Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу самочинно збудованої огорожі та прибудови (піднавісу) на земельній ділянці по [ADDRESS] ; стягнення витрат по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є землекористувачем земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS] , яку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] За домовленістю з попереднім власником земельної ділянки ( [ADDRESS] ) її чоловік кілька років тому назад встановив половину паркану по межі ділянок, що знаходяться по [ADDRESS]. А новий власник сусіднього домоволодіння та відповідно земельної ділянки [PERSON] без відповідних дозволів та погоджень побудував глухий паркан на іншій половині межі висотою понад 2 метри. Восени 2015 року [PERSON] , встановив впритул їхньої частини паркану на межі їхніх земельних ділянок, глухий паркан з бляхи, висота якого всупереч вимогам СН-441-72 перевищує 2,0 м від рівня поверхні землі та становить 2,80 м. Крім того, впритул до цього паркану відповідач прибудував піднавіс. Висота встановленого паркану та прибудованого піднавісу до нього складає понад 3 метри, що перешкоджає попаданню сонячного проміння і затінює земельну ділянку позивачки, крім того, з даху піднавісу дощова вода та град падають на її територію. 08.08.2016 року позивачка звернулась до сільського голови Крихівецької сільської ради з проханням провести перевірку законності та відповідності ДБН висоти вищевказаного паркану та прибудови піднавісу. Листами № 648 від 03.11.2016 року та № 722 від 05.12.2016 року сільський голова с. Крихівці зобов`язував [PERSON] демонтувати незаконно збудовану господарську споруду в терміни відповідно до 15.11.2016р. та до 20.12.2016 р. та встановити огорожу у відповідності до вимог СН-441-72. Проте, до цього часу відповідач не виконав вищезазначені вимоги, про що свідчить Акт обстеження земельних ділянок в [ADDRESS] від 30.06.2017 року. Даним актом встановлено, що висота паркану [PERSON] становить 2,8 м зі сторони земельної ділянки позивачки та глухий паркан перешкоджає попаданню сонячного проміння на її земельну ділянку, крім того впритул до паркану відповідачем прибудована господарська споруда (дровітня під накриттям з дерев`яних конструкцій без фундаменту) висотою 3,0 метра без ринви для стікання атмосферних опадів з покрівлі. В результаті обстеження 30.06.2017 року їхніх суміжних земельних ділянок комісія з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, благоустрою та екології вирішила зобов`язати [PERSON] встановити огорожу у відповідності до вимог СН-441-72 та встановити ринву для запобігання стікання атмосферних опадів на територію суміжної ділянки. 16 грудня 2016 року позивачка звернулась з заявою до директора департаменту житлової політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради про перевірку законності та відповідності ДБН висоти вищевказаного паркану та прибудови, проте їй повідомили листом № С/213 від 22.12.2016 р., що Правила благоустрою, затверджені рішенням сесії Івано-Франківської міської ради № 68-2 від 25.12.2015 р. поширюються тільки на територію м. Івано-Франківська, а відповідно територія с. Крихівці не є такою. Вважає, що відповідач незаконно та всупереч державним будівельним нормам збудував паркан висотою 2,8 м та прибудував піднавіс впритул до паркану, не відступивши 1 метра для його обслуговування чим порушив її права щодо користування власного земельною ділянкою. Просить суд постановити рішення, яким зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу самочинно збудованої огорожі та прибудови (піднавісу) на його земельній ділянці по [ADDRESS] , та стягнути судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту про право приватної власності на землю від 11.08.1994 року на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 16.03.1994 року № 88 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0651 га для будівництва та обслуговування житлових будинків (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). 08.08.2016 року позивачка звернулась до сільського голови Крихівецької сільської ради з проханням провести перевірку законності та відповідності ДБН висоти вищевказаного паркану та прибудови піднавісу (а.с.11). Листами № 648 від 03.11.2016 року та № 722 від 05.12.2016 року сільський голова с. Крихівці зобов`язував [PERSON] демонтувати незаконно збудовану господарську споруду в терміни відповідно до 15.11.2016р. та до 20.12.2016 р. та встановити огорожу у відповідності до вимог СН-441-72 (а.с.12,13,14,15). Проте, до цього часу відповідач не виконав вищезазначені вимоги, про що свідчить Акт обстеження земельних ділянок в [ADDRESS] від 30.06.2017 року (а.с.16). 16 грудня 2016 року позивачка звернулась з заявою до директора департаменту житлової політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради про перевірку законності та відповідності ДБН висоти вищевказаного паркану та прибудови, проте їй повідомили листом № С/213 від 22.12.2016 р., що Правила благоустрою, затверджені рішенням сесії Івано-Франківської міської ради № 68-2 від 25.12.2015 р. поширюються тільки на територію м. Івано-Франківська, а відповідно територія с. Крихівці не є такою (а.с.17,18). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 15.08.2017 року, яке посвідчене державним нотаріусом Першої Івано-Франківської ДНК, [PERSON] , яка згідно з свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданого с.Юнашків Рогатинського району Івано-Франківської області 14.01.1968 року є пережившою дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , належить ? частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с.49). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] на 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] , син [PERSON] на 1/3 частку (а.с.51). Статтею 14 Конституції України, передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічне положення закріплено і ст. 373 ЦК України. Відповідно до ст. 103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 104 Земельного кодексу України, передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України, вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до змісту ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 33 Постанови Пленуму "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року за № 5 роз`яснив судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статтей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Верховний суд України в Узагальненні судової практики "Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" від 1 липня 2014 року в розділі "Захист права власності. Превентивний спосіб захисту права власності» роз`яснив судам, що відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Такі висновки знаходяться у правовому зв`язку із положенням ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України, ч. 3 ст. 152 ЗК України, відповідно до системного правового аналізу яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути спеціальний спосіб захисту, визначений ст. 391 ЦК України як усунення перешкод власником у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, обставини, що були викладені та докази, які їх підтверджують свідчать про те, що позивач є власником земельної ділянки та житлового будинку, а тому має абсолютне право вільно володіти, користуватися і розпоряджатись цим майном на власний розсуд і вчиняти щодо нього чи з ним будь-які дії, які прямо не суперечать закону, право на яке не може бути протиправно обмежено у його здійсненні, у тому числі діями третіх осіб. Згідно ст. 107 ЗК України, у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники та користувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. Так, відповідно до наявного у матеріалах справи висновку Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.07.2018 року, розміщення (розташування) будівлі піднавісу за адресою: [ADDRESS] відносно межі (меж) за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та висота огорожі не відповідає п.2 ДСТУ-Н Б В.2.6-188:2013 (а.с.72-89). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи встановлені судом обставини щодо допущених порушень з боку відповідача суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про зобов"язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу самочинно збудованої огорожі та прибудови (піднавісу). Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved