Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який належав останньому на підставі договору купівлі-продажу №1-117 від 16.04.1998 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т». При зверненні позивача до нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину, останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині того, що договір купівлі-продажу, на підставі якого померлому належав вищевказаний житловий будинок, не був нотаріально посвідчений та мав місце укладення на біржі. На теперішній час вона не взмозі оформитися у спадкових правах на вище вказаний житловий будинок в органах нотаріату, оскільки реєстрацію права власності в органах БТІ за її батьком було проведено на підставі даного договору купівлі-продажу, підстави для скасування реєстрації відсутні та продавець будинку АП "Червоний Маяк" припинило своє існування шляхом ліквідації. У звязку з чим, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, часу та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином - рекоменднованим листом з повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купвлі-продажу за №1-117 від 16.04.1998 року; з реєстраційним написом Баштанського БТІ; копію свідоцтва про смерть 13.01.2014 року [PERSON] ; копію технічного паспорта на житловий будинок; копію постанови державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори від 20.12.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копію довідки КП "Баштанське РБТІ" від 03.01.2019 року; висновок про визначення оціночної вартості житлового будинку; відомості Головного управління статистики у Миколаївській області з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; світлокопію квитанції до прибуткового касового ордеру №1; світлокопію довідки колгоспу "Червонийц Маяк"; копію спадкової справи №53/2014, заведеної після смерті [PERSON] ), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що 16.04.1998 року між Баштанським агропромисловим підприємством "Червоний Маяк" та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №1-117, згдіно умов якого Баштанське агропромислове підприємство "Червоний Маяк" продало, а [PERSON] придбав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Даний договір було укладено на універсальній товарній біржі "ВІКОНТ-Т" у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод за номером 1-117, що підтверджується копією даного договру (а.с.8). З наявного на договорі купівлі-продажу реєстраційного напису (а.с.8 зворотня сторінка) та довідки КП "Баштанське РБТІ" (а.с.14) вбачається, що право власності [PERSON] на вказаний будинок було зареєстроване в Баштанському БТІ 28.04.1998 року в реєстраційній книзі №4 за реєстровим номером 68. З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.10-12) вбачається, що даний будинок складається з: житлового будинку А1. Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку, цей Договір був зареєстрований у КП "Баштанське РБТІ", про що свідчать вище наведені письмові матеріали справи. Відповідно до висновку про вартість майна від 15.03.2019 року, оціночна вартість житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на дату оцінки становить 48700 гривень (а.с.15). За наслідками укладення договору купівлі-продажу вищевказаного будинку продавець отримав до підписання договору грошові кошти в сумі 1400 грн. за домовленістю сторін правочину (п.3 Договору) та продавець БАП "Червоний Маяк"передала покупцю [PERSON] належну йому на праві власності вказаний будинок. Таким чином, [PERSON] став новим власником вищевказаного будинку. На час укладення договору купівлі-продажу у квітні 1998 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена КП «Баштанське БТІ". Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за батком позивача права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на квітень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, ним здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які продавець одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.3 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Баштанському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на вище вказаний житлвий будинок і правомірно володів ним. Передбачених Законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку не має. [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). З наданих на запит суду матеріалів спадкової справи № 53/2014, заведеної 03.06.2014 року Баштанською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що до Баштанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулася 03.06.2014 року позивач по справі (а.с.38 зворот), а також 03.06.2014 року до Баштанської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON] із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та [PERSON] із заявою про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.39). Також з довідки, виданої виконкомом Ленінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за вих.№ 332/01-32 від 26.05.2014 року вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] по день своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день його смерті та по теперішній час за вказаною адресою зареєстрована його дружина [PERSON] . Згідно інформації з реєстрів нотаріальних дій від імені спадкодавця заповіти сільською радою не посвідчувалися (а.с.49 зворот ). Постановою державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.12.2018 року позивачу по справі, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок батька [PERSON] , після смерті останнього померлого [INFO] з тих підстав, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був нотаріально посвідчений (а.с.13). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 чинного Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивач [PERSON] немає можливості оформити спадкове майно за законом у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Таким чином, враховуючи, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законном до нотаріальної контори зверталася 03.06.2014 року позивач у справі - [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] із заявами про відмову у прийнятті спадщини після смерті чоловіка та батька відповідно. Отже, позивач по справі, який є спадкоємцем за законном на спадкове майно, а саме вищевказаний житловий будинок, проте належна реєстрація речових прав вказаного об`єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] своєчасно проведена не була, договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку укладено на товарній біржі. Враховуючи, що на теперішній час позивач [PERSON] не може належним чином розпоряджатись спадковим майном у вигляді вищевказаного житлового будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законном, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений 16.04.1998 року між БАМ "Червоний Маяк" та [PERSON] , викладений у письмовій формі та зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т». Дана спірна угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного вище договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного протягом тривалого періоду часу не мали, жодних претензій один до одного не пред`являли, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем, як спадкоємцем за законном після смерті [PERSON] (сторони договору), який помер [INFO] , позовні вимоги про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законном на вищевказане спадкове майно, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами. На підставі викладеного та

Outcome: approved