Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі по тексту - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: [PERSON] (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просив суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу майнових прав №667/К від 11.07.2018 р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», який стосується права вимоги за Кредитним договором № 15/01/12-КМК від 16.08.2012р. та прав Іпотекодержателя за Іпотечним договором №22/01/101/12-С від 16.08.2012р., які були укладені між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON]; судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2012р. року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір №15/01/12-КМК, згідно якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 670 506,92 грн. З метою виконання зобов'язань, 16.08.2012р. між позивачем та Банком укладено Іпотечний договір №22/01/101/12-С, згідно якого в іпотеку передавалася земельна ділянка, яка належить [PERSON] 27.09.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за Кредитним договором. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1223/14 від 19.08.2014р., було вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 823 513, 20 грн. та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. з кожного. 11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра гарантія» було укладено Договір купівлі - продажу майнових прав №667/К, предметом якого є права вимоги до боржників, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, наведених у додатку №1 до цього Договору. Як вважає позивач, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області було зафіксовано розмір кредитної заборгованості позивача за Кредитним договором, а саме - 823 513,20грн., а сам Кредитний договір був таким чином розірваний з боку Кредитора. Рішення набрало законної сили 01.09.2014року. Судом було видано виконавчі листи про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором, строк пред'явлення яких до виконання закінчувався 01.09.2015 року. Тому, відповідач 1 мав право вимагати від Позивача повернення заборгованості за Договором згідно рішення суду на протязі 3-х років до 01.09.2017р., чим не скористався. Крім того, строк дії Кредитного договору закінчився 30.04.2015р. Позовна давність таким чином передбачається до 30.04.2018р., яка сплила ще до укладання відповідачами оспорюваного договору. При укладанні договору між відповідачами, згідно додатку до договору, розмір заборгованості за Кредитним договором (відповідно і право вимоги) становить 1 379 830,17 грн., що значно не відповідає реальному розміру боргу за Кредитним договором згідно рішення суду. Крім того, позивач вказує, що відповідачі мали би укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Іпотечним договором, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, позивач вважає, що Договір купівлі - продажу майнових прав №667/К від 11.07.2018р, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», який стосується права вимоги за Кредитним договором № 15/01/12-КМК від 16.08.2012р. та прав Іпотекодержателя за Іпотечним договором №22/01/101/12-С від 16.08.2012р., які були укладені між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] слід визнати недійсним. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 вказує, що до TOB «ФК «Довіра та Гарантія» перейшли всі права щодо грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №15/01/12-КМК від 16 серпня 2012 року. Станом на 09.11.2018 року рішення суду, яке набрало законної сили відносно позивача не виконано та підлягає примусовому виконанню в органах ДВС України. Беручи до уваги те, що зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, а в разі невиконання боржником грошового зобов'язання й після ухвалення рішення про повернення боргу правомірними є вимоги кредитора про стягнення з боржника відсотків за користування кредитом із застосуванням до нього відповідальності, твердження позивача є необґрунтованими. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Наявні рішення про стягнення заборгованості жодним чином не перешкоджають стягнути заборгованість по процентам та штрафним санкціям за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. Отже, на даний час порушень прав [PERSON] не існує, що є підставою для відмови в позові. У відзиві на позовну заяву відповідача 2 зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. При цьому, будь-яких доказів недійсності оспорюваного договору позивачем не надано, даний договір було укладено з дотримання всіх чинних вимог законодавства. На підставі вказаного, просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідач 2 та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених відповідача 2 та третьої особи. Ухвалою суду від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 18.10.2018 року до матеріалів справи долучено відзиви відповідачів на позовну заяву. Також судом долучено відповідь на відзив на позовну заяву, між тим, ухвалено не приймати його до уваги у зв'язку з порушенням його подання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.08.2012 року між ПАТ «Кредитпромбан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 15/01/12-КМК, згідно умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 670 506,92 грн., під 20 % річних. Кредитні кошти надавалися із строком користування такими до 30.04.2015 року (а.с. 7-9). 27.09.2012 року між ПАТ «Кредитпромбан» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 15/01/12-КМК від 16.08.2012 року (а.с. 10-11). На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.08.2012 року між ПАТ «Кредитпромбан» та [PERSON] було укладено було укладено Іпотечний договір №22/01/101/12-С, предметом якого стала земельна ділянка площею 0,1008 га, з цільовим призначенням для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території с. Зимна Вода квартал забудови «Гоголя» на території Зимноводівської сільської ради Путомитівського району Львівської області та належить Іпотекодердателю на власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1107 від 21.04.1999 року. Зазначений Іпотечний договір 16.08.2012 р. посвідчений привітним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П. та зареєстрований в реєстрі за №1058 (а.с. 12-14). Як встановлено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.08.2014 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) позивачу у цій справі за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] та [PERSON] користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 823 513,20 гривень (а.с. 8-19). Рішення набрало законної сили 01.09.2014 року. На виконання даного рішення 30.01.2015 року видані виконавчі листи (а.с. 20-21). 11.07.2018 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., за реєстровим №678, на підставі якого відступлено, зокрема, право вимоги за Кредитним договором №15/01/12-КМК від 16.08.2012 р., укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON], і прав Іпотекодержателя за Іпотечним договором №22/01/101/12-С від 16.08.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П., за реєстровим №864, укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та [PERSON], згідно додатку до цього Договору (а.с. 15-17). За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч.1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Як на підставу для визнання Договору недійним, позивач посилається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області було зафіксовано розмір кредитної заборгованості позивача за Кредитним договором в сумі 823 513,20грн., а сам Кредитний договір був таким чином розірваний з боку Кредитора. Судом було видано виконавчі листи про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором, строк пред'явлення яких до виконання закінчувався 01.09.2015 року. Тому, відповідач 1 мав право вимагати від позивача повернення заборгованості за Договором згідно рішення суду на протязі 3-х років до 01.09.2017р., чим не скористався. Крім того, строк дії Кредитного договору закінчився 30.04.2015р. Позовна давність таким чином передбачається до 30.04.2018р., яка сплила ще до укладання відповідачами оспорюваного договору. Також, при укладанні договору між відповідачами, згідно додатку до договору, розмір заборгованості за Кредитним договором (відповідно і право вимоги) становить 1 379 830,17 грн., що значно не відповідає реальному розміру боргу за Кредитним договором згідно рішення суду. Між тим, дана позиція є помилковою та не відповідає дійним обставинам справи, а наведені позивачем норми, на які він посилається, не можна застосовувати до даних правовідносин. За змістом ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Отже, думка позивача, що кредитний договір було достроково розірвано на вимогу кредитора шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості є помилковою. При цьому, згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В той же час, твердження позивача про те, що відповідач 1 мав право вимагати від позивача повернення заборгованості за Договором згідно рішення суду на протязі 3-х років до 01.09.2017р. не ґрунтуються на приписах ст. 256 ЦК України, згідно з якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а не виконати рішення суду, що набрало законної сили протягом такого строку. У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі №6-157цс16 вказано, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, посилання позивача на те, що суми, в межах якої відступлено право вимоги, та яку стягнуто з позивача за рішенням суду, різняться між собою, не можуть слугувати підставою для визнання договору недійним з огляду на вказані норми. Натомість, перевіривши обставини даної справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Таким чином, наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсними не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, крім того, перевіривши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що Договір договору купівлі-продажу майнових прав №667/К від 11.07.2018 року, що був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є дійсним на даний час. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладено та

Outcome: dismissed