Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Великокопанська сільська рада Виноградівського району про визнання права власності на нерухоме майно. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що з 2003 року він та його дружина [PERSON] проживають в [INFO] по вул.[PERSON] (Леніна), 156 Виноградівського району та відкрито володіють будинком на протязі 13 років, який належить батькові його дружини відповідачу [PERSON], який перебуває у шлюбі з [PERSON] За час сумісного проживання з відповідачкою [PERSON], позивачем за власні кошти було здійснено ремонт вказаного будинку та надвірних споруд, вартість його збільшилася на 236386,00 грн. З 2003 року відповідач не утримує вказаний будинок, не брав участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, так як весь цей період перебував на заробітках за межами України. На даний час відповідач [PERSON] почав втручатися у подружнє життя позивача та його дружини, у звязку з чим його дружина має намір розірвати з ним шлюб. Позивач [PERSON] змушений звернутися до суду про встановлення розміру частки в спільному сумісному майні. Позивач просить суд визнати за ним право власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності, яке складається з житлового будинку корисна площа якого становить 87,4 кв.м, житлова 62,8 кв.м. та визначити по 1/4 частки вказаного майна [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В свою чергу відповідачем [PERSON] подано до суду письмове заперечення на позовну заяву [PERSON] Заперечення мотивує тим, що він є громадянином США і являється власником будинку в с.В.Копаня по вул.Миру, 156 Виноградівського району. Вказує, що після одруження його дочки з позивачем у 2004 році, він дозволив своєму зятю [PERSON] проживати разом з донькою у спірному будинку. В кінці 2004 року він, [PERSON], разом з дружиною [PERSON] виїхали на постійне проживання до США, де проживають і на теперішній час. Його донька із зятем, позивачем по справі, залишилися проживати у спірному будинку. Під час шлюбу дочки з позивачем в них народилося четверо дітей, однак спільне подружнє життя не склалося. Позивач став зловживати спиртними напоями, ніде не працював, застосовував до жінки фізичну силу, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин, шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Наразі його донька, [PERSON], разом з дітьми змушена була залишити спірний будинок, в якому прописана з дитинства, і виїхати до м.Хуст, у звязку з поведінкою позивача, відносно якого зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, нанесення легких тілесних ушкоджень. Позивач залишився проживати у будинку в с.В.Копаня по вул.Миру, 156, який належить відповідачу на праві приватної власності. На прохання виселитися позивач [PERSON] не реагує, хоча у спірному будинку не зареєстрований. Відповідачем подано до суду позовну заяву про виселення позивача з будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня. Ствердження позивача щодо здійснення ремонту будинку та надвірних споруд за власні кошти є надуманими, оскільки кошти для утримання та проведення ремонтних робіт вказаного будинку надавав відповідач своїй доньці [PERSON] шляхом грошових переказів. На підставі вище наведеного [PERSON] просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд такі задоволити. Пояснив, що він з дружиною проживав у будинку тестя. Заробляв кошти самотужки, разом з дружиною вони жили за ці кошти. Будинок потребував ремонту, він за власні кошти здійснив ремонт будинку, завершив його у 2016 році. Відповідач [PERSON] обіцяв переписати спірний будинок на свою доньку, [PERSON] Жодних договорів з відповідачем на рахунок нерухомого майна він не укладав. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі доручення від 11.11.2016 року, підтримав заявлені позивачем вимоги та просив такі задоволити. Вважає, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності в розмірі 1/4 частки майна в житловому будинку та визначити по 1/4 частки вказаного майна за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 22.12.2016 року, в судовому засіданні повністю заперечила відносно уточнених позовних вимог та просила суд в задоволенні таких відмовити повністю з підстав, які наведені у письмовому запереченні. Пояснила, що власником спірного будинку є відповідач [PERSON], який володіє нерухомим майном на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 24.05.2003 року. З позивачем [PERSON] ніяких договорів та правочинів на управління належного йому майна не укладав. Твердження позивача щодо здійснення ремонту будинку та надвірних споруд за власні кошти [PERSON] є надуманими, оскільки всі ремонті роботи будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня здійснювалися за кошти, які він разом з дружиною пересилали доньці [PERSON] із США грошовими переказами. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила відносно заявлених позовних вимог [PERSON] Пояснила, що будинок належить її батьку [PERSON], який проживає в США. В неї з чоловіком завжди виникали суперечки за будинок, оскільки останній наполягав, щоб батько переписав будинок на неї. Протягом спільного проживання в будинку вони здійснювали ремонтні роботи. Її батьки систематично надсилали їй кошти із США. Наразі вона проживає у своїх родичів в м.Хуст оскільки побоюється позивача. Вважає, що позивач [PERSON] не має права на частку у майні. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило. Розгляд справи проведено на підставі поданих сторонами доказів. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Великокопанської сільської ради Виноградівського району в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] проживали у будинку, який належить відповідачу [PERSON] Будинок був досить у занедбаному стані. Вони народили чотирьох дітей. За час спільного проживання [PERSON] проводив ремонтні роботи будинку, їздив на заробітки. Їм відомо, що відповідач [PERSON] обіцяв переписати будинок на свою доньку [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 12.10.2003 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що у виконкомі [PERSON] сільської ради Виноградівського району було зроблено актовий запис за №11 (а.с.27). Рішенням Виноградівського районного суду від 02.12.2016 року у справі №299/1224/16-ц шлюб, укладений 12.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у виконкомі Великокопанської сільської ради за актовим записом №11 розірвано (а.с.57-58). Згідно довідки про склад сімї №02-13/757 від 12.05.2016 року, яка видана на імя [PERSON], третьої особи по справі, остання має наступний склад сімї: [PERSON], [INFO] чоловік, [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] син (а.с.28). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2003 року, яке видане державним нотаріусом Виноградівської нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №1382, [PERSON] отримав у спадок після смерті [PERSON] жилий будинок в с.Велика Копаня по вул.Леніна, 156 Виноградівського району (а.с.23). Право власності підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №663207 від 29.05.2003 року Виноградівським БТІ (а.с.24). З акту обстеження домогосподарства по вул.Миру, 156 в с.Велика Копаня від 08.12.2016 року вбачається, що будинок рахується за [PERSON] Дочка [PERSON], [INFO] і четверо її дітей проживають в [INFO]. На даний час в будинку проживає [PERSON], [INFO] (а.с.55). З відмітки у паспорті громадянина серії ВО 712353. виданого Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області слідує, що позивач [PERSON] зареєстрований 04.09.2008 року у с.В.Копаня по вул.Л.Українки, 14 Виноградівського району (а.с.21). За заявою позивача КП Виноградівстке РБТІ було виготовлено довідку №946 від 17.11.2016 року та технічний паспорт на житловий будинок серії АЕ №001271 від 15.11.2016 року, згідно яких житловий будинок з надвірними будівлями в с.В.Копаня по вул.Миру, 156 будівництвом завершений. Згідно архівних даних станом на 01.01.2013 року будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.29, 31-33). Крім цього, висновком про вартість майна №1449273_16112016_222 встановлено вартість вищевказаного будинку станом на 16.11.2016 року, яка становить 300661,00 грн. (а.с.30). У своїй позовній заяві та письмовому уточненні позовних вимог позивач [PERSON] ставить вимогу про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/4 частки майна за набувальною давністю, мотивуючи тим, що за час сумісного проживання з дружиною у житловому будинку, який належить відповідачу [PERSON], ним було здійснено ремонт будинку та надвірних споруд, з 2003 року він та його дружина безперешкодно володіють та користуються вказаним будинком, у звязку з чим має право на 1/4 частки у вказаному будинку. Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач [PERSON] є власником спірного нерухомого майна. З позивачем [PERSON] ніяких договорів та правочинів на управління належного йому майна не укладав. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Проведення ремонтних робіт житлового будинку №156 по вул.Миру в с.В.Копаня та його утримання не є обставинами, з якими закон повязує можливість набуття права власності за набувальною давністю. Чинне законодавство не повязує виникнення права власності на житловий будинок у осіб, які поряд з власником проводили в ньому поліпшення умов проживання. Твердження позивача про те, що відповідач [PERSON], як власник будинку, з 2003 року не проживає у спірному будинку та не виявляє жодного інтересу до будинку, не свідчать про те, що останній відмовився від свого права на вказаний будинок. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими наявними у справі доказами, суд вважає доведеним, що позивачу з моменту вселення у будинок №156 по вул.Миру в с.В.Копаня було відомо, що він має власника і йому на праві власності не належить, а лише користується ним, як член сім'ї, а отже у даному конкретному випадку відсутні необхідні умови для виникнення права власності за набувальною давністю. Обравши спосіб захисту права, передбачений статтею 344 ЦК України, позивач не надав суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному ним способу захисту права. Посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовом про захист приватної власності» позивач в своїй заяві про уточнення позовних вимог від 06.12.2016 року просить визнати за ним право власності в розмірі 1/4 частки майна у спільній сумісній власності та визначити по 1/4 частки вказаного майна [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, згідно приписів п.5 вищезгаданої постанови слідує, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Крім того, аналізуючи досліджені судом докази та приведені вище норми закону, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання за ним 1/4 частки майна у спільній сумісній власності, задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з підстав, визначених ст.ст.322, 355, 368 ЦК України та ст.ст.69-70 СК України, зазначені норми закону регулюють право спільної сумісної власності членів сім`ї та подружжя. Даних про те, що будинок №156 по вул.Миру в с.В.Копаня та витрати на благоустрій і ремонт понесені позивачем під час подружнього життя, є обєктом права спільної сумісної власності, суду не надано. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання частки у спільній сумісній власності на будинок за набувальною давністю.

Outcome: dismissed