Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 23 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №4294, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 55 257 грн. 91 коп. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 травня 2016 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 4294 про стягнення з [PERSON] грошових коштів, про що позивачу стало відомо при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 9 вересня 2016 року. Позивач вказує на те, що до моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження жодної поштової кореспонденції, зокрема постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не отримувала. Окрім того, при вчиненні зазначеного виконавчого напису, нотаріусом були проігноровані надані ЗУ "Про нотаріат" повноваження та порушені вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін'юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме вчинив виконавчий напис за відсутності підтвердження, що минуло не більше трьох років з дня виникнення права вимоги стягувача. Позивач та її представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали з викладених в ньому та письмових поясненнях підстав, просили про задоволення позову. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з дотриманням норм чинного законодавства та є законним. Приватний нотаріус надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення, в яких заперечувала проти задоволення позову. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 20 лютого 2016 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] (далі-Позичальник) було укладено кредитний договір №PLJORK00062622, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 475 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1,00 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,40 % на строк по 20.02.2009 року включно. У зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором № PLJORK00062622 від 20.02.2016 року, станом на 28.04.2016 року відповідачем нарахована заборгованість у розмірі 54 027 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 454 грн. 34, заборгованість за відсотками у розмірі 14 182 грн. 72 коп., заборгованість з комісії у розмірі 1 702 грн. 75 коп., заборгованість з пені в розімірі 34 688 грн. 10 коп. Так, згідно зіст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст. ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, яка в силуст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин сторін, сума боргу не була сплачена, отже наявність кредитних зобовязань була чинною. Згідно із заявою банку від 23 травня 2016 року про вчинення виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума, яка підлягає сплаті, становить 54 027 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 454 грн. 34, заборгованість за відсотками у розмірі 14 182 грн. 72 коп., заборгованість з комісії у розмірі 1 702 грн. 75 коп., заборгованість з пені в розмірі 34 688 грн. 10 коп. До заяви банком додано оригінал кредитного договору, засвідчена виписка з особового рахунку боржника, вимога про усунення порушень за Кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку, описк вкладений в цінний лист, установчі документи ПАТ КБ "Приватбанк", довіреність представника ПАТ КБ "Приватбанк", паспорт представника ПАТ КБ "Приватбанк". 23 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис № 4294 про стягнення з [PERSON] заборгованості у безспірному порядку. При цьому зазначено, що заборгованість позивача за кредитним договором № PLJORK00062622 від 20.02.2016 року перед банком складає 55 227 грн. 91 коп, з яких заборгованість за кредитом 3 454 грн. 34 коп., сума заборгованості за відсотками 14 182 грн. 72 коп., комісія - 1 702 грн. 75 коп., пеня - 34 188 грн. 10 коп., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700 грн. 00 коп. Строк, за який провадиться стягнення, - десять років два місяці вісім днів, а саме з 20.02.2006 року по 28.04.2016 року. Відповідно до п. 2.3 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічна норма міститься у п. 3.1., глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якою передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, враховуючи той факт, що станом з моменту виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки, а саме більше 7 років, що суперечить нормам чинного законодавства, суд вважає, що наведене є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того вбачається, що пеня нараховується на строк, що перевищує встановлений законом річний строк. На підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову підлягає стягненню на користь позивача і судові витрати з відповідача. Враховуючи наведене, оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупність, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved