Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 30 грудня 1983 року по 16.02.2001 року (всього 17 років 1 місяць) працював за спеціальністю підземний прохідник з повним робочим днем в підземних умовах на шахті імені «Ювілейна» Рудоуправління ім. ХХ партз'їзду, яке з 1 жовтня 1989 року виділилося зі складу Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у самостійне підприємство, яке з 13.12.1991 року було перейменовано у Державний рудник «СУХА БАЛКА», який згідно наказу комітету економіки виконкому Дніпропетровської обласної ради від 27.12.1994 року № 101 був перетворений з 13.01.1995 року у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «СУХА БАЛКА» (протокол № 22 від 28.03.2011 року) було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРАЗ [PERSON]». 21.12.2000 року він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим 16.02.2001 року був змушений звільнитися з роботи. Відповідно до медичного висновкулікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 21.12.2000 року йому було встановлено професійне захворювання: Вібраційна хвороба другого ступеня з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами, деф.артрозом правого ліктьового суглоба ПФ 2 ст., радикулопатією попереково-крижового рівня з частими загостреннями. В звязку з отриманим професійним захворюванням він відчуває біль у суглобах кінцівок, періодичний біль в поперековому відділі хребта, тягнучий біль у шийному відділі хребта, затерпання лівої половини тіла і кінцівок, скутість рухів і слабкість у лівій кінцівках, судоми у пальцях рук і ніг, підвищений АТ. Вину підприємства у виникненні у нього професійних захворювань встановлено Актом розслідування професійного, відповідно до якого визнано, що він працював в умовах повишеної вібрації, вологості. В наслідок професійних захворювань йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що у звязку з професійними захворюваннями він молода людина у віці 52 років частково втратив здоровя, суттєво змінився спосіб його життя. Просив стягнути з відповідача в відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 701568 гривень. У судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному розмірі. Представник відповідача представника - ПАТ «Євраз [PERSON]» в особі [PERSON]. позовні вимогине визнала і пояснила, що спростовуючи наявність моральної шкоди у позивача в звязку з отриманням професійного захворювання, підприємство вважає, що підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду позивачу, цей обовязок покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 30 грудня 1983 року по 16.02.2001 року (всього 17 років 1 місяць) працював за спеціальністю підземний прохідник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» Рудоуправління ім. ХХ партз'їзду, яке з 1 жовтня 1989 року виділилося зі складу Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у самостійне підприємство, яке з 13.12.1991 року було перейменовано у Державний рудник «СУХА БАЛКА», який згідно наказу комітету економіки виконкому Дніпропетровської обласної ради від 27.12.1994 року № 101 був перетворений з 13.01.1995 року у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «СУХА БАЛКА» (протокол № 22 від 28.03.2011 року) було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРАЗ [PERSON]», ідентифікаційний код: 00191329 згідно з ЄДРПОУ. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 21.12.2000 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), позивачу було встановлено професійне захворювання: Вібраційна хвороба другого ступеня з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами, деф. артрозом правого ліктьового суглоба ПФ 2 ст., радикулопатією попереково-крижового рівня з частими загостреннями, позивач був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи що підтверджується повідомленням про хронічне професійне захворювання № 510 від 26.12.2000 року, випискою з історії хвороби № 4145/1826 від 31.12.2002 року, випискою з історії хвороби № 4653 від 04.01.2005 року та випискою з історії хвороби № 4724/1139 від 05.12.2008 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), У звязку з цим 16.02.2001 року позивач вимушений був звільнитися з роботи. Відповідно до Виписки з історії хвороби № 4724/1139 від 05.12.2008 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг) у позивача наявні біль у суглобах кінцівок, періодичний біль в поперековому відділі хребта, тягнучий біль у шийному відділі хребта, затерпання лівої половини тіла і кінцівок, скутість рухів і слабкість у лівій кінцівках, судоми у пальцях рук і ніг, підвищений АТ. Відповідно до законодавства України до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою (ч. 4 ст. 14 Закону N 1105-XIV). Згідно трудової книжки, САНІТАРНО-ГІГІЄНИЧНОЇ ХАРАКТЕРИСТИКИ УМОВ ПРАЦІ № 2/2-1628 від 06.07.2000 року позивач працював на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «СУХА БАЛКА» у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 . У САНІТАРНО-ГІГІЄНИЧНІЙ ХАРАКТЕРИСТИЦІ УМОВ ПРАЦІ № 2/2-1628 від 06.07.2000 року зазначено, що: умови праці на робочому місці підземний прохідник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «СУХА БАЛКА» відносяться до 3 класу 2-3 ступеня (шкідливі умови праці). Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від \~14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. У ст. 1 Закону N 2694-XII зазначено, що охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Однак, ВАТ «СУХА БАЛКА» порушило вищевказані положення ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, що підтверджується наступним. ВАТ «СУХА БАЛКА» організувало розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. У п. 11 Акту № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці 3 класу 3 ступеня. У п. 10 Акту № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року, міститься висновок про те, що позивач 20 років 8 місяців працював у шкідливих умовах праці. Згідно п. 14 Акту № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Таким чином комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 10, 11, 14 Акту № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 20 років 8 місяців внаслідок професійної діяльності (роботи) на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «СУХА БАЛКА» на організм позивача впливали шкідливі виробничі фактори. Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ВАТ «СУХА БАЛКА» підтверджується Актом № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року. За висновком МСЕК від 19.02.2001 року, позивачу первинно було встановлено 35 % втрати професійної працездатності, що підтверджується Наказом ВАТ «СУХА БАЛКА» № 101/2001 від 20.03.2001 року (копії якого додається до позовної заяви). Згідно Довідки МСЕК (серія ДНА-02 № 03361) від 08.02.2005 року, позивачу з 01.03.2005 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності (копії якої додається до позовної заяви). За висновком МСЕК від 08.02.2005 року він також потребую санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування та ВМП. Не дотримання ВАТ «СУХА БАЛКА» (на протязі 20 років) вищевказаних положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач працездатному віці 52 роки став інвалідом 3-ої групи та втратив 50 % працездатності. Право працівника на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виникає після ушкодження здоров'я, тобто після настання нещасного випадку на виробництві або встановлення професійного захворювання, що спричиняє працівнику професійно зумовлену фізичну та/або психічну травму (а не до ушкодження здоров'я) та триває доти, доки не буде відшкодована моральна шкода. Отже отримані професійні захворювання вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому. Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України безпідставні, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 11 січня 2001 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємствах позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 08.02.2005 року встановлено 50% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві і наслідків, що наступили, вік позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 18 \~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved