Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Ексклюзив Плюс" і просила визнати недійсним попередній договір № 12/ ПД-0257 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 22 грудня 2017 року між нею та ТОВ "Авто Ексклюзив Плюс"; стягнути з ТОВ "Авто Ексклюзив Плюс" на її користь грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу № 12/ПД - 0257 від 22.12.2017 року в сумі 40 000 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з метою придбання транспортного засобу 22 грудня 2017 року вона приїхала до офісу компанії, який розташований за адресою [ADDRESS] Коцюбинського, 10 , де представником Товариства їй було запропоновано укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому її запевнили в тому, що для підтвердження дійсних намірів на укладення Основного договору, тобто купівлі - продажу автомобіля, вона повинна сплатити 40 000.00 грн., після чого їй нададуть вищевказаний автомобіль на протязі 5 днів. В цей же день, вона уклала з ТОВ «АВТО ЕКСКЛЮЗИВ ПЛЮС» Попередній договір № 12/ПА- 0257 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого ( п. 1.2. Договору) , продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, транспортний засіб марки LADA, 2017 року випуску, вишневого кольору. Згідно з п. 1.5. спірного Договору, сторони зобов`язуються укласти основний договір 26 грудня 2017 р. за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Відповідно п.1.6 спірного Договору, істотні умови Основного договору: продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 400 000 грн. Згідно п. 2.1 Договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 40 000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отриманнях таких коштів. Відповідно до п. 2.2 попереднього договору зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформлені основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буд зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором. На виконання п. 2.1 спірного Договору 22 грудня 2017 року вона сплатила за вказаним договором 40 000 грн., що підтверджується копією квитанції № 2217523/1. Після 27 грудня 2017 року вона щоденно здійснювала дзвінки до представника ТОВ «АВТО ЕКСКЛЮЗИВ ПЛЮС» з метою отримання інформації щодо часу отримання автомобіля. Проте кожного разу їй повідомлялось, що співробітники зателефонують самі та ніяких конкретних дат не визначали. До цього часу транспортний засіб їй не передано. На сьогоднішній день вона зрозуміла, що пропозиція щодо продажу автомобіля, обіцянки передати зазначений транспортний засіб їй на умовах попереднього договору, є просто обманом її як споживача. Тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 березня 2019 р. даний позов прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідач, у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не направив. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що 22 грудня 2017 року [PERSON] уклала з ТОВ «АВТО ЕКСКЛЮЗИВ ПЛЮС» Попередній договір № 12/ПА- 0257 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого (п. 1.2. Договору), продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, транспортний засіб марки LADA, 2017 року випуску, вишневого кольору. Згідно з п. 1.5. спірного Договору, сторони зобов`язуються укласти основний договір 26 грудня 2017 р. за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Відповідно п.1.6 спірного Договору, істотні умови Основного договору: продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 400 000 грн. Згідно п. 2.1 Договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 40 000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отриманнях таких коштів. Відповідно до п. 2.2 попереднього договору зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за основним договором, а при оформлені основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буд зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором. На ви конання п. 2.1 спірного Договору 22 грудня 2017 року [PERSON] сплатила за вказаним договором 40 000 грн., що підтверджується копією квитанції № 2217523/1. Проте до цього часу автомобіль відповідачем їй не передано, основний договір купівлі-продажу не укладений. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у ч. 1 і ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилом ч. 1 ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина перша цієї статті). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга цієї статті). Згідно положень частини третьої цієї статті несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) ( пункт 2 цієї частини); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 3 цієї частини); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 цієї частини); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (пункт 6 цієї частини); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) (пункт 7 цієї частини); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 цієї частини); обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей (пункт 15 цієї частини); встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (пункт 16 цієї частини); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди (пункт 17 цієї частини). Згідно частини четвертої цієї статті перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до частини п`ятої цієї статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За правилом частини шостої цієї статті у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому. Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Укладений між [PERSON] та ТОВ "Авто Ексклюзив Плюс" попередній договір є недійсним, оскільки він взагалі не містить умов щодо відповідальності продавця, з вини якого не укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, та повернення внесеної на рахунок продавця грошової суми як авансу за основним договором за будь-яких умов. Вказане свідчить про те, що умови попереднього договору порушують принцип добросовісності, містять дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди позивачці як споживачеві. Відповідно до частини першої статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи, що укладений між сторонами попередній договір є недійсним, слід застосувати реституцію як спосіб захисту цивільного права, а саме стягнути з відповідача на користь позивачки 40 000 гривень, сплачених нею відповідно до п.2.1 попереднього договору. Крім того у зазначений в попередньому договорі строк договір купівлі-продажу транспортного засобу відповідачем із [PERSON] не укладено з вини відповідача, тому відповідно до положень ст.\~635\~ч.3\~ЦК України зобов`язання, встановлені попереднім договором, припиняються. Сплачені позивачкою кошти в розмірі 40 000 грн. є авансом, про що зазначено в п. 2.2 попереднього договору, тому з урахуванням вимог п. 3.4 попереднього договору підлягають поверненню їй. Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави і судовий збір за розгляд даного позову у суді та від сплати якого позивач звільнений відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 768.40. Згідно п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до вимог ч.3 ст.137\~ЦПК України на підтвердження обсягу виконаних робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачем надано розрахунок витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 між нею та адвокатом Віхерко Н.О., опис виконаних робіт адвокатом Віхерко Н.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довідка про оплату правової допомоги на користь адвоката Віхерко Н.О. в сумі 800 грн. за складання позову. З огляду на викладене, понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 800 грн. підлягають стягненню у повному обсязі з відповідача.

Outcome: approved