Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який був нею уточнений та яким просить: -стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], у розмірі 1 / 4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до досягнення дитиною повноліття; -зобов'язати відповідача брати участь у розмірі 50 відсотків від вартості у придбанні дитині необхідного одягу, шкільних приналежностей, спортивного інвентарю, у фінансуванні освітніх, санаторно-курортних, лікувальних заходів, туристичного відпочинку дитини в Україні та за її межами; -зобов'язати відповідача надавати всі необхідні дозволи для виїзду на відпочинок за межі України та надання документів для оформлення дитині закордонного паспорту. Крім того, ухвалою суду від 29.10.2015р. цей позов було об'єднано з позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа -\~ Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, - про визначення місця проживання дитини, яким позивач просить: -визначити місце проживання [PERSON], 16.05.2006р.н., з нею. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 16 травня 2006 року у шлюбі з відповідачем, який тривав з 2003 року по 06.07.2010р., у них народився син, [PERSON]. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, у тому числі, оплачувати витрати на проїзд до місця навчання, підручники, харчування, проживання, одяг, ліки та інші. Позивачу необхідно витрачати грошові кошти на проїзд до місця навчання, підручники, харчування, проживання, одяг, ліки та інше. Крім того, дитина постійно проживає разом з матір'ю (позивачем), яка має час на те, щоб відводити сина до школи, займатися з ним вечорами, гуляти тощо. Позивач проживає разом з сином та своїм чоловіком, який також опікується дитиною, у комфортабельній квартирі, де створені всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дитини. В той же час, у відповідача відсутні належні умови для проживання дитини та її виховання. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який був ним уточнений, та яким просить: - зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, [PERSON], 16.05.2006р.н.; - встановити періодичність побачень [PERSON] з його сином, [PERSON], місце та час їхнього спілкування з можливістю спільного відпочинку, а саме: регулярні побачення - кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця, весь день за адресою: м.Харків, пров.Ялтінський, 12; спільний відпочинок: осінні та весняні канікул по 6 днів з можливістю виїзду на відпочинок в межах України (інші міста аніж Харків) та за кордон, а також літні канікули по 10 днів з можливістю виїзду на відпочинок в межах України (інші міста аніж Харків) та за кордон. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] проживає окремо від дитини, працює та має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, має бажання приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Але позивач, [PERSON], не надає йому можливості бачитися з сином у зручний для них час, перешкоджає у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Оскільки [PERSON] проживає та працює в іншому місті, він має обмежений час для безпосереднього спілкування з сином лише у вихідні, неробочі та святкові дні. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з урахуванням уточнень, частково заперечувала проти зустрічного позову та пояснила, що проживає у шлюбі з [PERSON], якого її спільний з відповідачем син називає батьком та який має достатній дохід для матеріального утримання сім'ї. Вона не заперечує проти спілкування відповідача з дитиною кожні першу та третю суботу та кожну другу та четверту неділю місяця з 10.00 години до 18.00 години за місцем проживання дитини та за згоди дитини. Останній раз вона спілкувалася з відповідачем у березні 2015 року, після чого їх спілкування припинилося та припинилося спілкування відповідача з сином та його допомога дитині. Представник позивача також підтримала позов та частково заперечувала проти зустрічного позову. Відповідач, [PERSON], підтримав свій зустрічний позов з урахуванням уточнень та частково визнав позов [PERSON], пояснивши, що після розірвання шлюбу з позивачем він не припиняв спілкування з сином, але не мав можливості постійно з ним бачитися у зв'язку з напруженим робочим графіком. Влітку 2014 року позивач повідомила його про намір створити нову сім'ю. В свою чергу, він також у грудні 2014 року уклав новий шлюб, при цьому позивач та її чоловік [PERSON] надали згоду на присутність дитини на весіллі у відповідача. До березня 2015 року він мав можливість нормально спілкуватися з сином та зустрічався з ним за місцем проживання хрещеного батька дитини, [PERSON], за адресою: м.Харків, пров.Ялтінський, 12 . Але з березня 2015 року, коли у нього сталася конфліктна розмова по телефону з позивачем, спілкування з дитиною припинилося, і він вважає, що причиною цього є негативне налаштування дитини позивачем. Тому він припинив надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Але він ніколи не відмовляв позивачу у наданні дозволів на виїзд сина за кордон у її супроводі. На теперішній час він проживає у м.Києві разом з дружиною, [PERSON], та її сином, до якого ставиться як до своєї дитини, та бажає, щоб їх нові з позивачем родини та їх діти спілкувалися між собою та підтримували добрі стосунки. Крім того, відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини, [PERSON], з матір'ю (позивачем у справі). Представник відповідача також підтримав зустрічний позов. Представник третьої особи, якого суд належним чином повідомляв про час та місце слухання справи, не з'явився в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], мають спільну дитину, [PERSON], 16.05.2006р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №047718, виданим 26.05.2006р. відділом РАЦС Червонозаводського районного управління юстиції м.Харкова (а.с.4). Після розірвання 06.07.2010р. шлюбу між сторонами, позивач 08.08.2014р. уклала шлюб з [PERSON] (а.с.3). В свою чергу, 19.12.2014р. відповідач уклав шлюб з [PERSON] (а.с.41). Свідок [PERSON] пояснила суду, що є дружиною відповідача, на їхньому весіллі у грудні 2014 року був присутній син відповідача та позивача, [PERSON], який є щирою та розумною дитиною. Ще до весілля відповідач щотижня приїжджав до сина у м.Харків та надсилав їй фотографії, на яких було видно, як він з дитиною проводить час. На весіллі дитина познайомилась з сином свідка від попереднього шлюбу, діти порозумілися. Але через деякий час відбулися різкі зміни у відносинах сторін та дитини. У відповідача та позивача напружені стосунки. На думку свідка, причиною є налаштування позивачем дитини проти відповідача. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що є хрещеним батьком дитини, [PERSON], та перебуває у дружніх відносинах з позивачем та відповідачем. До березня 2015 року, коли відповідач приїжджав до м.Харкова, то зустрічався з дитиною вдома у свідка за адресою: м.Харків, пров.Ялтінський. 12, де є всі умови для цього та де відповідач може спілкуватися з сином, у тому числі, коли свідка немає вдома. Свідок готовий надавати можливість відповідачу зустрічатися та спілкуватися у зручний для них час у себе вдома за вказаною адресою. У відповідача з сином добрі стосунки. Також дитина, [PERSON], знаходиться у дружніх відносинах з дітьми свідка. Як вбачається з копії Акту обстеження умов проживання, затвердженого 26.10.2015р. начальником служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, за адресою: м.Харків, пров.Ялтінський, 12, розташований приватний будинок загальною площею 280 кв.м, житловою 160 кв.м, що належить [PERSON] У будинку проведено капітальний ремонт, наявні усі комунікації. Будинок складається з 4-х кімнат, у тому числі, є дитяча кімната, яка належним чином обладнана. Власник житла не заперечує, щоб на території його будинку зустрічалися та проводили час [PERSON] зі своїм сином у будь-який час без попереднього погодження (а.с.75). За висновком №622 від 01.12.2015р. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (надалі - Управління) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 16.05.2006р.н., разом з матір'ю, [PERSON] та встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON], 16.05.2006р.н., визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 18.00 та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 18.00 за місцем постійного проживання дитини, за згодою малолітнього [PERSON], 16.05.2006р.н. (а.с.94-96). Згідно з копією довідки №20-25/3632, виданої 28.08.2015р. Управлінням кадрів апарату Верховної Ради України, відповідач [PERSON] з 27.11.2014р. працює народним депутатом України, а з 04.12.2014р. на посаді секретаря Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності (а.с.59). Таким чином, проаналізувавши встановлені під час розгляду справи обставини та надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON], а саме, в частині, стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання дитини у розмірі 1 / 4 (однієї четвертої) всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття, а також в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю. Також суд знаходить підстави для часткового задоволення зустрічного позову щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та щодо визначення способу участі батька, [PERSON], у вихованні та вільному спілкуванні з сином шляхом надання побачень кожної першої суботи місяця та кожної третьої неділі місяця з 08.00 години до 22.00 години, визначивши місцем зустрічі: м.Харків, пров.Ялтінський, 12, осінні та весняні канікул по 6 календарних днів та літні канікули по 10 календарних днів щороку з можливістю виїзду на відпочинок в межах України, з забезпеченням присутності матері (позивача) на перших двох зустрічах батька з дитиною. При цьому суд виходить з наступного. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів. Статтею 27 Конвенції Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. (надалі Конвенція про права дитини) гарантовано визнання державами-учасницями право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу), який буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ч.1 ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому у відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання дитини у розмірі 1 / 4 (однієї четвертої) всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття, то в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, згідно за ст.185 Сімейного кодексу України \~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Проте, суду не надано розрахунку таких додаткових витрат, у тому числі, на майбутній період, та будь-яких доказів на його підтвердження. Тому суд позбавлений можливості однозначно вирішити питання про визначення додаткових витрат на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Тому немає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача брати участь у розмірі 50 відсотків від вартості у придбанні дитині необхідного одягу, шкільних приналежностей, спортивного інвентарю, у фінансуванні освітніх, санаторно-курортних, лікувальних заходів, туристичного відпочинку дитини в Україні та за її межами. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надавати всі необхідні дозволи для виїзду на відпочинок за межі України та надання документів для оформлення дитині закордонного паспорту, то підстав для її задоволення також не вбачається. Так, суду не надано доказів на підтвердження наявності перешкод з боку відповідача у наданні позивачу таких дозволів та документів. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснював, що надавав такі дозволи кожного разу, коли до нього зверталася позивач. В свою чергу, позивач цього не спростовувала. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідач в судовому засіданні визнав цю позовну вимогу, тому, з урахуванням вищевказаної правової норми та встановлених під час розгляду справи обставин, вона підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст..18 Конвенції про права дитини д ержави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним з невід'ємних прав людини є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі Конвенція), згідно з якою органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У Постанові Європейського суду з прав людини від 21 червня 1988 по справі «Беррехаб (Berrehab) проти Нідерландів " Суд зазначає, що спільне проживання малолітніх дітей та їх батьків не є необхідною умовою існування "сімейного життя" між ними: "З моменту народження дитини і в силу самого факту народження між ним і його батьками, одруженими, існують узи, складові" сімейну життя ", навіть якщо батьки не проживають разом". Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. За правилами ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями ч. 4 та ч.5\~ст. 19 СК України\~передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини\~\~районна, районна\~\~у м.Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у\~\~справах\~\~дітей\~\~в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Частиною 6\~ статті 19 СК України\~встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В той же час суд не погоджується з висновком Управління в частині періодичності та часу побачень відповідача з дитиною за місцем постійного проживання дитини, за згодою дитини, оскільки він недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини та відповідача, а отже, порушує право кожного з них на повагу до сімейного життя. Як вбачається з висновку, Управлінням не приймалися до уваги пояснення відповідача, а висновок не містить інформації про забезпечення органом опіки та піклування права відповідача надати свої пояснення. Разом з тим, в обґрунтування висновку покладені пояснення позивача. Відповідач у своєму зустрічному позові просить про надання йому двох побачень щомісяця кожної першої суботи та кожної третьої неділі. Суд приймає до уваги ту обставину, що відповідач проживає та працює у м.Києві, а тому має обмежені можливості для визначення власного вільного часу для спілкування з дитиною. В той же час, надання побачення на цілий день, як просить у своєму зустрічному позові відповідач, припускає цілодобовий режим побачення. Але, з урахуванням віку дитини та обумовлених цим особливостей режиму дня, який має забезпечити здоровий розвиток дитини, суд вважає можливим визначити час побачень з 08.00 години до 22.00 години. Крім того, під час розгляду справи було встановлено, що стосунки між позивачем та відповідачем є напруженими. Тому суд вважає, що зустрічі відповідача з дитиною за місцем постійного проживання дитини, тобто фактично, під контролем позивача, не будуть сприяти довірливій атмосфері між батьком та сином. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що дитини постійно проживає разом з матір'ю (позивачем), яка має необмежені можливості для приватного спілкування з дитиною без участі відповідача. Тому висновок Управління в цій частині не забезпечує справедливого балансу прав відповідача та позивача на приватне спілкування з дитиною. Що стосується умови про згоду дитини на спілкування з батьком, то, як зазначено у вказаному висновку, «малолітній [PERSON], 16.05.2006р.н., надав заяву, в якій пояснив, що хоче проводити відпочинок разом з матір'ю та вітчимом, [PERSON], якого в заяві називає «батьком». Дитина не виявила бажання бачитись з [PERSON]». При цьому суд звертає увагу, що у висновку Управління не міститься посилань на будь-які причини відсутності у дитини бажання бачитися з батьком. А тому в цій частині висновок є необґрунтованим. Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що дитина не бажає спілкуватися з відповідачем. Крім того, у висновку не наведено ані обгрунтування, ані результатів розгляду Управлінням питання про надання відповідачу можливості спільно проводити канікули дитини. Тому з урахуванням інтересів сторін та дитини, з метою забезпечення балансу їх прав, суд вважає необхідним надати відповідачу можливість проводити з дитиною канікули (у межах заявлених зустрічних позовних вимог), тобто осінні та весняні канікул по 6 календарних днів та літні канікули по 10 календарних днів щороку з можливістю виїзду на відпочинок в межах України. Що стосується дозволу на виїзд дитини разом з відповідачем у вказаних період канікул за кордон, то підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині не вбачається, оскільки для цього необхідно отримати нотаріально посвідчену згоди позивача. Тому це питання має вирішуватися сторонами окремо з дотриманням порядку оформлення документів для виїзду дитини за кордон. Разом з тим, визначаючи спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд вважає за потрібне для забезпечення інтересів дитини обумовити проведення перших двох зустрічей відповідача з сином у присутності позивача. Так, положеннями ч.ч.1, 2 ст.159 Сімейного кодексу України передбачено, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. На підставі викладеного,

Outcome: partial