Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 04 квітня 2017 року близько 14 год. 20 хв., [PERSON], який є третьою особою 1 у справі, при виконанні ним трудових обов'язків будучі працівником СТОВ «Колос» - відповідача по справі, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER], що належить СТОВ «Колос», скоїв наїзд на нього, коли він їхав на велосипеді марки «Specialized Roubaix sl 4» в попутному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово - медичної експертизи № 02-01/896 від 30 травня 2017 року, він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. За наслідками ДТП відомості про кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017250270000363 від 05 квітня 2017 року відносно [PERSON], діяння якого кваліфіковане за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, щo спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2017 року було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, у зв'язку з передачею його на поруки колективу СТОВ «Колос», якщо він протягом одного року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, а кримінальне провадження відносно останнього було закрито. Вважає, що даним кримінальним правопорушенням йому було завдано матеріальної і моральної шкоди, яку, на його думку, саме відповідач повинен відшкодувати. Обгрунтовуючи розмір матеріальної шкоди зазначив, що в результаті ДТП велосипед марки «Specialized Roubaix sl 4», який належить йому на підставі гарантійної книги (гарантійного талону), зазнав матеріальних збитків, які полягають в отриманих значних механічних пошкодженнях, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 12 від 22 січня 2018 року та на дату дослідження складає - 80596 грн. 00 коп., витрати за висновок судової автотоварознавчої експертизи склали 1120 грн. 00 коп. Також він поніс витрати за придбання лікарських препаратів, витрати на операції та імплантати, на проїзд до лікарні в м. Харків та м. Київ, що підтверджується медичною документацією та відповідними чеками, квитками на суму 13781 грн., з яких страховою компанією ПрАТ «Європейський страховий альянс», що є третьою особою 2, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплачено йому 4781 грн. 77 коп., тому різниця складає 8999 грн. 23 коп., а всього понесені ним матеріальні збитки складають: 90715 грн. 23 коп. Що стосується моральної шкоди, то наголосив, що вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок злочину, адже з вини [PERSON] у нього виникли проблеми зі здоров'ям, погіршився сон, він став більш нервовим, у зв'язку з чим змушений постійно лікуватися в лікарні. Постійно відчуває фізичний біль внаслідок завданих при ДТП травмах, що є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. Саме отримані в результаті неправомірних дій [PERSON] травми призвели до того, що він у віці 64 роки, змушений по стану здоров'я припинити займатися своїм улюбленим хобі - спортом, адже він у своєму віці являється учасником клубу «Вперед рандоннери», як в Україні, так і в зарубіжних країнах. Являється чемпіоном велоперегонів та посідав перші місця, проїжджаючи 5400 км на велосипеді. І саме це завдає йому найбільших моральних страждань, які полягають у пригніченні, відсутності настрою і розуміння того, що він втратив можливість своєї найбільшої мети - пройти максимальний кілометраж та посісти перше місце на велоперегонах в країнах зарубіжжя, а тому моральні страждання оцінює в розмірі 135000 грн. Також звернув увагу суду, що 03 березня 2018 року він поштовим зв'язком надіслав на адресу відповідача рекомендованого листа з пропозицією досудового врегулювання спору, однак відповіді не отримав, тому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 90715 грн. 23 коп. та моральну шкоду у розмірі 135 000 грн. 00 коп. Від представника відповідача до початку розгляду справи по суті надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач звернувся з позовною заявою до СТОВ «Колос», як власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, водій якого вчинив ДТП, спричинивши позивачу тілесні ушкодження та пошкодивши велосипед, на якому останній рухався. Разом з тим, позивач залучив до розгляду справи третіх осіб: [PERSON], який керував автомобілем та ПрАТ «Європейський страховий альянс», яке є страховиком СТОВ «Колос» по договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що позивач мав би звернутися з позовними вимогами не до СТОВ «Колос», а до ПрАТ «Європейський страховий альянс», оскільки відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За умовами договору (полісу) страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого в разі заподіяння шкоди життю і здоров'ю становить 200000 грн. Наголошує, що за матеріалами доданими до позовної заяви, позивачем не підтверджено належними платіжними документами заявлену суму витрат на лікування. Також не зрозуміло кому належить велосипед, на якому рухався позивач. За повідомленням страховика, позивачу відмовлено у відшкодуванні вартості велосипеда через не підтвердження позивачем належності йому велосипеда. Розмір моральної шкоди, на його думку, не відповідає характеру правопорушення, ступеню вини відповідача і враховуючи вимоги розумності і справедливості має бути меншим, а також вважає, що така шкода вже відшкодована страховиком. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Від представника третьої особи 2 надійшли пояснення до позовної заяви, в яких він зазначив, що 09 жовтня 2016 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та відповідачем було укладено договір (поліс АК/5305206) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом згідно даного договору є автомобіль "ВАЗ 2121", державний реєстраційний номер [NUMBER]. 04 квітня 2017 pоку сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON], який під час виконання службових обов'язків, скоїв наїзд на позивача, що рухався на велосипеді марки "Specialized Roubaix sl 4", чим спричинив останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Позивач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з повідомленням потерпілої особи про подію з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджене майно, а саме велосипед марки "Specialized Roubaix sl 4", надавши висновок № 12 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню розміру матеріального збитку завданого власнику велосипеда від 22 січня 2018 року. Третьою особою було повністю відшкодовано вартість велосипеда у розмірі 80596 грн. Крім того, позивач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування здоров'ю, надавши висновок судово-медичної експертизи № 02-01/896 від 25 травня 2017 року про отримані тілесні ушкодження та виписки з медичних установ, фінансові документи на медикаменти і товари медичного призначення. Враховуючи зазначені виписки, ПрАТ "Європейський страховий альянс" було здійснено аналіз наданих позивачем фінансових документів, за результатом якого розраховано розмір страхового відшкодування. Частина витрат була визнана, як така, що не підлягає компенсації, оскільки не пов'язана безпосередньо з лікуванням травм, отриманих внаслідок ДТП. Відповідно до страхового акту № 773/17/50/ЦВ04/02/2 ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснило виплату страхового відшкодування та частково моральної шкоди у розмірі 4781 грн. 77 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8145 від 21 лютого 2018 року. Таким чином, ПрАТ "Європейський страховий альянс" зобов'язання по вказаному випадку виконані в повному обсязі. У ході розгляду справи від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вона пояснила, що 17 вересня 2018 року третьою особою 2 виплачено позивачу страхове відшкодування матеріальних збитків за пошкоджений при ДТП велосипед «Specialized Roubaix sl 4», належний позивачу у розмірі 80596 грн. 00 коп. та пеня до страхового відшкодування за невчасну виплату матеріального збитку за велосипед «Specialized Roubaix sl 4» у розмірі 15337 грн. 53 коп., що підтверджується випискою з рахунку позивача від 18 вересня 2018 року. Тому зменшує позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків з відповідача до 10119 грн. 23 коп., що складається з витрат за висновок судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1120 грн., витрат за придбання лікарських препаратів, понесених витрат на операції та імплантати, понесених витратах на проїзд до лікарні в м. Харків та м. Київ, що підтверджується медичною документацією та відповідними чеками, квитками на суму 8999 грн. 23 коп. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 135 000 грн. залишені без змін. Надалі представник позивача надала уточнений розрахунок витрат позивача на лікування за період з 04 квітня 2017 року по 26 грудня 2017 року, який складається з витрат на медичні препарати у розмірі 6545 грн. 06 коп., благодійних внесків у розмірі 1755 грн., витрат, пов'язаних з проїздом до лікарні в м. Харків у розмірі 296 грн. 93 коп., а всього у розмірі 8596 грн. 99 коп., які вона просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, скоєної працівником СТОВ «Колос» [PERSON] при виконанні ним своїх трудових обов'язків, згідно з висновком судово - медичної експертизи № 02-01/896 від 30 травня 2017 року, позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, у вигляді травми тазу з переломом верхньої гілки правої лонної кістки; розриву ротаторної манжетки Даним кримінальним правопорушенням позивачу було завдано матеріальної і моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає у витратах за висновок автотоварознавчої експертизи у розмірі 1120 грн.. 00 коп.. та витратах за придбання лікарських препаратів, понесених витрат на операції та імплантати, а також у понесених витратах на проїзд до лікарні в м. Харків та м. Київ, що підтверджується медичною документацією та відповідними чеками, квитками на суму 13781 грн., з яких третьою особою 2 виплачено 4781 грн. 77 коп., тому невиплачена різниця (з відповідними уточненнями) складає 8596 грн. 99 коп., а всього понесені позивачем матеріальні збитки складають 9716 грн. 99 коп. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок кримінального правопорушення з вини [PERSON], у нього виникли проблеми зі здоров'ям, погіршився сон, він став більш нервовим, у зв'язку з чим змушений постійно лікуватися в лікарні. Фізичний біль полягає у завданих внаслідок ДТП травмах, а саме в отриманих тілесних ушкодженнях. Саме отриманні в результаті ДТП травми призвели до того, що позивач у віці 64 роки, змушений по стану здоров'я припинити займатися своїм улюбленим хобі - спортом, що завдає найбільших моральних страждань, які полягають у пригніченні, відсутності настрою, а розуміння того, що він втратив можливість прийти до своєї найбільшої мети - пройти максимальний кілометраж та посісти перше місце по велоперегонах в країнах зарубіжжя, - все це відклалося на самопочутті останнього. Свої моральні страждання позивач оцінює в розмірі 135000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вимоги щодо сплати моральної шкоди на користь позивача до третьої особи 2 не заявлялися, а тому вважає, що немає підстав заявляти таку вимогу до відповідача. Крім того, зазначив, що позивачем не надано відповідних документів на підтвердження погіршення його нервового стану. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з автотоварознавчою експертизою, вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки витрати не пов'язані безпосередньо з ДТП. Однак, на його думку, витрати, пов'язані з проведенням експертизи, можуть бути покладені на страхову компанію, оскільки саме страхова компанія має відповідати за завдану матеріальну шкоду. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з лікуванням відповідача, зазначив, що позивач звертався до третьої особи 2 з відповідною заявою і йому останньою після здійсненого аналізу наданих фінансових документів було компенсовано частину витрат, пов'язаних з лікуванням у розмірі 4781 грн. 77 коп. в межах страхового відшкодування. Інша частина витрат була визнана третьою особою 2, як така, що не підлягає компенсації, оскільки не пов'язана безпосередньо з лікуванням травм, отриманих внаслідок ДТП. А тому, на підставі зробленого аналізу переконаний, що немає підстав для стягнення таких витрат з відповідача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. . Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2017 року [PERSON] 04 квітня 2017 року близько 14 год. 20 хв., керуючи технічно-справним службовим автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER], проїжджаючи по об'їздній дорозі м. Черкаси, а саме біля будинку 75/2, що розташований по вул. Пушкіна, с. Хутори Черкаського району Черкаської області, порушив п.п.13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху. Керуючи даним транспортним засобом, [PERSON] був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, а тому не дотримавшись безпечного інтервалу та безпечної дистанції, скоїв наїзд на велосипедиста - [PERSON], що є позивачем по справі, який їхав на велосипеді марки «Specialized Roubaix sl 4» в попутному напрямку. Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/896 від 30 травня 2017 року, позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, у вигляді травми тазу з переломом верхньої гілки правої лонної кістки; розриву ротаторної манжетки правого плечового суглобу. Відповідно до висновку експерта № 911/17-23 від 29 серпня 2017 року встановлено, що порушення правил безпеки дорожнього руху водієм [PERSON] з технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та настанням наслідків у вигляді отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, стосунків з оточуючими людьми, а також у шкоді завданій психічному здоров'ю особи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вів активний спосіб життя, займався велоспортом, приймав участь у різного виду змаганнях. Суд констатує, що внаслідок ДТП та отриманих травм при цьому, позивачу, як людині у поважному віці, яка активно тренувалася, завдано суттєвої моральної шкоди, яка полягає у тому, що він втратив здатність продовжувати тренування, у зв'язку з отриманними травмами, та не має можливості за станом здоров'я та з урахуванням локалізації травм приймати участь у змаганнях. Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд встановив, що позивач має проблеми зі здоров'ям після отриманих травм при ДТП, потерпів фізичний біль, оскільки отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості і саме отриманні в результаті ДТП травми призвели до того, що позивач змушений по стану здоров'я припинити займатися своїм улюбленим хобі - велоспортом. Все це завдає позивачу немалих моральних страждань, і, в свою чергу, безумовно вплинуло на його психоемоційний стан, що виразилося у емоційних переживаннях, тривожності. Тому, факт завдання позивачу моральної шкоди суд вважає доведеним. Однак, розмір відшкодування, про який просить позивач є завищеним. Між протиправними діями відповідача та настанням негативних наслідків, є прямий причинний зв'язок, а також є вина відповідача у настанні вказаних негативних наслідків, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд також вважає за доцільне врахувати глибину фізичних і душевних страждань позивача, та ступень вини відповідача, а також виходить із засад розумності, зваженості та справедливості, що узгоджується із роз'ясненнями, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5, № 1 від 27 лютого 2009 року), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Позивач звернувся з позовною вимогою про відшкодування матеріальної шкоди за вартість робіт за проведення автотоварознавчої експертизи та по сплаті різниці за витрати на лікування до відповідача, вина якого у настанні ДТП встановлена. Як вбачається з довідки відповідача від 15 липня 2017 року [PERSON] працював у нього на посаді завідуючого автогаражем з 1983 року та має право керувати всіма машинами, які знаходяться на підприємстві. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] від 28 грудня 2000 року транспортний засіб ВАЗ 2121, реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачу. Згідно з полісом № АК/5305206 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 09 жовтня 2016 року по 08 жовтня 2017 року транспортний засіб ВАЗ 2121, реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу було застраховано страховиком, який є третьою особою 2 у справі. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за заподіяну шкоду життю і здоров'ю складає 200000 грн., за заподіяну шкоду майну складає 100000 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів третя особа сплатила позивачу, як потерпілому при ДТП страхове відшкодування за пошкоджене майно у розмірі 80596 грн. та за заподіяну шкоду фізичному і моральному здоров'ю у розмірі 4781 грн. 77 коп. Тобто, третя особа 2 в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувала оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну позивача, а саме повністю відшкодувала витрати за пошкоджений у ДТП велосипед, а також витрати на лікування на підставі фінансових документів. Відкоригувавши розмір заподіяної шкоди здоров'ю позивача, третя особа 2 відмовила у повній сплаті по зазначеним платіжним документам за безпідставністю указаних витрат на лікування хвороб, які не були отримані в результаті ДТП. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що вона та її довіритель погоджуються з частковим відшкодуванням третьою особою витрат на лікування і не мають претензій до третьої особи 2 з приводу суми виплати коштів. Однак різницю по сплаті витрат позивача на лікування просять стягнути з відповідача. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обов'язок страховика відшкодувати завдану шкоду виникає з факту завдання застрахованою особою такої шкоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Тобто, суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є третя особа 2 - страховик відповідача. Відповідно до страхового полісу № АК/5305206 страховиком відповідача зі встановленим страховим лімітом за заподіяну шкоду життю і здоров'ю у розмірі 200000 грн. та зі встановленим страховим лімітом за заподіяну шкоду майну у розмірі 100000 грн. на момент вчинення ДТП була третя особа 2. Суд констатує, що оскільки заперечень у позивача щодо суми сплати третьої особою 2 страхового відшкодування його здоров'ю не виникло, а така виплата за заподіяну шкоду здоров'ю позивача була здійснена третьою особою 2 у межах страхового відшкодування, тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, понесеної позивачем в процесі лікування. Що стосується заявлених вимог позивача до відповідача в частині стягнення витрат за проведення експертизи, суд зазначає наступне. Як вбачається з акту наданих послуг від 22 січня 2018 року, експертом Березовським А.А. надані послуги по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власнику велосипеда «Specialized Roubaix sl 4», який отримав пошкодження внаслідок ДТП, що сталася 04 квітня 2017 року та виданий висновок автотоварознавчого дослідження № 12 від 22 січня 2018 року. Вартість виконаних експертних послуг складає 1200 грн. Проведення даної експертизи не відноситься до судових витрат. Така експертиза не є судовою експертизою. Крім того, позивач не звертався до страховика відповідача та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з проведенням указаної експертизи, а відразу пред'явив вимогу до відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди за проведення автотоварознавчої експертизи. Що стосується розподілу судових витрат, то у матеріалах справи містяться документи, які досліджені у судовому засіданні та підтверджують надання позивачу з боку його представника професійної правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог: - 3039 грн. 45 коп. витрат на правничу допомогу адвоката та 500 грн. судового збору, сплаченого позивачем за позовну вимогу щодо моральної шкоди. На підставі ст. ст. 27, 993 ЦК України,

Outcome: partial