Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту укладання договору купівлі-продажу та визнання права власності на нежитлову будівлю, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 15 лютого 2016 року між ним, [PERSON], та [PERSON] в письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі "корівника № 6" (літ. А), згідно технічного паспорта на будівлю, що розташована в селі Лукашова, Липовецького району, Вінницької області по вулиці Пролетарська 50-Е. Дана будівля належить продавцю на підставі рішення Липовецького районного суду від 20.05.2011 року, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2014 року за № 29804736. На виконання умов договору купівлі-продажу, ним було сплачено узгоджена грошова сума в розмірі 25 686 гривень, що підтверджено розпискою відповідача. 15.02.2016 року згідно акту приймання-передачі відповідачем було передано дану будівлю корівника. Відповідно до умов договору купівлі-продажу продавець зобов'язаний провести нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію даного договору у передбаченому чинним законодавством порядку на протязі 1 місяця з дня укладення договору. Однак відповідач уже понад пів року ухиляється від виконання зобов'язання в цій частині. 15.04.2016 року він звернувся до відповідача з письмовими вимогами про виконання взятих на себе зобов'язань щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу, проте відповідач ігнорує його звернення. Ураховуючи те, що нерухомість він набув правомірно, а таке його право оспорюється та не визнається відповідачем, позивач просить суд встановити юридичний факт укладення між ним, [PERSON], та [PERSON] договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - "корівника №6" (літ. А) згідно технічного паспорта на будівлю, загальною площею 802,7 м. кв., що розташована в селі Лукашова, Липовецького району, Вінницької області по вулиці Пролетарська, 50-Е та визнати за ним право власності на дану будівлю корівника. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив позов задовольнити, а розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в заяві, яку адресувала суду зазначила, що позовні вимоги та обставини наведені у позовній заяві визнає, не заперечує проти задоволення позову, просила суд розгляд справи проводити у його відсутності. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі рішення Липовецького районного суду, Вінницької області від 20 травня 2011 року на праві власності [PERSON], належить будівля корівника № 6, що розташована по вулиці Пролетарська, 50-Е, в селі Лукашова, Липовецького району, Вінницької області. Право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 листопада 2014 року за № 298047736.( а. с. 11-13). Як вбачається із договору купівлі-продажу від 15 лютого 2016 року, між громадянкою [PERSON], як продавцем з однієї сторони та громадянином [PERSON], як покупцем з другої сторони, було укладено Договір купівлі - продажу, предметом якого є нежитлова будівля "корівника №6" (літ. А), згідно технічного паспорта на будівлю, загальною площею 802,7 м. кв., що розташована в селі Лукашова, Липовецького району, Вінницької області по вулиці Пролетарська 50-Е (а.с. 7). Вартість нерухомості для продажу між сторонами Договору була узгоджена та визначена у п.1.3 Договору в розмірі 25 686 гривень (двадцять п'ять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень. В підтвердження факту укладення Договору купівлі - продажу від 15 лютого 2016 року, відповідно до п. 1.3 Договору, [PERSON] було передано продавцеві грошові кошти, визначені Договором, про що продавцем [PERSON] надано розписку від 15 лютого 2016 року про повний розрахунок покупця за об'єкт нерухомого майна, що є вказаного Додатком (а.с. 8). На виконання п. 1.2 Договору, 15 лютого 2016 року сторонами правочину було складено Акт приймання - передачі будівлі корівника № 6, що розташований по вулиці Пролетарська, 50-Е, в селі Лукашова, Липовецького району, який було підписано сторонами (а. с. 9). У пункті 1.2. Договору сторони узгодили, що право власності на вищевказане майно переходить до покупця після підписання акта прийому-передачі та посвідчення даного договору у передбаченому чинним законодавством порядку із подальшою її реєстрацією та п. 2.1 визначено право покупця вимагати від продавця провести нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію даного договору у передбаченому законом порядку на протязі місяця з дня укладення договору. 01 квітня 2016 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію Договору купівлі-продажу, яка отримана відповідачем 15.04.2016 року (а.с. 10), однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення правочину було визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ст.334 ЦК України, в редакції, яка була чинною на момент укладення правочину, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що сторони при укладенні 15.02.2016 року Договору досягли усіх істотних умов договору купівлі - продажу нерухомості, відбулось повне виконання правочину,сторони узгодили доцільність нотаріального посвідчення договору та його державної реєстрації обумовивши, що це має відбутись у порядку передбаченому чинним законодавством. За правилами окремого провадження, законодавцем визначено можливість посвідчення безспірних фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо прав на нерухомість, законодавство в частині державної реєстрації зазнало змін і на день укладення правочину нерухоме майно не підлягало державній реєстрації, тобто законодавцем визначено інший порядок, відтак суд дійшов до переконання, що в частині позову щодо встановлення юридичного факту укладення договору купівлі продажу нерухомості слід відмовити. У п.37. постанови ВССУ від 07.02.2014 за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам надано наступні роз'яснення. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на невизначеність відносин права власності позивача відносно правомірно набутого ним нерухомого майна зі сторони відповідача, суд вважає за доцільне здійснити захист його порушених прав у спосіб, що буде найбільш ефективним шляхом визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна від 15.02.2016 року дійсним та визнання за позивачем права власності на таке майно. За таких обставин, які були встановлені судом та перевірені в контексті належних та допустимих доказів, суд задовольняє позов частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial