Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

ПАТ КБ "Надра" подано до суду позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що 28 квітня 2007 року між ВАТ комерційним банком «Надра» (нині ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/953-Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 98600 доларів США із виплатою процентної ставки 12,49% річних, строком до 20.04.2027 року. Банк свої зобов'язання виконав. В якості забезпечення зобов'язань по кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №953-Н/2, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником своїх обов'язків по кредитному договору. У зв'язку із неналежним виконання позичальником своїх обов'язків щодо сплати кредитних коштів, станом на 05.06.2013 року за договором утворилась заборгованість у розмірі 2056867,95 грн., яка складається із наступного: 84877,82 доларів США, що еквівалентно 678428,42грн. - заборгованість за сумою кредиту; 40567,34 доларів США, що еквівалентно 324254,75 грн. - заборгованість по процентах; 122028,50 доларів США, що еквівалентно 975373,80 грн. - сума пені; 9860 доларів США, що еквівалентно 78810,98 грн. - штрафи, яку позивач і просив стягнути солідарно із відповідачів. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/953-Н від 28 квітня 2007 року в сумі 1759922 гривні 57 копійок, з якої: 84877,82 доларів США, що еквівалентно 678428,42грн. - заборгованість за сумою кредиту; 40567,34 доларів США, що еквівалентно 324254,75 грн. - заборгованість по процентам; 122028,50 доларів США, що еквівалентно 678428,42 грн. - сума пені; 9860 доларів США, що еквівалентно 78810,98 грн. - штрафи. Стягнуто солідарно із відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» понесені судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 3441 гривню. Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ "Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра» суму заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/953-Н від 28 квітня 2007 у розмірі 3 088131,54 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року виправлено описки у додатковому рішенні суду. В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не відповідність висновків суду обставинам у справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а судові рішення скасувати. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив із того, що 28 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/953-Н. За умовами цього договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 98600 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 28 квітня 2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON], про придбання у власність нерухомого майна за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Визволення, 27, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,49% річних та строком на 240 місяців (п. 1.1, 1.2, 1.3,1.3.1,1.4 кредитного договору). Відповідно до п.3.3.1 договору відповідач [PERSON] зобов'язалась повертати кредит та сплачувати банку, передбачені п.. 1.3.1, 1.3.2 договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок №29096800007515 мінімального необхідного платежу у валюті кредиту, який становить 1129,39 доларів США (п. 3.3.2 договору), щомісяця до 20 числа кожного наступного місяця (п. 3.3.3), із кінцевим терміном повернення 20 квітня 2027 року. В якості забезпечення зобов'язань по цьому договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №953-Н/2 , за умовами якого останній зобов'язався перед банком відповідати за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору №8/2007/840-К/953-Н від 28 квітня 2007 року. П. 1.2 договору поруки передбачено солідарну відповідальність поручителя та позивальника. Відповідно до п. 1.3 відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позивальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позивальником зобов'язань в цілому. Кошти за кредитним договором [PERSON] були отримані, утім на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору, позичальник зобов'язання за договором щодо повернення їх банку щомісячними платежами зі сплатою процентів за користування ними, у строки та розмірах, визначених договором, належним чином не виконав, прострочив сплату щомісячних платежів, у зв'язку із чим станом на 05.06.2013 року за договором утворилась заборгованість, яка складає 2056867,95 грн., з якої: 84877,82 доларів США, що еквівалентно 678428,42грн. - заборгованість за сумою кредиту; 40567,34 доларів США, що еквівалентно 324254,75 грн. - заборгованість по процентах; 122028,50 доларів США, що еквівалентно 975373,80 грн. - сума пені; 9860 доларів США, що еквівалентно 78810,98 грн. - штрафи. До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 1 ст. 530, ст.610, 611, ч. 1 ст. 624, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Суд зазначив, що п. 5.2 кредитного договору передбачено відповідальність позичальника, згідно якої у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3 договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходив із того, що між сторонами виникли договірні відносини із приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України. Відповідач [PERSON], як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч.1 статті 554, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, а тому суд вважав доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачів як солідарних боржників виниклу заборгованість по кредитному договорі. При цьому суд вважав за необхідне на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити розмір неустойки до 678428,42 грн. У додатковому рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року суд вказав, що 28.04.2014 року до суду надійшов уточнений позов ПАТ КБ "Надра» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до якого позивач просив стягнути із відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 134 367,87 доларів США та 1882554,65 грн. Однак при винесенні рішення суду дані суми заборгованості враховані не були. Тому суд стягнув із [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра» суму заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/953-Н від 28 квітня 2007 року у розмірі 3 088131,54 грн. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони є не обґрунтованими, зроблені без врахування обставин у справі та вимог законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Стягуючи грошові суми у зазначених розмірах суд в порушення ст.215 ЦПК України не зазначив у своїх рішеннях мотивів, з яких він вважав необхідним стягнути саме такі грошові суми у гривні, тоді як позивач просив стягнути суму боргу по кредиту та проценти у доларах США. Позивач просив стягнути у гривні лише пеню та штрафи (а.с.2-3,97-98). У додатковому рішенні суд взагалі не навів мотивів, щодо стягнення саме такої грошової суми, та із якого розрахунку, що суперечить роз'ясненням п. 11,14 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню. Згідно наданого розрахунку, який не спростований відповідачами, станом на 04 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/953-Н від 28 квітня 2007 року становить 134 367 доларів США 87 центів, з якої: 84877 доларів США 82 центи - заборгованість за кредитом; 49490 доларів США 05 центів - заборгованість по процентах; 157877 доларів США 78 центів - заборгованість по пені; 9860 доларів США - штрафи (а.с.100-101). Але в позивач просив стягнути пеню та штраф у гривні. Отже, суму заборгованості за кредитом та по процентах необхідно стягнути у доларах США. Що стосується суми пені, то суд враховує заперечення позичальника про те, що заявлена сума боргу ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки сума пені - 157877 доларів США 78 центів, перевищує розмір заявлених збитків - 134 367 доларів США 87 центів (а.с.60-63). Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України необхідно зменшити розмір неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків, ставить у скрутне становище боржника, є невиправдано завищеним, що має істотне значення, а тому пеню необхідно стягнути у розмірі 678428,42 грн. Що стосується вимог про стягнення штрафу, то суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст.61 Конституції України, про що зазначено у правовому висновку постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Врахувавши наведене та відповідно до статті 549 ЦК України Верховний Суд України зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Із врахуванням вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути із обох відповідачів у розмірі 1720 гривень 50 копійок із кожного, оскільки цією нормою не передбачене солідарне стягнення судових витрат.

Outcome: partial