Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 грудня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16000 доларів США зі сплатою 12,15 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2012 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, зазначений кредитний договір було підписано [PERSON] у зв'язку з чим, останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками , пені за прострочення платежів та штрафу. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 17068,83 доларів США та 31232,35 грн., а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, грошовою одиницею в Україні є гривня, а тому всі розрахунки повинні проводитися в національній валюті. Натомість кредитним договором, укладеним з [PERSON] передбачено погашення кредиту шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 359 доларів США. Надавати кредит в іноземній валюті банк не мав права. Вважає, що у зв'язку з підвищенням курсу долара по відношенню до гривні, настала істотна зміна обставин, тому просить визнати недійсним кредитний договір "Автопакет" №8/2007/840-МК33-82/АП, укладений 20 грудня 2007 року. У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився, надав заяву, згідно якої просить суд про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений кредитний договір "Автопакет" №8/2007/840-МК33-82/АП відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16000 доларів США зі сплатою 12,15 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2012 року. Відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу у розмірі 359 доларів США. Відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник /том №1 а.с. 7-15/ . Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів /том №1 а.с.6/. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 26 березня 2014 року за нею утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі у розмірі 17068,83 доларів США та 31232,35 грн. яка складається з наступного: 12520,49 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 45458,34 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків; 17990,92 грн. - пені за порушення строків платежів; 13241,43 грн. - штрафу . Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, а також випискою про рух коштів по особовому рахунку /том №1, а.с.4-5, том №2 а.с.8-223/. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, відсотками та комісією, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.01.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Національний Банк України видав ВАТ КБ "Надра", яке в подальшому перейменоване на ПАТ КБ "Надра" банківську ліцензію №21, та дозвіл №21-2 на право здійснювати банківські операції (том №1 а.с.22,23), тобто на момент укладення кредитного договору, банк мав право на здійснення валютних операцій, а отже умови кредитного договору не суперечать чинному законодавству, і підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Що ж стосується посилання позивача на підвищення курсу іноземної валюти з моменту укладення договору, суд зазначає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, а тому доводи зустрічної позовної заяви щодо несправедливості умов кредитного договору та завищення Банком відповідальності боржника є безпідставними. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2117,49 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved