Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку посилаючись на те, що з відповідачем 20 червня 2015 року уклала шлюб. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час шлюбні відносини припиненні та сторони проживають окремо. Відповідач працює та отримує заробітну плату, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання позивача, до досягнення сином трьохрічного віку. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, тому була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних письмових доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного запису не здійснюється.\~\~\~\~ Судом встановлено, що 20 червня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Кіровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ОЛ №086545 (а.с.3). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія І-ОЛ № 181579 (а.с. 5). Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого\~ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~ст.51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.\~180-184,191 СК України. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно із ст.ст. 81,263,264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, відсутність інших непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірах, визначених в позовній заяві. На даний час сторони по справі однією сім'єю не проживають, син знаходиться на повному утриманні матері, яка не працює тому, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання, що достовірно встановлено в ході судового засідання. Відповідно до\~ст.75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1\~ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2\~ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч.4\~ст.84 СК України\~право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Крім того сторонами не подано доказів майнового стану відповідача. Відповідач є батьком малолітньої дитини, останній проживає разом з матірю - позивачкою по справі, що не спростовувалось відповідачем в ході розгляду справи, та доказів зворотному відповідачем суду надано не було. Згідно рішення від 23.11.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. В звязку з наведеним, суд вважає, що вимога позивачки про стягнення аліментів на її утримання є законною та обґрунтованою та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги те, що відповідач є молодою працездатною особою, не є інвалідом, пенсіонером, приходить до висновку, що останній має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання та вважає обгрунтованим, з урахуванням позиції сторін, стягнення на користь позивача аліменти на утримання позивачки в частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] трирічного віку у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Згідно із ч.1\~ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved