Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

14.07.2021 р. до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшов вищезазначений позов, мотивований тим, що 02.10.2017 року пасажирський потяг №114 сполученням "Ужгород-Харків", власником якого є АТ "Українська залізниця", на 1657 км перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району, рухаючись по другій головній колії в напрямку смт.Воловець, скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. За даним фактом 02.10.2017 р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017070090000253 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 28.11.2017 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Позивачка є матір`ю загиблого [PERSON] та внаслідок його смерті зазнала значних душевних страждань, викликаних втратою дитини, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача 300 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Таргоній В.М., який брав участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] , який також брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнав, вважав суму відшкодування моральної шкоди неспіврозмірною із завданою шкодою та не підтвердженою належними доказами. Заслухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши письмові докази, надані ними, суд прийшов наступного висновку. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.18) внаслідок наїзду на нього 02.10.2017 року пасажирського потягу №114 сполученням "Ужгород-Харків" на 1657 км перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району. Власником вказаного потягу є АТ "Українська залізниця", а машиніст, який під час події керував потягом- [PERSON] , перебуває в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджено відповіддю на запит АТ "Укрзалізниця №ЦЦТех-08/171 від 14.06.2021 року (а.с.17). Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.1983 року (а.с.19). Висновком експерта №77 від 26.10.2017 р. підтверджено, що смерть громадянина [PERSON] , 1983 року народження настала від політравми у вигляді ВЧМТ, перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, ЗТГК, множинних переломів ребер зліва, розриву лівої легені, забою легень, лівого стегна, забійно-рваних ран голови та правої гомілки, множинних саден голови, тулуба та кінцівок, синців нижніх кінцівок, які призвели до масивної внутрішньої кровотечі та шоку, який і став безпосередньою причиною його смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини потяга з послідуючим падінням та ударянням на тверде підлегле покриття; виникли прижиттєво і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року "Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" п.2.1.3 (б,в, г, й, о), і мають прямий причинний зв`язок із настанням його смерті. По давності виникнення тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 02.10.2017 року та є характерними для залізнично- транспортної пригоди, описаної в постанові про призначення експертизи. У крові та сечі трупа гр. [PERSON] також виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові-2, 86‰, в сечі- 3,26‰, що стосовно живих осіб відноситься до сильного ступеня алкогольного сп`яніння (а.с.10-15). З постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Воловецького ВП Мукачівського відділу поліції Головного управління НП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Коршак В.І. від 28.11.2017 року (а.с.7-9), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що за фактом наїзду потяга на гр. [PERSON] 02.10.2017 р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017070090000253 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 28.11.2017 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що причиною травмування потерпілого гр. [PERSON] стало порушення ним п.2.20 "Правил поведінки громадян на залізничному транспорті". Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2016 року у справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Основним Законом України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. (ст.ст. 3 Конституції України). Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що внаслідок смерті гр. [PERSON] , яка мала місце 02.10.2017 року внаслідок наїзду на нього пасажирського потяг №114 сполученням "Ужгород-Харків", власником якого є АТ "Українська залізниця", на 1657 км перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району, позивачка, яка є матір`ю загиблого, зазнала душевних страждань та негативних емоційних переживань у зв`язку з втратою єдиного сина, була змушена змінити усталений спосіб життя, і ці страждання не є одномоментними, а носять триваючий характер, так як втрата дитини є непоправною подією в житті матері. Вказані обставини були встановлені з пояснень представника позивача та матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Разом з тим, стороною відповідача, на думку суду, не було доведено факту існування непереборної сили, внаслідок якої настала дорожньо-транспортна пригода та загибель [PERSON] , оскільки не надано в цій частині жодних доказів. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що загибель [PERSON] відбулася внаслідок його власного умислу, оскільки доказів існування умислу загиблого на спричинення йому смерті не було встановлено ні під час судового засідання у даній справі, ні під час досудового розслідування кримінального провадження №12017070090000253, що стверджується постановою від 28.11.2017 року. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди, оскільки в позовній заяві та в судовому засіданні представником позивача було вказано, які саме моральні страждання були перенесені позивачкою, обґрунтовано розмір компенсації за них та зазначено докази, які були досліджені під час розгляду справи. Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних сторонами і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань, їх обсягу та глибини, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення заявленого розміру моральної шкоди в сумі 300 000 гривень, що на думку суду є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачці немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду, спричинену смертю особи. Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved