Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] в с. Думенки Хмільницького району Вінницької області помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], земельної ділянки площею 2,1901га розташованої на території Лозівської сільської ради Хмільницького району та грошові вклади в Ощадному банку України. Будучи спадкоємцем за законом після смерті батька, він своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, внаслідок чого було заведено спадкову справу та видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та грошові вклади. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нього за покійним батьком [PERSON] Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду письмову заяву у якій просив справу розглянути у його відсутність. Вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання також не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі. Вказали, що будь-яких заперечень щодо позову не мають. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність сторін, у зв'язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] в с. Думенки Хмільницького району помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2010р. (а.с. 5). Позивач [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.1954р. (а.с. 6) є сином померлого, тобто згідно зі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], складовими частинами якого є: житловий будинок літ. "А", веранда літ "а", сарай літ. "Б", літня кухня літ. "В", сарай літ. "в", погріб з шиєю літ. "Г", огорожа №1, ворота № 2, хвіртка № 3, жомова яма №4, інвентаризаційною вартістю 92473 грн. Позивач у встановленому Законом порядку прийняв спадщину та звернувся із відповідною заявою до Хмільницької районної державної нотаріальної контори, де отримав свідоцтва про права на спадщину на частину належного спадкодавцеві майна, а саме: земельної ділянки площею 2,1901га розташованої на території Лозівської сільської ради Хмільницького району та грошові вклади в Хмільницькому ТВБВ № 10001/0120 ВАТ "Державний ощадний банк України" (а.с. 15, 16). Однак у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], нотаріусом відмовлено з підстав відсутності документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на нерухоме майно, про що надано письмову довідку № 457/02-17 від 26.05.2014р. (а.с. 21). Інші спадкоємці за законом - [PERSON] та [PERSON], та спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] не приймали та на неї не претендують, про що свідчать їхні заяви та письмова відповідь Хмільницької районної державної нотаріальної контори № 495/01-16 від 10.06.2014р. та копії фрагментів спадкової справи № 113/2013. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем [PERSON] права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані в [ADDRESS], побудовані на протязі 1950-1985 років, що підтверджується інформацією, яка міститься в технічному паспорті на вказаний житловий будинок. Його належність спадкодавцеві [PERSON] доведена належними та допустимими доказами, а саме: виписками з погосподарського обліку с. Думенки за 1964-1966 роки, 1983-1985 роки, 2006-2010 роки та довідкою Лозівської сільської ради Хмільницького району № 312 від 16.05.2014р. із яких убачається, що у особистій власності господарства [PERSON] в [ADDRESS]; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] виготовленим КП ВООБТІ станом на 26.06.2013р. у якому зазначено, що до складу будинковолодіння входить: житловий будинок літ. "А", веранда літ "а", сарай літ. "Б", літня кухня літ. "В", сарай літ. "в", погріб з шиєю літ. "Г", огорожа №1, ворота № 2, хвіртка №3, жомова яма №4, інвентаризаційною вартістю 92473 грн. При цьому суд враховує, що в матеріалах інвентаризації житловий будинок та господарські будівлі не відображені як самовільно побудовані, а наявний лише запис про відсутність правовстановлюючих документів, які [PERSON] не встиг оформити за життя. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець [PERSON] володів, користувався та розпоряджався вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у його власності, і вказане право власності зареєстроване за ним згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджують його право як спадкоємця за законом на успадкування майна спадкодавця [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачем не ставиться, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останнім.

Outcome: approved