Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач 04.12.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.12.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 22.10.2017 року має заборгованість у розмірі 78688,61 грн., яка складається з наступного: 2998,98 грн. тіло кредиту; 67535,12 грн. відсотки за користування кредитом; 4169,34 грн. пеня; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 3735,17 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Згідно з частиною 1\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не зявився, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що у разі відсутності в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом /а.с.4 зворот/. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами. Відповідач у судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю, у звязку з пропуском встановленого строку позовної давності, про що надав відповідну письмову заяву. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази, надані позивачем при поданні позовної заяви до суду. Клопотань про витребування доказів та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, заслухавши відповідача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.12.2008 року за заявою [PERSON], ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг б/н від 19.12.2008 року, який складається з Заяви, Тарифів банку, Умов і правил надання банківських послуг, та відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку". Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в Заяві /а.с.8,9,10-15/. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до норм якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, станом на 22.10.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 78688,61 грн., яка складається з наступного: 2998,98 грн. тіло кредиту; 67535,12 грн. нараховано відсотки за користування кредитом; 4169,34 грн. нараховано пені; 3985,17 грн. - заборгованість по штрафам /а.с.5-7/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обовязків сторін. При цьому, судом перевірено строки звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем надана заява щодо його застосування. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] 06.03.2018 року надав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Як встановлено судом, останній платіж за кредитом [PERSON] був здійснений 05.09.2014 року /в розмірі 300,00 грн./, а позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлена до суду тільки 27.11.2017 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. При цьому, судом було встановлено, що позивач у своєму позові не викладає обставин про причини пропуску строку і не просить поновити строк звернення до суду з цим позовом. У свою чергу, при вивченні матеріалів справи і дослідженні доказів, таких обставин не було встановлено і самим судом. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у позові слід відмовити за закінченням строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed