Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 18.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», який пізніше змінив назву на ПАТ «ОТП [PERSON]» договору кредиту №МL-OAJ/193/2007, кредит у розмірі 30000,00 доларів США, зі сплатою 3,99 % річних + FIDR на строк до 18.10.2032 року. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №МL-OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «ОТП [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR- OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступила поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Зазначають, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у звязку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 06.02.2017 року утворилася заборгованість, що становить 35008,93 доларів США., що еквівалентно 947261,13 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 24.03.2017 року, що складається: із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 26347,21 доларів США, що еквівалентно 712894,90 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 24.03.2017 року; суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 16.06.2014 року по 05.02.2017 року 8661,72 доларів США, що еквівалентно 234366,22 грн. за офіційним курсом НБУ на 24.03.2017 року. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Із зустрічною позовною заявою звернулася [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]», третя особа:\~ [PERSON] про визнання припиненою поруки за договором поруки. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.04.2018 року було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву. Позивач [PERSON] за зустрічним позовом мотивує позовні вимоги тим, що 26.10.2015 року направив досудову вимогу (вих.№1005) №3012, відповідно до яких враховуючи допущені позичальником порушення на підставі положень кредитного договору, ст.1050 ЦК України, повірений вимагав, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором, тобто [PERSON] акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» направивши відповідачу [PERSON] досудову вимогу змінив строк дії кредитного договору до дати 26.11.2015 року. Після направлення відповідачу [PERSON] (третій особі за зустрічним позовом) письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач із зустрічним позовом втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. З дати 26.11.2015року основний договір припинив свою дію, оскільки порука приняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки з дати 26.11.2015 року основний договір припинив вою дію, то й відповідно договір поруки, що був укладений між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом припинив свою дію з дати 26.11.2015 року. Вважають, що порука є припиненою. Просить визнати припиненою поруку за договором поруки №SR- OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року, який був укладений між [PERSON] та АТ «ОТП [PERSON]» з 26.11.2015 року. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) представник Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, від нього поступила через канцелярію суду письмова заява з клопотанням справу розглянути у відсутність представника позивача, проти задоволення позову не заперечував, відзив на зустрічну позовну заяву не надав. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши право представляти його інтереси [PERSON] на підставі довіреності від 19.04.2018 року. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визнала частково, зокрема заборгованість по тілу кредиту в розмірі 26347,21 доларів США., не визнала нараховану заборгованість по відсоткам. Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідачів (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визнав частково, зокрема заборгованість по тілу кредиту в розмірі 26347,21 доларів США., не визнав нараховану заборгованість по відсоткам. З дати 26.10.2015 року коли позивач направив відповідачу досудову вимогу про погашення всієї заборговності по кредиту, було відсутнє право нарахованих з 26.10.2015 року відсотків по кредиту. По інших нарахованих відсоткам за період з 2014 року по 2015 рік сплив строк позовної давності та просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо нарахованих відсотків за період з 2014 року по 2015 рік; просив відмовити в задоволенні позову про стягнення з відповідачів відсотків. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Вивчивши та розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 18.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», який пізніше змінив назву на ПАТ «ОТП [PERSON]» договору кредиту №МL-OAJ/193/2007, кредит у розмірі 30000,00 доларів США, зі сплатою 3,99 % річних + FIDR на строк до 18.10.2032 року (а.с.7-15). В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №МL-OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «ОТП [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR- OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступила поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.25-27). Сума заборгованості перед позивачем станом 06.02.2017 року утворилася заборгованість, що становить 35008,93 доларів США., що еквівалентно 947261,13 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 24.03.2017 року, що складається: із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 26347,21 доларів США, що еквівалентно 712894,90 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 24.03.2017 року; суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 16.06.2014 року по 05.02.2017 року 8661,72 доларів США, що еквівалентно 234366,22 грн. за офіційним курсом НБУ на 24.03.2017 року відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.30). Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.30) перед банком станом на 06.02.2017 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем [PERSON] не погашена. Позивачем на адресу відповідачів надсилалася досудова вимога про погашення заборгованості, проте відповідачами вона залишилася без уваги (а.с.23). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3\~ст.267 ЦК України\~визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~ст. 258 ЦК України). Відповідно\~до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~ст. 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). \~Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~ст.1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. \~Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних\~платежів за договором\~визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто після 26.10.2015 року\~позивач не міг проценти нараховувати. Суд вважає, що клопотання представника відповідачів [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості по несплачених відсоткам за користування кредитом, підлягає задоволенню, оскільки 26.10.2015 року [PERSON] акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» направили досудову вимогу (вих.№1005), відповідно до якої враховуючи допущені позичальником порушення на підставі положень кредитного договору, ст.1050 ЦК України, вимагали, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором, тобто [PERSON] акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» направивши відповідачу [PERSON] досудову вимогу змінили строк дії кредитного договору до дати 26.11.2015 року. Після направлення відповідачу [PERSON] (третій особі за зустрічним позовом) письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, відповідач за зустрічним позовом втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки з дати 26.11.2015 року договір поруки, що був укладений між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом припинив свою дію. Тачим чином позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, зокрема стягнути з відповідачів залишок заборгованості за кредитом в розмірі 26347,21 доларів США, що еквівалентно 712894,90 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 24.03.2017 року та стягнути судові витрати; в іншій частині позовних вимог відмовити. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП [PERSON]», третя особа:\~ [PERSON] про визнання припиненою поруки за договором поруки, то порука є одним із\~\~способів забезпечення зобов'язань\~\~при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори . Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до\~ст. 554 Цивільного кодексу України\~у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Встановлення у договорі поруки строку його дії (з моменту його підписання сторонами та до повного виконання зобовязань по кредитному договору боржником чи поручителем ) не означає встановлення строку поруки за цим договором. Так строком зобов'язання з поруки є період часу, який починається з моменту порушення основного зобов'язання кредитором та закінчується зі спливом шести місяців (ч. 4\~ст. 559 ЦК України) або за згодою сторін - іншого строку поруки, протягом якого кредитор вправі пред'явити вимоги до поручителя, у зв'язку з його порукою. Позивач за первісним позовом 26.10.2015 року направив досудову вимогу, відповідно до якої враховуючи допущені позичальником порушення, на підставі положень кредитного договору, ст.1050 ЦК України, повірений вимагав, «протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором (а.с.23), тобто направивши відповідачу [PERSON] зазначену досудову вимогу позивач змінив строк дії кредитного договору до дати 26.11.2015 року. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, що узгоджується з Постановою по справі №564/2199/15-ц Верховного суду (КЦС) від 14.02.2018 року . Частиною 1 ст.559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки з дати 26.11.2015 року основний договір припинив свою дію, то й відповідно «похідний» договір поруки, що був укладений між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним) припинив свою дію з дати 26.11.2015 року. Відповідно заявлені позовні вимоги до поручителя не можуть підлягати задоволенню. Згідно ст.559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Направивши третій особі (за зустрічним позовом) [PERSON] досудову вимогу 26.10.2015 року, банк змінив строк дії договору основного, а відповідно й похідного договору поруки. Оскільки строк закінчився датою 26.11.2015 року, відповідно порука є припиненою. Виходячи з наведеного,\~\~суд\~\~приходить до висновку, що\~\~зобов'язання за договором поруки\~\~ №SR- OAJ/193/2007 від 18.10.2007 року припинилося\~\~ відповідно до ст. 559 ч.4\~ЦК України\~та зустрічний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених позовних вимог в сукупності із дослідженими допустимими доказами, оцінивши їх належність суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача (за зустрічним позовом) сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial