Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, порушення трудового права. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працевлаштований за безстроковим трудовим договором та працював горновим доменної печі 7 розряду доменного цеху з 23.06.2015 по 30.06.2017 у філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод". За період з 01.03.2017 по 30.06.2017 керівництво філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" або уповноважений ним орган припинило виконувати свої трудові обов'язки, в частості своєчасної виплати заробітної плати. Покинути зону проведення антитерористичної операції не мав можливості за сімейними обставинами, тому будь якої інформації стосовно діяльності підприємства не мав аж до 01.11.2017 року. Тоді позивач дізнався про появу наказу №1 від 27.06.2017 року на офіційному сайті ПрАТ «ДМЗ». Відповідно до наказу №1 від 27.06.2017р. голова ліквідаційної комісії самостійно на свій розсуд визначає умови, за якими трудовий договір буде вважатись припиненим, зокрема вказує в наказі на необхідність працівнику з'явитися у найкоротший термін (протягом 2 діб) до іншого населеного пункту і в разі невиконання цієї ультимативної вимоги, залишає за собою право припинити договір в односторонньому порядку, при чому одним із пунктів наказу вказує на те, що не вчинення вказаних в наказі дій працівником, буде свідчити про надання ним згоди на звільнення його за угодою сторін (п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України). Ця вказівка не узгоджується з діючим законодавством, оскільки принцип мовчазної згоди для припинення трудового договору не застосовується та не передбачено трудовим законодавством, а волевиявлення особи може бути виражено в усвідомлені нею своїх дій та не може ставитись в залежність від волі інших осіб, тобто у роботодавця має бути належним чином оформлене волевиявлення працівника про припинення трудових відносин на цій підставі. Прийнятий роботодавцем наказ про звільнення є нічим іншим, як рішення роботодавця припинити трудовий договір з власної ініціативи, тому в даному випадку припинення трудового договору з позивачем з підстав передбачених п.1.ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) є незаконним. Позивач працював на умовах безстрокового договору згідно п.1. ст.23 КЗпП і не мав бажання припиняти трудові відносини з роботодавцем. Саме тому, такі трудові відносини мають бути розірвані не на підставі п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін), а на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (за ініціативою роботодавця у зв'язку з ліквідацією підприємства). До теперішнього часу позивач не розрахований, тому що не занесена запис в трудову книжку відповідно до його заяви, в зв'язку з цим він не може працевлаштуватися або стати на облік в державну службу зайнятості. Грубим порушенням трудового законодавства є також п.2 наказу №1 від 27.06.2017 року, згідно з яким дні відсутності працівників на робочому місці з 17.03.2017р. по 30.06.2017р. враховуються як «неявка з нез'ясованих причин» без оплати днів невиходу на роботу, тому що мова йде про простій не з вини працівників. Це підтверджується тим, що 27 лютого 2017р. у філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» оголошений простій (наказ №64 від 22.02.2017р.) з оплатою в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу). Відповідно має місце не виплата заробітної плати за час простою, що є порушенням ст.ст. 113, 115 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, час з березня 2017р. по день звільнення працівника відповідно до трудового законодавства України (на підставі п.1 ст.40 КЗпП) має бути оплачено в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу). Крім того, при звільненні працівнику мають бути виплачені компенсація за невикористані ним дні щорічної та додаткових відпусток (ст.83 КЗпП) і вихідну допомогу (ст.44 КЗпП). З березня 2017 року керівництво підприємства або уповноважений ним орган не здійснює виплату заробітної плати, чим порушує ст. 115 КЗпП і ст.24 «Закону про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР. Згідно з формою ОК-5 відомості про суми заробітку для нарахування пенсії, та відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок, ніяких виплат на рахунок позивача з 01.03.2017 року до теперішнього часу не здійснювалось. Позивач вважає порушенням діючого законодавства України наказ №2 "Про звільнення співробітників підприємства", голова ліквідаційної комісії звільняє усіх працівників за п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України на підставі невиконанням вимог наказу № 1, а саме не з'явлення 30.06.2017 для припинення трудових відносин з підприємством. Голова ліквідаційної комісії звільняє усіх працівників за угодою сторін (п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України одним наказом, однак згідно наказу №1 підставою для розірвання трудових відносин з працівниками є прийняте рішення про ліквідацію (закриття) філіалу "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод". Це свідчить про те, що фактичною підставою звільнення є скорочення керівництвом штату, а саме за ініціативою адміністрації, тобто за п. 1 ст 40 КзпП. Розрахунок заборгованостей по заробітної плати та сум належних позивачу при звільненні на підставі п.1 ст.40 КЗпІІ України: Розрахунок середньомісячної заробітної плати. Заробітна плата позивача згідно з відомостей про суми заробітку для нарахування пенсії, та відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний за січень 2017р. склала 10816,86грн., за лютий 2017р. - 9910,29 грн. Отже середня заробітна плата за два останні місяці складає (20727,15/2) = 10363,58 грн. Кількість відпрацьованих годин у січні 2017р. складає: 181 годин, у лютому 2017р. - 168 годин. За два місяці сума робочих годин складає: (181+168) = 349 годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата складає: (10816,86 +9910,29)/349 = 59.4 грн. Розрахунок заборгованості по заробітній платі Згідно довідки про нараховану заробітну плату позивачу нарахована заробітна плата за період з 1 березня по 16 березня 2017 року у розмірі 11359,01 грн (в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 10018,58 грн). Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року складає: 11359.01- 10018.58= 1340.43 грн. Вихідна допомога. Заробітна плата позивача згідно з відомостей про суми заробітку для нарахування пенсії, та відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок за січень 2017р. склала 10816,86 грн., за лютий 2017р. - 9910,29 грн. Отже середня заробітна плата за два останні місяці складає (20727,15/2) =10363,58 грн Кількість відпрацьованих годин у січні 2017р. складає: 181 годин, у лютому 2017р. - 168 годин. За два місяці сума робочих годин складає: (181+168) = 349 годин. Середньомісячна 349/2 = 175 годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата складає: (10816,86 +9910,29)/349 = 59.4грн, отже вихідна допомога складає: 59.4*175 = 10395 грн. Компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Розрахунковий період: березень 2016р. - лютий 2017р. Кількість невикористаних днів відпустки складає 26 дні. Сума компенсації за невикористану відпустку складає 10018,58 грн. Оплата праці під час простою. У наказі №1ПАТ «ДМЗ» голова ліквідаційної комісії підтверджує противоправні дії невстановлених осіб на неможливість здійснювати виробничу діяльність і забезпечити безпечні умови праці працівникам підприємства. За період простою з причин, передбачених ч. 2 ст. 113 КЗпП України, які виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток. Кількість робочих годин у розрахунковому періоді з 17.03.2017р. по 30.06.2017р. згідно графіку складає: з 17.03.2017р. по 30.06.2017р. = 624 годин. Заборгованість заробітної плати складає 624*59,4= 37065,6 гривень. Таким чином сума заборгованості по заробітній платі становить 1340,43 гривні. Заборгованість оплати праці під час простою 37065,6 гривень. Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 10018,65 гривень. Вихідна допомога складає 10395 гривень. Всього 58819,68 гривень. Кількість відпрацьованих годин у січні 2017р. складає: 181 годин, у лютому 2017р. - 168 годин. Згідно графіку «ДМЗ» Філія «Металургійний комплекс» за два місяці відпрацьовано 31 зміну, отже середньозмінна заробітна плата становить (349/31) * 59,4 = 668,73 грн. Позивач просить суд визнати формулювання причини звільнення у наказі №1 ПрАТ «ДМЗ» від 27.06.2017р. неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству. Стягнути з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі з 01.03.2017р. по 16.03.17р. у розмірі 1340.43 грн. Стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 17.03.2017р. по 30.06.17р. у розмірі 37065,6 грн. Стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 10018,58 грн. Стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 10395 грн. Стягнути компенсацію за втрачений заробіток у розмірі 668,73 гривні за кожен день судового засідання. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у відзиві на позову заяву зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що з 17.03.2017 року в результаті противоправних дій невідомих осіб було захоплені усі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», що знаходяться у місті Донецьк. У зв'язку із чим відповідач не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно на первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб. Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017 року припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України. Таким чином, рішенням РНБО, затвердженого указом Президента України, офіційно визнаний факт захоплення підприємств, які знаходяться на території проведення АТО. Факт захоплення підприємства відповідача підтверджується витягом з кримінального провадження №12017050410000777. У зв'язку із неможливістю здійснювати виробничу діяльність у місті Донецьку та забезпечити безпечні умови праці працівникам-підприємства, рішенням Наглядової ради від 17.03.2017 року прийнято рішення про ліквідація філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ». За таких умов учасниками підприємства (Відповідача) було здійснено перереєстрацію відповідача у м. Покровськ Донецької області, де органи державної влади України повного мірою здійснюють свої повноваження. Таким чином, у зв'язку із втратою можливістю використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», відповідач взагалі не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносини з [PERSON] З метою максимально можливого в ситуації, що склалося, врегулювання трудових відносин роботодавець 27.06.2017 року видав наказ, яким запропонував працівникам Філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» 30 червня 2017 року з'явитися до 8.00 для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторін у зв'язку із ліквідацією філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» за адресою Донецька область, місто Покровськ, вул. Торгівельна 106 а. Для належного повідомлення працівників Філії «Металургійний комплекс» адміністрація відповідача зроблено відповідне повідомлення на офіційному сайті ПрАТ «ДМЗ» та публіковано оголошення у Регіональній газеті «Маяк» випуск № 26 від 29.06.2017 року Враховуючи, що перенесенню потужностей виробництва підприємства відповідача передувала реальна загроза з боку представників незаконних збройних формувань, можна зробити висновок, що керівництвом підприємства вживались всі можливі на той час заходи щодо збереження майна підприємства, забезпечення безпеки працівників шляхом переведення їх на роботу на територію, підконтрольну Україні. Інших шляхів вирішення проблеми термінового переведення працівників та забезпечення їх безпеки підприємство на той час не існувало. Верховний суд України у постанові № 6-1185цс 16 від 12 квітня 2017 року зазначив, що згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, в тому числі територіям м. Донецьку, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Якщо виробничі потужності філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», що знаходяться на територіях м. Донецьк, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань і вийшли з під контролю роботодавця, у зв'язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін повернення їх є невідомим, то пропозиція роботодавця про термінове припинення трудових відносин з усіма представниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов'язки на цих виробничих потужностях, за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, є вимушеним необхідним та упереджуючим заходом. Формою трудового договору та волевиявлення сторін на його укладання є усна, за винятком окремих випадків, передбачених законодавством України про працю. У такій формі має бути здійснено і волевиявлення сторони на припинення (розірвання) трудового договору, укладеного на невизначений термін, за підставами, передбаченими законодавством України про працю. Принцип обов'язковості отримання згоди працівника на переведення та звільнення, як умови законності його здійснення має провідне значення і його ПрАТ «ДМЗ» дотримується. Використання принципу мовчазної згоди працівника за надзвичайних обставин у підтвердженні його згоди на звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України як одного із способів такого підтвердження власником чи уповноваженим ним органом доведення ним, за цим висновком до працівників пропозиції про звільнення і надзвичайності обставин, у разі виникнення спору. Крім того, у наказі №1 від 27.06.2017 року відповідач зазначив, що відсутність працівника у вищезазначений час, вважається згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємство за згодою сторін. Позивач у встановлені наказом №1 від 27.06.2017р. строки за вказаною адресою відповідача не з'явився, заяву щодо переводу до інших структурних підрозділів не написав, а отже свого бажання щодо продовження трудових відносин із відповідачем не виразив. У зв'язку із не з'явленням [PERSON] за зазначеною в наказі від 27.06.2017 року датою та не наданням будь - яких заперечень, щодо припинення трудових правовідносин за угодою сторін (ч.І ст. 36 КЗпП), слід вважати, що позивач надав відповідну згоду на звільнення, тому твердження позивача, щодо одностороннього припинення з боку ПрАТ «ДМЗ» трудових відносин між відповідачем та позивачем є необґрунтованим. Вищенаведені твердження відповідача підтверджуються судовою практикою по справам №263/5537/17, №222/438/17, №264/2164/17, №264/2296/17, №264/2296/17. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року у розмірі 1 340,43 грн. Вимога позивача не підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Згідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надає жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження розміру заробітної плати нарахованої у березні 2017 року, крім того позивач взагалі не надає до суду доказів виходу на роботу у березні 2017, та не надає до суду належного табелю виходів та інших належних доказів. Зазначають, що наданий до суду графік змінності № 86 на 2017 рік виданий на ПАТ «Донецький металургійний завод», не має жодного відношення до ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», крім того не має жодних підписів та печатей та має вигляд роздрукованої на комп'ютері таблиці, що немає жодних документальних підтверджень. Надана позивачем до суду довідка №3 - 29 від 16.03.2017 не була видана чинною адміністрацією ПрАТ «ДМЗ». Крім того, захоплена вся інформація про працівників філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» включаючи трудові книжки працівників, графіки виходів, даних, щодо призначеної та нарахованої заробітної плати, були захоплені усі печатки філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи печатку відділу кадрів. Зазначають, що на практиці, яка склалась на підприємстві, зазначені довідки надавались тільки за письмовим зверненням працівника із зазначенням відповідної потреби в вищенаведеній довідці. У зв'язку із захопленням усіх печаток філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» терористичними угрупованнями та переходу представниками колишньої адміністрації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» до новоствореного терористичними угрупованнями підприємства, відсутністю доказів звернень позивача для отримання довідки та причин для її отримання, наявною судовою практикою, наводить на сумніви щодо дійсності зазначеної інформації та відповідності зазначеної дати складання вищезазначеної довідки даті її дійсного складання. У зв'язку із тим, що довідка № 3-29 від 16.03.2017 року чинною адміністрацією ПрАТ «ДМЗ» не видавалась, позивач не надає до суду жодного доказу виконання своїх обов'язків у березні 2017 року, не надає доказів, щодо підтвердження розміру нарахованої заробітної плати у березні 2017 та відсутністю вищезазначених доказів у ПрАТ «ДМЗ» вважають, що позовна вимога позивача, про стягнення з відповідача заробітної плати з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року у розмірі 1 340,43 грн. ґрунтується лише на припущеннях та не підлягає задоволенню. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 17.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 37 065,60 грн. Вимога позивача не підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Так, відповідно до статті 113КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Як простій можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює із зазначених причин. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не може вимагати оплати відповідного часу відповідно до частини першої ст. 113 КЗпП, хоча б йому було зарані відомо про неминучість простою. Позивач зазначає, що він не виходив на робоче місце у весь період простою. Відповідно до частини 3 статті 113 КЗпП працівникові за час простою може бути збережений заробіток в разі якщо виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього середовища не з його вини. Це передбачено частиною другою статті 6 Закону України «Про охорону праці» Ст. 6 Закону "Про охорону праці" передбачає, що працівник зобов'язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці. Таким чином, питання наявності підстави для застосування частини третьої ст. 113 КЗпП повинне вирішуватися колегіально, підтверджуватися відповідними доказами, а також обов'язковим фактом є повідомлення працівником роботодавця про відмову від виходу на роботу. Проте, позивач не надає до суду жодних доказів його повідомлення роботодавця про відмову від виконання трудових обов'язків та не надає доказів, що підтверджують наявність саме виробничої ситуації, що небезпечна для життя чи здоров'я працівника. Крім того, зазначена норма закону не може бути застосована у даних правовідносинах, у зв'язку із тим, що в вищезазначена норма регулює саме виробничу ситуацію, небезпечну для життя чи здоров'я працівника. А захоплення терористичними угрупованнями адміністративних будівель Філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», за фактом якого відкрито кримінальне провадження, не можна кваліфікувати, як виробничу ситуацію. Позивач просить суд стягнути суму невикористаної відпустки у розмірі 10 018,58 грн. Вимога позивача не підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, щодо стягнення з ПрАТ «ДМЗ» суми невикористаної відпустки у розмірі 10018,58 грн, надає до суду довідку №3 - 29 від 16.03.2017р. ,відповідно до якої кількість днів невикористаної щорічної відпустки Позивача на 16 березня 2017 року складає 26 днів. Надана позивачем до суду довідка №3 - 29 від 16.03.2017 не була видана чинною адміністрацією ПрАТ «ДМЗ». Крім того, захоплена вся інформація про працівників філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи трудові книжки працівників, графіки виходів, даних, щодо призначеної та нарахованої заробітної плати, були захоплені усі печатки філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи печатку відділу кадрів. Позивач не надає жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження розміру невикористаної щорічної відпустки, належного розрахунку розміру її компенсації та навіть розміру заробітної плати. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ДМЗ» суми вихідної допомоги у розмірі 10 395,00 грн. Відповідно до статті 44 КЗпП України зазначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином законодавством не передбачено вихідна допомога при припиненні трудового договору за умовами частини 1 статті 36 КЗпП України. Представник відповідача зазначає, що наданий до суду графік змінності № 86 на 2017 рік виданий на ПАТ «Донецький металургійний завод», відповідно до якого позивачем наданий до суду розрахунок середньоденної заробітної плати не має жодного відношення до ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», крім того не має жодних підписів та печатей та має вигляд роздрукованої на комп'ютері таблиці, що немає жодних підтверджень. Таким чином, наданий до суду позивачем розрахунок середньомісячного заробітку та середньоденної заробітної плати не є обґрунтованим, не відповідає дійсності. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ДМЗ» суму компенсації за втрачений заробіток у розмірі 668,73 за кожен день судового засідання. Вимога позивача не підлягає задоволенню. Позивач не надає до суду будь-яких доказів, що підтверджують наявність у позивача відповідного заробітку. Посилання позивача на відпрацьовані години у січні 2017 року відповідно до графіку Філії «Металургійний комплекс» не є обґрунтованим та суперечить чинному законодавству. Позивач не надає до суду графіку Філії «Металургійний комплекс» на який посилається. Таким чином, позовна вимога позивача, щодо стягнення компенсації за втрачений заробіток у розмірі 668,73 за кожен день судового засідання також не підлягає задоволенню. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки на ім'я [PERSON] його прийнято до філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод» горновим доменної печі 5 розряду доменного цеху 26.06.2006р. з 23.06.2015р.- горновий доменної печі 7 розряду(а.с.6-7). Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, у пункті 1.1. передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. У трудовій книжці позивача запис про звільнення позивача відсутня. За повідомленням Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»- металургійний завод» від 17.03.2017р. на адресу СБУ, прокуратури Донецької області, Національної поліції, ГФС України, основні виробничі активи Групи ПрАТ «Донецьксталь»- металургійний завод» розташовані на тимчасово неконтрольованій Україною території та в зоні проведення АТО. Внаслідок дій групи невстановлених людей, які висувають вимоги про перереєстрацію підприємств в юрисдикції тимчасово неконтрольованих територій, проведення невстановленими людьми опису та інвентаризації майна під загрозою фізичної розправи над працівниками підприємств - адміністрація фактично втратила контроль над діяльністю філії «Металургійний комплекс», всіх інших структурних підрозділів ПрАТ «Донецьксталь»- металургійний завод», що знаходяться в м. Донецьку, а також над діяльністю ПрАТ «Макіївкокс» та ПАТ «Ясинівський коксохімзавод», які перебувають в м. Макіївка. У зв'язку з цим господарська діяльність повністю припиняється, зважаючи на неможливість її здійснення через дії обставин не переробної сили та втрату контролю за їх діяльністю з боку адміністрації та законних органів управління підприємств. Згідно витягу з кримінального провадження № 12017050410000777, до ЄРДР 22.03.2017 року внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ст. 341 КК України за повідомлення генерального директора ПрАТ «Донецьксталь»- металургійний завод» про те, що група невідомих осіб незаконно захопили будівлі структурного підрозділу Групи «Донецьксталь» ПрАТ «Донецьксталь»- металургійний завод». Відповідно до сертифікату (висновку) № 651 про настання обставин непереборної сили від 26.09.2014р. Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 року Приватному акціонерного товариству «Донецьксталь»- металургійний завод» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорі обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Частина 2 цієї статті передбачає, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, в тому числі території м. Донецьк, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором. Такі форс-мажорні обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язальної сторони. Позивач не міг не знати про події які відбуваються з 2014 року, але продовжував працювати у м. Донецьк. На засіданні Наглядової ради від 17.03.2017 року прийнято рішення про ліквідація філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» внаслідок дії обставин непереборної сили. Товариство втратило контроль над управління виробничими активами філії «Металургійний комплекс», що знаходяться на непідконтрольний Україною території в зоні проведення АТО. Місцем знаходження ліквідаційної комісії визначено м. Покровськ. За таких умов учасниками підприємства (відповідача) було здійснено перереєстрацію відповідача у м. Покровськ Донецької області, де органи державної влади України повного мірою здійснюють свої повноваження. Таким чином, у зв'язку із втратою можливістю використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», відповідач не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносини з [PERSON] З метою врегулювання трудових відносин роботодавець 27.06.2017 року видав наказ, яким запропонував працівникам Філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» 30 червня 2017 року з'явитися до 8.00 для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторін у зв'язку із ліквідацією філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» за адресою Донецька область, місто Покровськ, вул. Торгівельна 106 а. Для належного повідомлення працівників Філії «Металургійний комплекс» адміністрація відповідача зроблено відповідне повідомлення на офіційному сайті ПрАТ «ДМЗ» та опубліковано оголошення у Регіональній газеті «Маяк» випуск № 26 від 29.06.2017 року Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілостності України» від 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операці та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Донецьк . Судом встановлено, що позивач не перемістився з непідконтрольної території, продовжив працювати на тій частині підприємства, яка перебувала на території проведення антитерористичної операції. Таким чином, позивач за своїм вибором погодився з виконанням роботи в умовах проведення АТО та на території, яка є тимчасово непідконтрольною Україні. Звертаючись з вимогою про стягнення заробітної плати за дні, відпрацьовані в березні 2017 року, позивач посилається на те, що заробітна плата йому нарахована, але не виплачена, тому належить стягнути у судовому порядку та стягнути середній заробіток за дні затримки розрахунку. Проте, такі доводи позивача є необґрунтованими. Нарахування заробітної плати за березень 2017 року є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Встановлено, що підприємство здійснювало господарську діяльність на територіі, яка тимчасово непідконтрольна Україні. Заходи проведення антитерористичної операції тривають. Втрата контрою над підприємством не залежала від волі відповідача, оскільки мали місце надзвичайні та непереборні події, виникла реальна загроза життю і здоров'ю співробітників. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відсутня вина відповідача у порушення вимог ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України перед позивачем, який був звільнений в період встановлення обставин непереробної сили, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Частиною 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» передбачено, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Як вбачається із частини 2 статті 21 вказаного вище Закону, порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Абзацем першим пунктом 7 вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, щодо стягнення з ПрАТ «ДМЗ» суми невикористаної відпустки у розмірі 10018,58 грн, надає до суду довідку № 3-29 від 16.03.2017 року, відповідно до якої кількість днів невикористаної щорічної відпустки позивача на 16 березня 2017 року складає 26 днів, крім того в зазначеній довідці зазначено, що заробітна плата [PERSON] з 01.03.2017 по 16.03.2017 року складає 1340,43 грн. Станом на 16.03.2017р. заробітна плата не виплачена. Зазначена довідка датується 16.03.2017 роком, коли вже були захоплені усі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», що знаходяться у місті Донецьк. Крім того, захоплена вся інформації о працівниках філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» включаючи трудові книжки працівників, графіки виходів, даних, щодо призначеної та нарахованої заробітної плати, були захоплені усі печатки філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи печатку відділу кадрів. У зв'язку із захопленням усіх печаток філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» терористичними угрупованнями та переходу представниками колишньої адміністрації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ» до новоствореного терористичними угрупованнями підприємства, наводить на сумніви щодо дійсності зазначеної інформації та відповідності зазначеної дати складання вищезазначеної довідки дати її дійсного складання. Суд не може прийняти дану довідку та графік змінності № 86 на 2017 рік, як належні та допустимі докази в розумінні статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження сум, що підлягають стягненню, відповідачем відомостей щодо нарахувань заробітної плати, розрахунку компенсації за невикористану відпустку, компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку також не надано, у зв'язку з обставинами, які не залежать від волі роботодавця. Таким чином, суд вважає, що відсутність фактичного доступу до документації, в тому числі яка перебуває у відділі кадрів підприємства відповідача, вказує на відсутність вини відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що трудові права позивача відповідачем не порушені (через відсутність вини відповідача), у зв'язку з чим підстави для визнання формулювання причини звільнення, стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд не знаходить підстав для задоволення позову, тому вважає необхідним у задоволенні позову позивача відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed