Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В грудні 2014 р. публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" (надалі - ПАТ "ВТБ Банк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 134498,90 грн. Позов обґрунтований наступним. На підставі кредитного договору від 14 червня 2012 р. № R53100259054B ПАТ "ВТБ Банк" надав [PERSON] кредит в сумі 50000 грн. під 32% річних на строк до 18 травня 2015 р. Позичальник [PERSON] не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв'язку з чим на підставі п. 7.1. кредитного договору він зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Окрім того відповідно до положень ст.ст. 1050, 625 ЦК України [PERSON] як боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як наслідок порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 15 жовтня 2014 р. загальний розмір його заборгованості становить 134498,90 грн., що включає заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 50769,06 грн., заборгованість за процентами з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 25106,47 грн. та пеню в сумі 58623,37 грн. Представник позивача Онишко Т.М. подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте в судове засідання він не з'явився, письмові заперечення на позов не подав. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 18 травня 2012 р. між ПАТ "ВТБ Банк" (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № R53100259054B (а.с. 7-12). Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 50000 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит в строк до 18 травня 2015 р., а також сплатити проценти в розмірі 32% річних, в порядку, на умовах та у строки, що встановлені договором. Сторони договору погодили, що погашення кредиту та сплата процентів за користування ним буде здійснюватися позичальником щомісячно - до 18 числа кожного місяця, шляхом сплати щомісячного внеску в розмірі 2179 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 50000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка на підставі положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] взагалі не виконував зобов'язання за кредитним договором. Прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів обумовлює його обов'язок сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення (п. 7.1. кредитного договору). [PERSON] своєчасно не повертає кредит, а отже він у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 1050, ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на невиконання позичальником зобов'язань щодо сплати платежів банк відповідно до пункту 5.2.1. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки тощо, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позивач скористався наданим йому договором та законом правом в одноособовому порядку змінити строк виконання зобов'язання і 25 листопада 2014 р. направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 18), проте вказана вимога виконана не була. З урахуванням положень ст. 629 ЦК України про обов'язковість договору для виконання сторонами, та ст. 526 цього Кодексу, відповідно до якої зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в судовому порядку. В обґрунтування рішення в частині визначення розміру заборгованості суд покладає надані позивачем розрахунки, згідно яких загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 15 жовтня 2014 р. становить 134498,90 грн., що включає прострочену заборгованість за кредитом в сумі 50000 грн.; інфляційні втрати за кредитом в сумі 337,40 грн.; три проценти річних за кредитом в сумі 431,66 грн.; прострочену заборгованість за процентами в сумі 24177,74 грн.; інфляційні втрати за процентами в сумі 399,35 грн.; три проценти річних за процентами в сумі 529,38 грн.; пеню в сумі 58623,37 грн. (а.с. 14, 15, 16, 17). Враховуючи встановлені обставини, вимоги ПАТ "ВТБ Банк" суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1344,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved