Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

08.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали договір кредиту № 066/30-208. Акціонерний -комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в Публічне Акціонерне Товариство "Укрсоцбанк". Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов"язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю, а відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань за договором, у результаті чого станом на 19 вересня 2017 року має заборгованість за Договором кредиту на загальну суму 100 886,91 гривень, яка складається із: 46756,32 грн.-сума заборгованості за кредитом; 36308,44 грн.-сума заборгованості за відсотками; 3111,65 грн.- розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 8547,89 грн.- розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; 1648,86 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 4513,75 грн.- розмір інфляційних витрат за відсотками. Зважаючи на викладене банк звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в сумі 100886,91 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. Представник позивача до початку розгляду справи по суті надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи (на сайті судової влади було опубліковано оголошення), повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 КК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 08.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 066/30-208. Акціонерний -комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в Публічне Акціонерне Товариство "Укрсоцбанк". Предметом договору є кредит в сумі 30 000,00 гривень, які [PERSON] отримав на споживчі потреби у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 14 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості. Щомісячно до 10 числа відповідач зобов'язувався сплачувати рівними частинами кошти в сумі 250 гривень, починаючи з березня 2008 року з кінцевим терміном погашення кредиту до 05 лютого 2008 року. 28 вересня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладеного договір про внесення змін № 066/30-414 до договору кредиту № 066/30-208 від 08.02.2008 року, зокрема: - встановлено, що погашення залишку заборгованості за кредитом та процентами, що нараховані станом на 28.09.2012 року в сумі 50396,06 грн. здійснюється згідно з графіком до 10 числа кожного місяця , починаючи з жовтня 2012 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 27.09.20207 року(включно). - встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 21 процент річних. В силу ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Пунктами 3.3.6, 3.3.7 Договору кредиту визначено обов'язок позичальника своєчасно та в повному обсязі, сплачувати проценти та погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1 Договору. У разі невиконання позичальником обов'язків визначених у п.п. 3.3.6, 3.3.7 Договору кредиту протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (п. 4.4 Договору Кредиту). Позичальник систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості станом на 19.09.2017 року в сумі 100 886,91 грн. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). З аналізу вказаної норми Закону, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, вбачається, що у разі прострочення сплати поточного платежу за кредитом у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України незалежно від закінчення строку дії договору або його розірвання. Із розрахунку заборгованості наданого банком слідує, що [PERSON] прострочив платежі з оплати основного боргу, процентів, пені та має значну заборгованість, яка завдає збитків Банку. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитним договором в сумі 1648,86 грн. та витрат за відсотками в сумі - 4513,75 грн. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 01 жовтня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-113цс14, вказується, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. З урахуванням наведеного вище, обставини, що позичальник [PERSON] тривалий час не здійснює сплату обов'язкових платежів за Кредитним договором, що завдає втрат для Банку, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості підлягає до повного задоволення. Розрахунок таких витрат проведено позивачем у відповідних розрахунках, він не спростований відповідачем. Таким чином грошові вимоги позивача є законними, обґрунтованими вимогами цивільного законодавства та умовами Кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, принципи цивільного процесу про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, суд приходить до висновку про повне задоволення заявленої позовної вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved