Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулись до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у регресному порядку в заяві вказали, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя справі №331/2261/14-ц задоволено позов [PERSON] до КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звільнення [PERSON] визнано незаконним її поновлено на попередній посаді та стягнуто на її користь з КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2014 по 23.06.2014 у розмірі 20 097,61грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2014 у вказаній справі виправлено арифметичну помилку в частині розміру нарахованих до виплати [PERSON] грошових коштів з 20 097,61 грн. на 16 638,97 грн. та видано виконавчий лист. КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" на виконання вказаного рішення суду виплатила [PERSON] грошові кошти за час вимушеного прогулу у розмірі 16638,97 грн. Таким чином, через незаконне звільнення з роботи [PERSON] КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" зобов'язана була відшкодувати бюджетні грошові кошти. Вказане, порушує законі інтереси держави та у зв'язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у регресному порядку. Представник позивача прокурор прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя позов підтримала просила задовольнити його в повному обсязі. Представник позивача Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача позов визнала, просила на підставі ст.217 ЦПК України розстрочити виконання рішення, встановивши суму щомісячного стягнення у розмірі 2000,00грн. до виконання [PERSON] рішення суду в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2014 по справі № 331/2261/14-ц (№2/331/951/14) задоволено позов [PERSON] до КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду 28.08.2014року набрало законної сили та судом видано виконавчий лист. У ході розгляду судом вказаної цивільної справи встановлено, що наказом головного лікаря КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" [PERSON] №57-0 від 25.03.2014 звільнено [PERSON] з посади завідувача відділенням анестезіології КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2014р. по справі №331/2261/14ц звільнення [PERSON] визнано незаконним та її поновлено на попередній посаді. Також судом вирішено стягнути з КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2014р. по 23.06.2014р. у розмірі 20 097,61 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2014р. у вказаній справі виправлено арифметичну помилку в частині розміру нарахованих до виплати [PERSON] грошових коштів з 20 097,61грн. на 16 638,97грн. та видано виконавчий лист. КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" на виконання вказаного рішення суду виплатила [PERSON] грошові кошти за час вимушеного прогулу у розмірі 16638,97грн. (а.с.19-21) Разом з тим, лікарня є неприбутковою установою. Джерелами фінансування лікарні є кошти обласного бюджету, у розмірі, передбачених кошторисом лікарні (п.5.6 Положення). Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.90 Бюджетного кодексу України видатки на охорону здоров'я належать до видатків, що здійснюються з обласних бюджетів. Крім того, згідно зі ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, належать передусім видатки на освіту, охорону здоров'я, соціальний захист та соціальне забезпечення, державні програми соціального захисту тощо. Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При цьому матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно з п.8 ст.134 КЗпП України у випадку, якщо службова особа винна у незаконному звільненні працівника, вона несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Також, відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992р. "Про судову практику в стравах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу покладається на винних службових осіб, за наказом та розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Тобто, у зв'язку з тим, що наказ головного лікаря КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" [PERSON] №57-0 від 25.03.2014р. про звільнення [PERSON] з посади визнано незаконним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2014 по справі №331/2261/14-ц, то відповідно до ст.ст.130, 134 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати заподіяну КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" матеріальну шкоду. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також, згідно зі ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідно до п.33 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992р. з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог статей 134 (п.8), 237 КЗпП України, про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов'язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Статтею 233 КЗпП України, закріплено строк, протягом якого власник або уповноважений ним орган може звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Вказаний строк становить один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і застосовується також при зверненні до суду прокурора. Таким чином, зважаючи на викладене, на користь Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня" підлягає стягненню з відповідача матеріальна шкода у порядку регресу, в розмірі 16638,96грн., а також згідно ст. 88 ЦПК України на користь держави мають бути стягнуті судові витрати по оплаті судового збору в розмірі - 243,60грн. Суд вважає можливим задовольнити клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, оскільки відповідно до ст.217 ЦПК України, суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні.

Outcome: approved