Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач в особі ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2018 року о 12 год. 50 хв. на вул. Глушкова в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «ПРОСТО-Страхування»за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/2926972, чинним на час ДТП), під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. В наслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого транспортному засобу внаслідок ДТП, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, проведений розрахунок страхового відшкодування й складений страховий акт. Так, згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту від 31 липня 2018 року, вартість збитку завданого автомобілю «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] , визначено в сумі 21 857 грн. 73 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним 01 серпня 2018 року на підставі заяви потерпілої в ДТП особи та платіжного доручення № 13535 в загальній сумі 21 857 грн. 73 коп. Вважає, що водій транспортного засобу, причетний до ДТП, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомити про ДТП, проте цього не зробив, тому він в порядку зворотньої вимоги (регресу) на підставі ст. 33, п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" просить стягнути з відповідача заподіяні ним матеріальні збитки. В судове засіданні позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 06 червня 2018 року о 12 год. 50 хв. на вул. Глушкова в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «ПРОСТО-Страхування»за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/2926972, чинним на час ДТП), під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6, 7, 8, 9, 10, 11). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 11). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В наслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого транспортному засобу внаслідок ДТП, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, проведений розрахунок страхового відшкодування й складений страховий акт. Так, згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту від 31 липня 2018 року, вартість збитку завданого автомобілю «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER] , визначено в сумі 21 857 грн. 73 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним 01 серпня 2018 року на підставі заяви потерпілої в ДТП особи та платіжного доручення № 13535 в загальній сумі 21 857 грн. 73 коп. (а.с.12, 13, 14-22, 23, 24, 25). Водій транспортного засобу, причетний до ДТП, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомити про ДТП, проте відповідач цього не зробив, тому він в порядку зворотньої вимоги (регресу) на підставі ст. 33, п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має відшкодувати заподіяні ним матеріальні збитки позивачу. Так, про вказану ДТП страхувальник/водій забезпеченого транспортного засобу, причетний до ДТП, не повідомив ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», як того вимагає договір про страхування та Закон України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Суд вважає, що відповідач (водій забезпеченого транспортного засобу, причетний до ДТП) на підставі пп. "г" п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має відшкодувати 21 857 грн. 73 коп. - витрат, пов"язаних із виплатою ПрАТ «ПРОСТО-Страхування»страхового відшкодування, як особа, яка не повідомила страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (пп. "г" п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 1 921 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, окрім того позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 31-34, 35-36, 37-38, 39, 40, 41), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 33, 36, пп. "г" п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.. 27 Закону України "Про страхування", Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved