Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення сум матеріальної допомоги при звільненні. На підставу своїх вимог спирається на те, що [PERSON], працювала на виборній посаді голови Буцької селищної ради протягом останніх дванадцяти років - з 2005 по 2018 рік, що підтверджується записом у трудовій книжці. На підставі рішення сесії депутатів Буцької селищної ради від 4 січня 2018 року №22-5/VII було прийнято рішення надати її як селищному голові [PERSON], одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв'язку з припиненням повноважень, а головному бухгалтеру Буцької селищної ради [PERSON], провести виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у день розрахунку. 9 січня 2018 року у Буцькій селищній раді відбулося складення позивачем повноважень селищного голови і офіційне звільнення з посади. У Буцькій селищній раді 19 січня 2018 року зареєстровано подане позивачем звернення з проханням виплати зазначені кошти, але станом на день подачі позовної заяви до суду жодної виплати не відбулося. Згідно вимог статті 116 КЗпП України, що визначає строки розрахунку при звільненні, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки, позивача середньомісячна заробітна плата становила 9460 гривень, то сума матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат становить 28380 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят) гривень. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі не виплати сум у строки з вини організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Останній робочий день її на посаді згідно запису в трудовій книжці це 9 січня 2018 року, а розрахунок від організації надійшов 31 січня 2018 року, що є порушенням статей 116, 117 КЗпП України. У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч. 3 ст. 2 цього Закону), що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з"явилася, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник Буцької селищної ради в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом відправлення судових повісток з рекомендованими повідомленнями, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клолпотань про відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не мперешкоджаєрозгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: Позивач працювала на виборній посаді голови Буцької селищної ради протягом останніх дванадцяти років - з 2005 по 2018 рік, що підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с.3). На підставі рішення сесії депутатів Буцької селищної ради від 4 січня 2018 року №22-5/VII було прийнято рішення надати позивачу як селищному голові одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв'язку з припиненням повноважень, а головному бухгалтеру Буцької селищної ради [PERSON], провести виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у день розрахунку. (а.с.5). 9 січня 2018 року у Буцькій селищній раді відбулося складення позивачем повноважень селищного голови і офіційне звільнення з посади. У Буцькій селищній раді 19 січня 2018 року зареєстровано подане позивачем звернення з проханням виплати зазначені кошти, але станом на день подачі позовної заяви до суду жодної виплати не відбулося. (а.с.6). Рішенням Буцької селищної ради №3-47/VII від 23.02.2018 р. вбачається відміна п. 2,3,4 рішення від 04.01.2018 р. Згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 р. вбачається, що рішення Буцької селищної ради №3-47/VII від 23.02.2018 р. щодо відміни п. 2,3,4 рішення від 04.01.2018 р. скаксовано і дане рішення набрало законної сили.(а.с.73-74). Суд зазначає, що не бере до уваги рішення Буцької селищної ради від 21.12.2018 р. №16-11/VII (а.с.90) про фактично повторну відміну п. 2,3,4 рішення від 04.01.2018 р., оскільки дії по відміні даних пунктів рішення відповідачем були предметом розгляду Черкаським окружним адміністративним судом під розгляду позову позивачки до відповідача про скасування рішення №3-47/VII від 23.02.2018 р. і рішення по даній справі набрало законної сили. Довідка Буцької селищної ради від 06.02.2018 р. №184 (а.с.31) свідчить проте, що середньомісячний заробіток позивача за останні два місяці складає 9757 грн. 25 коп.. Згідно вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки, позивача середньомісячна заробітна плата становила 9757 грн. 25 коп., то сума матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат становить 29271,75 грн. Згідно статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середньої заробітної плати проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», де в п.8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із трудової книжки позивач склала повноваження селищного голови 09.01.2018 р. (а.с.3) Довідка Буцької селищної ради від 06.02.2018 р. №184 (а.с.31) свідчить проте, що середньомісячний заробіток позивача за останні два місяці складає 9757 грн. 25 коп.. Згідно виписки АТ КБ "ПриватБанк" по надходженню по заробітній картці позивача вбачається, що останій платіж виду "зарплата" надійшов позивачу від відповідача 31.01.2018 р. Таким чином середньоденний розмір заробітної плати позивача за останні два місяці роботи становить 453 гривень 83 копійок (9757 грн. 25 коп. + 9757 грн. 25 коп. :43 (листопад 2017- 22 робочих днів, грудень 2017 - 21 робочих дні) = 453 гривень 83 копійок. З 10.01.2018 року по 31.01.2018 року кількість днів затримки становила 16 дні, отже розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7261 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Із матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких заяв та клопотань представника відповідача щодо витребування доказів в зв"язку з неможливістю їх отримання. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду можливість надати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved