Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

04 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідач позичив у неї кошти в сумі 230 000 доларів США, що станом на 24.04.2004 року еквівалентно 2647 955,50 грн. згідно розписки від 20.12.2011 року із зобов'язанням повернення за першою ж вимогою. Однак, ні протягом зазначеного в розписці терміну, ні на вимогу про повернення коштів відповідач позичені кошти не повернув. Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 червня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 2 647 955,50 грн., згідно розписки від 20.12.2011 року та 3 654 грн. судового збору. 07.08.2014 року Шаргородським районним судом видано виконавчий лист по виконанню зазначеного рішення суду, який з 01.09.2014 року перебуває на виконанні у Вінницькому районному відділі ДВС. Разом з тим, стягнення за виконавчим провадженням не проводилося, самостійно [PERSON] рішення також не виконує. Позивач просить, у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань [PERSON] стягнути з останнього суму нарахувань індексу інфляції на суму боргу в розмір 2 411 907,90 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 238 751,28 грн. та судові витрати. У судове засідання сторони не з'явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності сторін та їх представників. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у відсутності позивача та його представника, представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечує проти позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у його відсутності. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.06.2014 року у цивільній справі № 152/742/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 2647955,50 грн. згідно розписки від 20.12.2011 року та 3654 грн. судового збору (а.с.4-6). Рішення набрало законної сили 21 липня 2014 року (а.с.6). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. 07.08.2014 року [PERSON] Шаргородським районним судом видано виконавчий лист (а.с.10-11). Згідно повідомлення Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 16.03.2018 року № 5805/15.3-25/02 виконавчий лист по справі № 152/742/14-ц перебуває на виконанні у Вінницькому районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області з 09.09.2014 року. Стягнення за виконавчим листом не проводились, відомості про самостійне виконання боржником рішення суду відсутні (а.с.9). У результаті невиконання грошових зобов'язань [PERSON] розмір суми індексу інфляції на суму боргу за період з 28.02.2015 року по 28.02.2018 року від простроченої суми по невиконаних грошових зобов'язаннях перед [PERSON] становить 2411907,90 грн. та три проценти річних у розмірі 238 751,28 грн. Нарахування сум індексу інфляції на суми боргу проведено позивачем відповідно до даних Держстату про величини індексу інфляції по Україні в період з 28 лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року (а.с.89). При вирішенні даного цивільно - правового спору судом застосовано наступні норми права. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За приписами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Частиною 3 ст. 12, ст. 76 - 83 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ч.2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач у даному цивільно - правовому спорі не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, як у підговчому засіданні, так і в стадії судового розгляду справи, на виклик суду не з'явився. Небажання [PERSON] надати відзив та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з'являтися на виклик суду, дало суду право обмежитись доказами, наданими позивачем. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем її прав, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе за договором зобов'язання та не повернув позивачу кошти, одержані у позику, не виконує рішення суду, а відтак, порушене право позивача [PERSON] підлягає судовому захисту, шляхом повного задоволення позовних вимог. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 8810 грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved