Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - позивач) звернулося до Оболонського районного суду м. Києва суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач-1) про звернення стягнення на предмет застави, а саме з урахуванням зміни предмету позову просив суд в рахунок погашення боргу [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50006967 від 19.02.2013року, розмір якої складає 1 333 000,20 гривень, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «AUDI», модель А8 з об'ємом двигуна - 4163 см3, 2011 року виробництва, кузов № [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги в частині стягнення боргу з ТОВ « Конкріт Центр» залишити без розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір №50006967, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 424 203,89грн., що еквівалентно на дату договору 52 113,50 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався прийняти кредитні кошти належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід'ємну частину договору. Крім того позивачем було надано відповідачеві додатковий кредит у сумі еквівалентну 30 642,70 доларів США в українських гривнях, що на дату укладання додаткового кредиту становило 249 431,60грн. Цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування № 28-0199-РМ2-13-00100від 20.02.2013р. Відповідно до Загальних умов зобов'язання відповідача-1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором забезпечено Договором застави № 50006967 від 20.02.2013 року, згідно з умовами якого відповідач-1 надав в заставу автомобіль марки «AUDI», модель А8 з об'ємом двигуна - 4163 см3, 2011 року виробництва, кузов № [NUMBER], що належить йому на праві власності. 04.02.2015 року на адресу відповідача-1 направлено Вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором за № 50006967, якою позивач вимагав від відповідача-1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 передбачених Кредитним договором обов'язків йому неодноразово направлялись вимоги про сплату заборгованості, за договором. Отже, загальна сума заборгованості відповідача-1 перед позивачем становить 1 333 000 грн. 20 коп. У відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про заставу» позивач бажає задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. 11листопада 2015р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, яку судом прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», ТОВ « Конкріт Центр» про визнання кредитного договору. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при укладенні оскаржуваного договору відповідач допустив чисельні порушення норм законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, а саме не виконав переддоговірну роботу з позичальником, не надав позичальнику інформацію, що передбачено п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим навмисно ввів в оману позивача, порушив вимоги ст. ст. 627, ч.3 ст. 203, п.2 ст. 14, ч.1 ст. 1054, ст. 632 ЦК України, обмежив можливості позивача мати цивільні права та обов»язки, що є також підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним з моменту його вчинення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в заяві про збільшення розміру позовних вимог, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити з підстав, викладених в запереченнях. Представник відповідача в судовому засіданні по суті позовних вимог первісного позову заперечував в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву просив задовольнити з викладених у ній підстав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 19.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір №50006967, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 424 203,89грн., що еквівалентно на дату договору 52 113,50 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався прийняти кредитні кошти належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід'ємну частину договору. Крім того позивачем було надано відповідачеві додатковий кредит у сумі еквівалентну 30 642,70 доларів США в українських гривнях, що на дату укладання додаткового кредиту становило 249 431,60грн. Цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування № 28-0199-РМ2-13-00100від 20.02.2013р. Відповідно до Загальних умов зобов'язання відповідача-1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором забезпечено Договором застави № 50006967 від 20.02.2013 року, згідно з умовами якого відповідач-1 надав в заставу автомобіль марки «AUDI», модель А8 з об'ємом двигуна - 4163 см3, 2011 року виробництва, кузов № [NUMBER], що належить йому на праві власності. 04.02.2015 року на адресу відповідача-1 направлено Вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором за № 50006967, якою позивач вимагав від відповідача-1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Пунктом 30 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.02.2012 № 5 визначено, що вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). В положеннях п. 3.2. Загальних умов сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право достроково вимагати повернення кредиту, серед іншого, у випадку порушення відповідачем-1 терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк більше ніж 1 (один) календарний місяць. Як встановлено судом, відповідач-1 порушив виконання зобов'язань, в зв'язку з чим за відповідачем-1 виникла заборгованість за кредитним договором. При цьому, позивач звертався до відповідача-1 із вимогою (повідомленням) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 ст. 529 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). У відповідності до п. 8.1 Загальних умов, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Крім того, п. 8.2 Загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Крім того. п. 8.3 Загальних умов передбачено, що за кожен випадок порушення позичальником умов ст. ст. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 20 дол. США за обмінним курсом банку, зазначеному у кредитному договорі, на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 25 дол. США за обмінним курсом банку, зазначеному у Кредитному договорі, на момент направлення Компанією другої вимоги щодо сплати, та у розмірі еквіваленту 30 дол. США за обмінним курсом банку, зазначеному у Кредитному договорі, на момент направлення Компанією третьої вимоги щодо сплати. Відтак, йому було нараховано та направлялись вимоги про сплату заборгованості за договором, за що відповідно нараховано штрафні санкції. Тому, загальна суму заборгованості перед кредитним договором становить 1 333 000 грн. 20 коп. Пунктом 8.5 Загальних умов визначено, що збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконання кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафі санкції. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем-1 свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, але останній в свою чергу порушив умови договору, а тому за розрахунками позивача має заборгованість за Кредитним договором № 50006967 від 19.02.2013 року, становить 1 333 000,20 гривень. Також, у відповідності до п.2.3.4 Договору застави, заставодавець без попередньої письмової згоди заставодержателя не здійснювати наступної застави предмета застави, дій, пов»язаних із зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов»язаних із передачею предмета застави третім особам, в тому числі у тимчасове користування. У разі невиконання та/або неналежного виконання заставодавцем умов, передбачених ст. 2.3 цього договору, заставодержатель може застосувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 (десяти) відсотків від вартості предмету застави, визначеної у статті 1.1 цього договору (п. 4.1.2 Договору застави). Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Так, відповідно до положень ст.572, ч.2 ст.575, ч.1 ст.576 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно зі ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Позивач, згідно п. 5.1. Договору застави, має право задовольнити свої вимоги за цим договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором. Відповідно до п. 5.2. Договору застави, задоволення вимог заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави. Нормами ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувана в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Умовами укладеного між сторонами Договору застави № 50006967 від 20.02.2013 року обумовлено право позивача звернення стягнення на предмет застави (Розділ 4 договору). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач-1 зобов'язання за Кредитним договором №50006967 від 19.02.2013року, Договором застави № 50006967від 20.02.2013 року, у відповідності до Загальних умов кредитування, Графіку погашення кредиту не виконав, а за договорами та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет застави в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитом у визначеному судом розмірі шляхом продажу вказаного автомобіля Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок часткового погашення боргу [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50006967 від 19.02.2013 року в загальному розмірі в сумі - 1 333 000 грн. 20 коп. Також, враховуючи те, що позивач не виконав умови Договору застави № 50006967 від 19.02.2013 року щодо збереження предмета застави, у відповідності до умов цього договору, підлягає стягненню. Доводи відповідача не спростовують правомірності вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет застави у цій справі. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті», ТОВ « Конкріт Центр» про визнання договорів недійсними слід зазначити наступне. Так, за умовами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитним договором та Договором застави чітко визначені зобов'язання сторін, а їх укладення у встановленому законом порядку свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підпис відповідача під договорами свідчить про його ознайомлення з усіма їх умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦK України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановленого законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України). У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 ЦК України). Пунктом 10 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним (п. 13 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Проте, посилання позивача за зустрічним позовом про істотний дисбаланс щодо виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти не слугує підставою для визнання договору недійсним вцілому. Окрім того, суду не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір є несправедливим, адже відповідач-1 ознайомився з усіма його умовами та графіком платежів, відповідно погодився з ними, про що свідчать його підписи. Також суду не надано доказів того, що сторони якимось чином намагалися досягти згоди щодо зміни умов договору. Оскільки відповідачу-1 були відомі умови договорів, що він укладав в установленому законом порядку, а також те, що на даний час відсутні належні та допустимі докази того, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства, крім того враховуючи вимоги ст.ст. 524, 652 ЦК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» судовий збір.

Outcome: approved