позивачем та директором ВСП ТзОВ «Сіті транспорт груп» підписано трудовий договір, відповідно до п.1.1. якого цей Контракт є строковим трудовим договором. Відповідно до п.4.1. працівнику ([PERSON]) встановлюється годинна тарифна ставка (посадовий оклад, тарифна ставка, відрядна розцінка, сума, тощо) у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень в місяць, оплата проводиться за фактично відпрацьований час згідно з табелів обліку робочого часу. Зміни, припинення та дострокове розірвання контракту, передбачені у пункті 6 цього контракту. Відповідно до п.7.1. строк дії Контракту з 01.08.2013р. по 01.08.2015р. (а.с.11-13). Згідно з табелями обліку робочого часу, копії яких надані позивачем та містяться в матеріалах справи, позивач - [PERSON] відпрацював на посаді головного інженера у серпні 2013р. - 21 день, 168 робочих годин, у вересні 2013р. - 21 робочий день, 168 годин, у жовтні 2013 року - 23 робочих днів, 184 години, у листопаді 2013 року - 21 робочий день, 168 годин, у грудні 2013 році - 17 робочих днів, 122 години (а.с.14-18). 10.01.2014р. позивачем - [PERSON] подана заява на ім'я директора ВСП м.Львів ТзОВ «Сіті транспорт груп» Чуркіна О.А., в якій він просить звільнити його з посади головного інженера ВСП м.Львів «Сіті Транспорт Груп» за частиною третьою статті 38 КЗпП України з 13.01.2014р. у зв'язку з систематичною невиплатою позивачу заробітної плати (а.с.19). Зазначена заява направлена позивачем на адресу ВСП ТзОВ «Сіті транспорт груп» 11.01.2014р., про що свідчить опис вкладення. (а.с.7). З 13 січня 2014р. по 24 січня 2014 року позивач знаходився на лікарняному, про що свідчить листок непрацездатності, виданий позивачу (а.с.6). 27.01.2014р. та 28.01.2014р. складено акти про недопуск [PERSON] до робочого місця за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 140,141). 29.01.2014р. позивачем [PERSON] підписано заяву на ім'я Чуркіна О.А., що у зв'язку з недопущенням на підприємство і робоче місце, позивач [PERSON] не може приступити до своїх службових обов'язків, оформити лікарняний лист, взяти довідку про середню заробітну плату, забрати трудову книжку з відміткою про звільнення, а тому просить на його адресу документи: підписаний акт не допуску його до робочого місця 27.01.2014р. та 28.01.2014р., оформити лікарняний лист з 13.01.2014р. по 24.01.2014р., довідку про середню заробітну плату за півріччя, копію наказу про звільнення, трудову книжку з відміткою про звільнення з посади головного інженера за частиною третьою статті 38. Вищевказані акти та заява були направлені на адресу ВСП ТзОВ «Сіті транспорт груп» 30.01.2014р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.24). Протокольною ухвалою суду від 05.04.2016р. задоволено клопотання позивача про витребування у відповідачів доказів: довідки про середньомісячну заробітну плату позивача із зазначенням середнього заробітку за період роботи листопад-грудень 2013р., а також установчі документи, витяг з ЄДР, свідоцтво про державну реєстрацію, статут та положення відповідачів, однак вимоги зазначеної ухвали суду відповідачами не виконано. Позивачем 04 травня 2016 року заявлено клопотання про долучення доказів у справі, а саме копій правоустановчих документів відповідачів, яке було задоволено судом з огляду на невиконання ухвали суду відповідачами. (а.с.90). Відповідно до п.2.3. Положення «Про відокремлений « структурний підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» відокремлений структурний підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» м.Львів є відособленим структурним підрозділом Товариства без права юридичної особи згідно з рішенням Зборів учасників Товариства від 01 жовтня 2012 року і здійснює поза місцезнаходженням Засновника частину його господарської діяльності. Відповідно до п.8.3 цього Положення директор ВСП ТзОВ «Сіті транспорт груп» м.Львів керує оперативною діяльністю Підрозділу… видає накази та розпорядження, обов'язкові для персоналу ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» м.Львів. Відповідно до п.10.4. Персонал Відокремленого структурного підрозділу ТзОВ « Сіті Транспорт Груп» в м.Львів приймається на роботу і звільняється Генеральним директором Товариства (а.с.91-100). Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» є юридичною особою та зареєстровано за адресою: м.Київ, бульвар І.Лепсе,4, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 25.04.2007р. та витяг з ЄДР (а.с.101-102). Відповідно до пунктів 1.3, 1.8 Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Транспорт Груп» є юридичною особою та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна (а.с.107-116). Відповідно до п.9.10 генеральний директор Товариства діє без доручення від імені Товариства та в межах своєї компетенції укладає угоди, договори, контракти, видає доручення, видає накази та розпорядження, що обов'язкові для всіх працівників. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Рішенням Конституційного суду України у справі №12-рп/98 за Конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») надано тлумачення, відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу України про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Враховуючи вимоги ст.21,23 КЗпП України, п.10.4. Положення Відокремленого структурного підрозділу ТзОВ « Сіті Транспорт Груп» в м.Львів (а.с.91-100), норми Статуту ТзОВ «Сіті Транспорт Груп», рішення Конституційного суду України у справі №12-рп/98 суд доходить висновку, що трудовий договір між позивачем [PERSON] та відповідачем - ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» був укладений з 01.08.2013р., про що свідчить видання наказу про прийом і позивача фактично було допущено до роботи, на невизначений строк, а отже є безстроковим. Що стосується трудового контракту, підписаного між позивачем та директором ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» та відповідно до вимог ст.9 КЗпП України та вищевказаних положень його умови є недійсними, оскільки погіршують становище позивача, вищевказаний контракт підписаний неуповноваженою на те особою, не генеральним директором юридичної особи - ТзОВ «Сіті Транспорт Груп», а директором ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» та укладення цього Трудового контракту виходить за межі сфери застосування контракту, яка визначається законами України. А тому, при розірванні трудового договору за ініціативою працівника слід застосовувати ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника регулюється статтею 39 КЗпП України. Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушенення власником чи уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38,39) , працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємством, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові згідно з ч.4 ст.235 КЗпП України виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На підставі ст.34 Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Згідно зі ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. З огляду на те, що відповідач - відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» м.Львів не є юридичною особою, не несе відповідальності за зобов'язаннями, позовні вимоги, пред'явлені до ВСП ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» м.Львів задоволенню не підлягають, оскільки він не є належним відповідачем у справі. Належним відповідачем у справі є ТзОВ «Сіті Транспорт Груп». Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи та надавши їм правову оцінку в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково до відповідача - ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» з частині зобов'язання відповідача - ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» видати наказ на звільнення [PERSON] з роботи з 13.01.2014р., тобто з дати, зазначеної у заяві про звільнення з роботи, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, зважаючи на ту обставину, що відповідачем грубо порушено вимоги законодавства про працю, а саме позивачу не виплачувалась та не виплачена станом на розгляд справи судом заробітна плата за період роботи з 01.08.2013р. по 13.01.2014р., а отже заява позивачем про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України подана вірно і відповідач зобов'язаний був звільнити позивача у строк, зазначений у заяві на звільнення, а саме з 13.01.2014р., провести з ним повний розрахунок та видати трудову книжку; в частині зобов'язання відповідача видати належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи. Крім цього, з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість за виконані роботи за цивільно-правовим договором в сумі 2000 гривень, заборгованість по заробітній платі з врахуванням компенсації в сумі 38861,00 грн., відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який на думку суду є правильним, оскільки заборгованість по зарплаті розрахована за період роботи позивача з 1.08.2016р. по 12.01.2013р., виходячи з фактично відпрацьованого часу згідно з табелями обліку робочого часу та тарифної ставки - 29,00 грн. за 1 год., вихідну допомогу в розмірі 14616,00 грн. (29,00грн.х3 місяці х 8 робочих годин х 21 робочий день), середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати згідно з розрахунком, наданим позивачем у розмірі 145667гривень за період з 27.01.2014р. по 31.07.2016р. в межах заявлених вимог позивачем ( 5023 робочих годин х 29,00грн.). Крім цього, суд вважає, що діями відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди, оскільки невиплата заробітної плати, невидача наказу про звільнення з роботи невидача належно оформленої трудової книжки призвели до моральних страждань позивача, зумовило втрату налагоджених життєвих зв'язків, оскільки позивач був позбавлений можливості влаштуватися на іншу роботу, залишившись без роботи та постійного заробітку. Виходячи з вимог ст.237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, враховуючи вимоги щодо розумності та справедливості та беручи до уваги тривалість порушення, суд оцінює моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень в межах заявлених позовних вимог. Що стосується вимоги в частині виплати заборгованості за лікарняним листом - допомоги у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю за період з 13.01.2014р. по 24.01.2014р. в сумі 2320 гривень, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки суд вважає правильним зазначення дати звільнення - 13.01.2014р., з дати, зазначеної позивачем у заяві про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Однак, зазначена заборона не поширюється при звільненні з ініціативи працівника. Не підлягає до задоволення вимога позивача щодо зобов'язання відповідача сплатити із заборгованої суми коштів, передбачені законодавством податки, збори та інші платежі, в тому числі 1% профспілкових внесків на рахунок обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України з огляду на те, що сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця та працівника. Суми, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача наведені з врахуванням податків та обов'язкових платежів, а отже із цієї суми підлягають відрахуванню податки та обов'язкові платежі та їх перерахування відповідно до норм законодавства. Що стосується сплати профспілкових внесків, то профспілкова організація не є стороною у справі, а отже суд не праві вирішувати питання щодо її прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь держави судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved