Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), в якому просить визнати недійсним, укладений між співвідповідачами договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 р. в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором № 31/243/06-N від 28.09.2006 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оспорюваний правочин змінив його права та обов'язки як Боржника, однак в порушення чинного законодавства такі зміни були внесені без його участі та погодження. Крім того, оспорюваний правочин з боку ПАТ «Кредитпромбанк» укладений неповноважною особою, без обов'язкової попередньої згоди Наглядової ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та не заперечував проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду. Додатково зазначив, що в результаті підписання оскаржуваного договору змінився кредитор, що є істотною зміною умов кредитного договору. Представники ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.09.2006 року між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», було укладено кредитний договір № 31/243/06-N, за умовами якого позивач отримав в кредит грошові кошти в сумі 69690 дол. США строком до 27.09.2021 р. (а.с. 9-16). 26.06.2013 р. між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Кредитпромбанк" уклали посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1441, договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 31/243/06-N від 28.09.2006 року (а.с. 17-22). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є : недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.ст.1046-1057 ЦК України, які регламентують кредитні правовідносини не передбачено надання згоди боржником на заміну кредитора у цих зобов'язаннях. Не передбачено таких положень і умовами дослідженого судом кредитного договору від 28.09.2006 р., що не заперечував представник позивача. За вказаних обставин, які не заперечувались представником позивача, оскільки на передачу права вимоги від ПАТ "Кредитпромбанк» за Кредитним договором № 31/243/06-N від 28.09.2006 року до іншого кредитора згоди позивача як боржника не передбачено, оспорюваний Договір купівлі-продажу прав вимоги не стосується інтересів позивача, а відтак, позивач не є особою, яка згідно ст.215 ЦК України має право оспорювати даний Договір. Іншого судом не встановлено. Разом з тим, посилаючись на порушення законодавчо визначеної процедури передачі прав вимоги, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що умовами оспорюваного правочину були порушені будь-які його права як боржника у кредитному зобов'язані. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, в результаті укладання оспорюваного договору про передачу активів фактично відбулася заміна кредитора у кредитному зобов'язанні від 28.09.2006 року шляхом продажу ПАТ "Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до позивача в обсязі та на умовах, визначених вказаним кредитним договором. Твердження представника позивача про те, що заміна кредитора призвела до порушення прав позивача суд вважає необґрунтованими, в той час як ані положення ЦК України, ані умови кредитного договору від 28.09.2006 року не передбачають обов'язку кредитора отримувати попередню згоду боржника та його участь при відступленні права вимоги до нього третій особі. Суд, враховуючи викладене, та ту обставину, що ані позивачем, ані його представником не надано жодного належного та допустимого доказу, що оспорювана угода укладена з порушенням вимог чинного законодавства, через що має бути визнана недійсною, знаходить позовні вимоги необґрунтованими, а отже, такими, що не підлягають задоволенню. Посилання сторони позивача на підписання оспорюваного договору, як на їх думку, неповноважною з боку ПАТ «Кредитпромбанк» особою, як на підставу визнання договору недійсним, не ґрунтується на вимогах закону, а тому є безпідставним. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з встановлених судом обставин справи, положень законодавства, яке належить застосовувати до спірних правовідносин, умов Кредитного договору від 28.09.2006, та оспорюваного Договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 р., враховуючи, що позивач не є особою, яка має право оспорювати даний Договір, судом не встановлено порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, які підлягають захисту. Іншого позивачем суду не доведено. Відтак, позов задоволенню не підлягає у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed