Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» посилаючись на те, що 22 травня 2018 року між нею та ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ » було укладено Договір фінансового лізингу № 01254, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Lada, вартість предмету лізингу в договорі не вказана. З метою отримання автомобіля марка/модель Lada, вартість предмету лізингу в договорі не вказана, вона перерахувала відповідачеві 23 500,00 грн. Вказаний договір фінансового лізингу № 01254 від 22.05.2018 року між сторонами нотаріально не був посвідчений, тому він у відповідності до ст.ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення-22.05.2018 року. Крім того, посилається на те, що оскільки вартість предмета лізингу на момент укладення Договору та розмір щомісячного періодичного платежу подається відповідачем в доларах США з еквівалентом в гривнях, тому щомісячні платежі за автомобіль в гривнях зростають відповідно зростання курсу долара США. Зазначає, що укладений Договір № 01254 від 22.05.2018 року з відповідачем був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії Відповідача є забороненими. При умові належного розяснення позивачеві усіх умов та наслідків даного Договору, [PERSON] не погодилася б на його укладення. Вважає укладений Договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує її права як громадянина України, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає її внутрішній волі на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Оскільки включені до договору умови є несправедливими, то відповідно до Закону України «Про за хист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, не було погоджено постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначено вартості, предмета, графіку сплати лізингових платежів, що свідчить про те, що на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. В договорі автомобіль марка/модель та вартість предмету лізингу не вказана, тому не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки дана річ не визначена індивідуальними ознаками, а саме: не вказано який це саме транспортний засіб, його виробника, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо, що є порушеннями ч.1 ст.807 ЦК України. Не визначена річ індивідуальними ознаками не може бути предметом лізингу, тому між сторонами під час підписання договору та специфікації не було досягнуто угоди відносно предмету лізингу, що є істотною умовою для даного виду правочинів. \~ \~ \~ \~Крім наведеного, посилаючись на те, що згідно Договору, Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектації, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищезазначені зобов'язання відповідає Продавець. Проте, у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектації та інших умов з продажу товару. Так як під час укладення договору сторонами не було досягнуто згоди відносно особи Продавця, отже вибір продавця предмету лізингу має здійснювати відповідач, що суперечить ст.808 ЦК України, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках та є несправедливою умовою. Оскільки оспорюваний правочин не відповідає чинному законодавству України, внутрішній волі позивача та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, вчинений з введенням в оману її щодо істотних умов, просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №01254 від 22.05.2018 року, з моменту його укладення між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСУС ЛІЗИНГ» та стягнути з останнього в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 23 500 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2018 року між [PERSON] (Лізингоодержувач) та ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» (Лізингодавець) було укладено Договір фінансового лізингу № 01254, предметом якого відповідно до статті 1 договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації(Додаток №1 Договору), а саме марки/моделі Lada, який згідно п.1.3. Лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати Предмет Лізингу у власність та передати Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу на строках та умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 3.3.1. Договору передбачено, що Лізингоодержувач зобов»язаний до отримання Предмету Лізингу на умовах та у порядку, передбаченому договором, сплатити передбачені даним договором платежі та згідно п.3.3.3 лізингоодержувач зобовязаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору, а також компенсувати витрати Лізингодавця, які пов»язані з реєстрацію Предмету Лізингу в відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів на підставі виставленого рахунку протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від Лізингодавця. На вимогу Лізингодавця надати для огляду платіжні доручення (квитанції, інші банківські документи), що підтверджують сплату платежів за даним договором.(а.с.16) Відповідно до статті 4 Договору, Лізингодавець передає у користування Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів:комісія за організацію Договору, Авансового платежу, у разі наявності, оплатити різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених в п.9.4. ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених в п.1.7 ст.1 даного договору. На виконання умов Договору Фінансового Лізингу №01254 від 22.05.2018 року, позивач [PERSON] 22 травня 2018 року на рахунок відповідача сплатила авансовий платіж згідно договору в розмірі 23 500 грн., що підтверджується копією квитанції з Приватбанк у № 0.0.1043644215.1 від 22.05.2018 року(а.с. 23). 02.08.2018 року позивач надіслала рекомендованим листом з повідомленням на адресу ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» претензію про спонукання відшкодувати кошти сплачені за наслідками укладення нікчемного Договору фінансового лізингу №01254 від 22.05.2018 року, в якій виклала підстави вважати його таким та рахунок, на який просить перерахувати сплачені нею грошові кошти в розмірі 23500,00 грн.(а.с.11-14,24) Згідно з вимогами\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи\~ умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Із змісту договору вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 12.2, статті 12), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості (п.4.2.статті 4), одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому така умова договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Із змісту договору вбачається, що вартість предмету лізингу в договорі не вказана, згідно статті 8 вартість визначено без суми, проте в доларах США, розмір щомісячного періодичного платежу також подається відповідачем в доларах США з еквівалентом в гривнях, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 15-22). Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 35 Закону України „Про Національний банк України гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про Національний банк України" встановлює, що обіг і використання, як засобу платежу, на території України інших грошових одиниць, окрім національної, забороняються. Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 1993р., валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Відповідно до ст. З Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, ст.192 ЦК України визначає гроші як особливий обєкт цивільного права, який наділені ознакою засобу платежу. Статтею 524 ЦК України передбачено визначення договірного зобовязання у гривні. Сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином дана норма стосується вираження зобовязання в іноземній валюті лише у якості еквівалента і не стосується розрахунків за договором. Оскільки національна валюта є невідємною ознакою суверенітету держави, стосовно іноземної валюти на території України застосовується принцип публічного права - «дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 2 ст.1,ст.2 Декрету КМУ №15-93, під валютними операціями розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Надання кредиту, тобто проведення розрахунків за своїми зобов'язанням по кредитному договору в іноземній валюті та сплата кредиту і відсотків, тобто проведення розрахунків за своїми зобов'язанням по кредитному договору, в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією. Стаття 16 Декрету КМУ №15-93 зазначає, що здійснення операцій з валютними цінностями, які потребують одержання ліцензії Національного банку, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України, є порушенням. Відповідно до ст. 1, 2, 3 Закону України „ Про ліцензування певних видів господарської діяльності ліцензія це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов; Ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню. Валютні операції підлягають обмеженню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні не встановлено наявності ліцензії у відповідача ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Крім того, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За змістом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що Договір Фінансового Лізингу №01254 від 22.05.2018 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. \~ \~ \~ \~ Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу між сторонами нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до статтей 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення 22.05.2018 року. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Згідно частини 3 статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до п. 2 ч.1, п. 7 ч.3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. [PERSON] при укладанні договору фінансового лізингу №01254 від 22 травня 2018 року не отримала від відповідача чітку інформацію стосовно його умов, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідають її внутрішній волі. Відповідно до частини 6 статті 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Згідно ч.2\~ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~ За встановлених обставин суд приходить до висновку, що доводи позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими, а позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю. Таким чином, ураховуючи те, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved