Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив визнати недостовірною і такою, що ганьбить його гідність, честь та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем [PERSON] скаргами у Міністерство освіти і науки України від 22.04.2014 року, від 23.06.2014 року, а також заявами про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2014 року, та спростувати цю інформацію, а також зобов'язати відповідача відкликати скарги від 22.04.2014 року та від 23.06.2014 року, адресовані Міністру освіти і науки України. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 22 квітня 2014 року [PERSON], житель с. Заболотне, Крижопільського району звернувся до Міністра освіти і науки України із скаргою на дії директора Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного. У скарзі [PERSON] умисно поширив завідомо неправдиві відомості, що ганьблять його честь і гідність та ділову репутацію для того, щоб звільнити його з роботи за надумані відповідачем порушення його права власника суміжної з училищем земельної ділянки. Так, відповідач [PERSON] неправдиво стверджує, що «зі 152 учнів училища, фактичне відвідує навчання 126 учнів, а решта працює на фермах, які належать [PERSON].». Але у нього ніколи не було і немає тепер ніяких ферм, а учні проходять підготовку за обраними професіями і спеціальностями згідно навчальних планів і програм. В скарзі також зазначено неправдиву інформацію про те, що [PERSON], як директором училища, створено «фіктивні професійні округи при ЗОШ» з метою штучного збільшення планової чисельності учнів та збільшення видаткової частини бюджету і нецільового використання бюджетних коштів, учнів немає, а викладання не проводиться. Надуманими і такими, що ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, є відомості про те, що «З часу призначення на посаду директора Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного [PERSON] з училища зник машино-тракторний парк, який був основою матеріальної бази для підготовки учнів за професіями тракториста та механіка.», а також інша неправдива інформація, яка навела [PERSON] на думку про необхідність призначення іншого директора училища. Викладені у скарзі відомості були перевірені відповідальними працівниками департаменту професійно-технічної освіти Міністерства освіти і науки України головними спеціалістами [PERSON] і [PERSON] та не знайшли свого підтвердження, про що [PERSON] було письмово повідомлено листом від 23.05.2014 року № 3-15-716-14. Не погодившись зі змістом одержаної відповіді на скаргу, 23 червня 2014 року [PERSON] знову звернувся у Міністерство освіти і науки України із скаргою, в якій зазначає, що викладені у скарзі від 22.04.2014 року факти нецільового використання бюджетних коштів залишилися без належного реагування, а також додатково неправдиво повідомляє, що «директором Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного [PERSON] здійснюється безконтрольне розведення безпритульних собак з метою залякування мешканців с. Заболотне». На території училища періодично з'являються собаки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» училище зобов'язано виховувати гуманне ставлення до тварин та вчиняти дії, що відповідають умовам захисту тварин від жорстокого поводження і передбачають доброзичливе ставлення до тварин, сприяння їх благу, покращення якості їх життя, тощо, а ст. 24 зазначеного Закону України встановила, що для забезпечення вилову та тимчасової ізоляції собак органами місцевого самоврядування можуть створюватися комунальні служби або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в населених пунктах. При таких обставинах, викладені вище неправдиві твердження відповідача [PERSON] є наклепом, ганьблять честь і гідність [PERSON], а також дискредитують його як керівника навчального закладу для того, щоб звільнити з роботи. В скарзі від 23 червня 2014 року відповідач [PERSON] висловлює йому погрозу та образу. Зокрема він пише, що «...за сприяння [PERSON] навчальний заклад та його господарська діяльність (а не навчальний процес) стали загрозою для життя та здоров'я громади села, що рано чи пізно призведе до відкритого протистояння агресору». Слово «агресор» походить від латинського «aggressor» (той, хто вчиняє розбійний напад, першим нападає на оточуючих, розбійник і таке інше). Зазначене висловлювання зачіпає почуття власної гідності, принижує [PERSON] в особистій думці і думках оточуючих його людей, з якими працює та серед яких проживає. 22 квітня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся із заявами про вчинене кримінальне правопорушення до прокурора Вінницької міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері та до начальника Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс". В заявах відповідач неправдиво стверджує, що «... каналізаційна мережа збудована Заболотненським ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного (за розпорядженням директора училища [PERSON].) самовільно, без отримання будь-яких дозволів чи погоджень». Будівництво училища здійснювалося згідно проектно-кошторисної документації, якою було передбачено очисні споруди для побутових стоків п'ятиповерхового гуртожитку. Ніяких розпоряджень про будівництво [PERSON] нікому не давав. В судовому засіданні [PERSON] та його представник свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, заперечували проти позову. В своїх запереченнях від 26.08.2014 року та 16.09.2014 року відповідач та його представник посилалися на те, що усі судження [PERSON] викладені в скаргах та заявах про вчинення кримінального правопорушення, що адресовані виключно компетентним органам перевірити таку інформацію та надати відповідь, зокрема: Міністерству освіти і науки України, прокурору Вінницької міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері та до Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс». Тобто, в даному випадку, [PERSON] вважає, що він реалізував своє конституційне право, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширив недостовірну інформацію, як стверджує позивач. З огляду на викладене, скарги та заяви про вчинення злочину, які містили певні відомості про недодержання позивачем, як посадовою особою - директором навчального закладу, вимог законів, направлялися ним до органів прокуратури та Міністерства освіти і науки України не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом статті 277 ЦК України не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації, відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Викладені ним у зверненнях оціночні судження, склалися під впливом негативних виявів господарської діяльності Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного, керівництво яким здійснює позивач, загального обурення та невдоволення громади села Заболотне діяльністю [PERSON] на посаді директора училища. Так, направлені ним заяви і скарги закінчуються словами: «... .прошу повно, всебічно та об'єктивно перевірити викладені мною у скарзі обставини...», що свідчить про його намагання перевірити достовірність викладених у зверненнях оціночних суджень, в яких відсутні фактичні дані, виконання ним свого громадського обов'язку та намаганням захистити свої права та законні інтереси, як жителя [INFO], сусіднього землекористувача, батька, та чоловіка, якому не байдуже життя та здоров'я своєї сім'ї. Окрім того, викладені ним у скарзі від 22.04.2014 року, обставини щодо праці учнів училища на фермах, базуються на його власних враженнях від побаченого на фермах с. Заболотне та на свідченнях батьків учнів училища, які є їхніми односельчанами та викладачів училища. Звісно, що перевірку юридичного оформлення права власності чи користування фермами, ніхто не здійснював, однак за фактом ним та односельчанами зроблено очевидний суб'єктивний висновок, що ферми належать саме [PERSON], достовірність чого він просив «повно, всебічно та об'єктивно» перевірити Міністерство освіти і науки України. Окрім того, як вбачається з листа № 3-15-716-14 від 23.05.2014 року департаменту професійно-технічної освіти Міністерства освіти і науки України, за наслідками розгляду його скарги, спеціалістами департаменту виявлено факти недопрацювань адміністрації училища та безпосередньо директора [PERSON] Що ж стосується його скарги від 23.06.2014 року, то в даному випадку, обставини щодо безконтрольного розведення безпритульних собак на території училища підтверджується багаточисельними зверненнями громади села Заболотне до прокурора, сільського голови, безпосередньо до самого [PERSON], що підтверджується колективною заявою громади села Заболотне від 26.01.2012 року. Окрім того, листом № 685 від 22.05.2014 року [PERSON] сам зазначає про те, що на території училища періодично появляються собаки. Як вбачається із листа № 09-М-98-2 від 23.05.2014 року Крижопільської районної державної адміністрації, вказаних собак [PERSON], зобов'язали в денний час утримувати в спеціально пристосованих приміщеннях, а в нічний час заборонити вихід за межі училища. Однак, враховуючи невиконання адміністрацією училища даного розпорядження, собаки вільно гуляють як по території училища так і по всьому селі, а нещодавно покусали [PERSON] Не відповідають дійсності також і твердження позивача, про висловлення ним йому погрози, адже скарга від 23.06.2014 року адресована Міністерству освіти і науки України, а не позивачу, що підтверджує відсутність з боку [PERSON] будь-яких погроз на адресу [PERSON], а тому гідності позивача слово «агресор» зачіпати не може. Тим більше, що як вбачається з контексту, мова йде про навчальний заклад та його господарську діяльність, а не про [PERSON] Що стосується його заяв про вчинення кримінального правопорушення від 22.04.2014 року, то як вбачається з самої заяви, мова тут йде не про всі каналізаційній мережі навчального закладу, а лише про одну конкретну «вказану каналізаційну мережу», про яку в скарзі йде мова. Факт самовільного спорудження вказаної каналізаційної мережі було підтверджено перевіркою, проведеною Державною екологічною інспекцією, висновки якої викладені в листі № 151-4/02-09 від 18.09.2013 року, з якого вбачається, що технічна документація із схемою каналізаційної мережі у відповідальних осіб училища відсутня, а згідно припису № 02/165 від 10.09.2013 року, приписано забезпечити здійснення організаційно-технічних заходів щодо запобігання скиду неочищених стічних вод на рельєф місцевості. Крім того, як вбачається з листа № 62-М/04 від 28.05.2014 року Державної екологічної інспекції у Вінницькій області за результатами проведеної перевірки Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного встановлено порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме: директором [PERSON] не забезпечено здійснення організаційно-технічних заходів щодо запобігання скиду неочищених стічних вод на рельєф місцевості та забрудненню земель. Тобто, в скарзі [PERSON] не вказував про каналізаційну мережу, яка будувалася разом з училищем, він зазначав про каналізаційну мережу, на яку відсутня технічна документація і скид стічних вод з якої здійснюється на рельєф місцевості в лісовий масив ДП «Тростянецький райагроліс» ВОКСЛП «Вінницяоблагроліс», і яка була збудована за час керівництва [PERSON], що може підтвердити свідок [PERSON], який був присутній під час проведення комісійного обстеження законності будівництва вказаної каналізаційної мережі. Тому із вказаних підстав просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 р.»Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди при вирішенні прав даної категорії повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Судом встановлено, що інформація викладена в скаргах [PERSON] не відповідає дійсності. Зокрема те, що «учні працюють на фермах, які належать [PERSON].», «створення фіктивних округів при ЗОШ», «зникнення машинно-тракторного парку за часів перебуванні на посаді директора [PERSON]», «розведенням [PERSON] безпритульних собак», «самовільним будівництвом каналізаційної мережі за розпорядження [PERSON].» не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються відповіддю з Міністерства освіти та науки на звернення [PERSON], ліцензіями, довідками, договорами. Показаннями свідків. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що працює заступником директора Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного, предмети на відділеннях не викладає, вона перевіряє відділення, зайняття проводяться. Ферма є у училища, а не у [PERSON]. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що працює викладачем спецдисциплін (бухгалтерський облік, фінанси). На відділеннях предметів не викладав і не викладає. На території училища є собаки, але директор їх розведенням не займається. Свідок, [PERSON], пояснила, що працювала в училищі до серпня 2013 року, на фермах працювали діти, але ферма належить училищу. . Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що працює завгоспом і сантехніком Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного. Директор особисто собак не розводить. Каналізація в училищі є, за порушення по каналізації оштрафували його. На фермах з учнів ніхто не працює. Разом з тим, позивачем не доведено, що відповідач поширив дану інформацію, оскільки, на думку суду, позивач реалізував своє право на звернення, судження [PERSON] викладені в скаргах та заявах адресовані компетентним органам перевірити таку інформацію та надати відповідь: Міністерству освіти і науки України, прокурору Вінницької міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері та до Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс». Тобто, в даному випадку, [PERSON] реалізував своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, а не поширив недостовірну інформацію. З огляду на викладене, скарги та заяви про вчинення злочину, які містили певні відомості щодо позивача, як посадової особи - директора навчального закладу, вимог законів, направлялися відповідачем до органів прокуратури та Міністерства освіти і науки України не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом статті 277 ЦК України не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації, відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Викладені відповідачем у зверненнях оціночні судження, склалися під впливом негативних, на думку відповідача, виявів господарської діяльності Заболотненського ВПУ № 31 ім. Д.К. Заболотного, керівництво яким здійснює позивач, загального обурення та невдоволення громади села Заболотне діяльністю [PERSON] на посаді директора училища. Що підтверджується показаннями свідків. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що 17 серпня 2014 року біля училища вибігла зграя собак і вкусила її за ноги. Свідок, [PERSON], пояснила, що проживає біля училища, відборонила від [PERSON] собак. На неї напало 5 собак. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що на території училища багато собак. В 2012 році її доньку також покусали собаки з території училища. На її думку їх розводить [PERSON] Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що в 2013 році приїзджала екологія, дивились каналізацію, виявили порушення. Собаки є на території училища. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України в справі за конституційним зверненням [PERSON] про офіційне тлумачення положення ч.1 ст. 7 Цивільного кодексу УРСР (справа про поширення відомостей, №8-рп/2003, 10.04.2003) вказано, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі відомості не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини, та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" «Ляшко проти України» та інших. Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства». Крім цього в п. 16 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути, підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення, особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей):». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed