Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

31 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним та стягнення коштів. В заяві зазначає, що 3.11.2014 року між нею (лізингоодержувачем), з одної сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (надалі по тексту - ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») (лізингодавцем), з другої сторони, був укладений договір фінансового лізингу № 01/14-00246 з Додатками № 1, 2, 3 (надалі по тексту - Договір), предметом якого є трактор марки БР моделі 404, вартістю 73 900 (сімдесят три тисячі дев'ятсот) гривень, зазначений у п. 1.1 Договору та Специфікації, що є додатком № 3 до Договору. Згідно п.1.3 укладеного Договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Відповідно до п.п.1.7,1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до Договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. На виконання умов вказаного Договору, 3.11.2014 року та 19.11.2014 року позивач сплатила на розрахунковий рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» авансовий платіж в сумі 36 950 гривень та комісію за організацію та оформлення даного договору у розмірі 7 390 гривень, а всього 44 340 (сорок чотири тисячі триста сорок) гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. Після сплати вказаної суми представник відповідача запевнив, що трактор буде доставлено у найкоротший термін. Однак, станом на сьогодні відповідач не виконав свої зобов'язання згідно Договору та не передав їй трактор БР 404. Вважає, що умови укладеного Договору порушують принцип добросовісності та є несправедливими, створюють істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін та суперечать змісту норм ЦК України, інших актів цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, вказує що Договір не передбачає будь-якої відповідальності ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» за невиконання умов Договору, а також не містить будь-яких гарантій отримання клієнтом транспортного засобу у разі повної оплати його вартості. Також зазначає, що Договір встановлює жорсткі обов'язки споживача; не містить будь-яких гарантій виконання свого обов'язку лізингодавцем, отримання клієнтом транспортного засобу у разі повної оплати його вартості, як і те, що відповідач може в односторонньому порядку збільшити лізинговий платіж без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни, що була погоджена на момент укладання Договору. Окрім цього, з умов даного договору вбачається, що позивачем сплачено грошові кошти не за одержання товару, а за можливість одержати право на купівлю товару. Також вважає, що відповідачем необгрунтовано визначена комісія у розмірі 10% вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи (п. 1.7, 1.8 Договору, Додаток №1 Договору), пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, що на думку позивача порушує принцип добросовісності, оскільки відсутня співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягала лише у виготовленні стандартної форми договору та, яка в розумінні ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем. Крім того, умова договору про неповернення цього платежу у випадку розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, що спричиняє шкоду позивачу, у вигляді неповернення сплачених ним коштів. Умова Договору про зарахування суми фактично сплаченого лізингоодержувачем Авансового платежу у рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов договору у випадку розірвання Договору з ініціативи лізингоодержувача, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, що також спричиняє шкоду позивачу, у виді неповернення сплачених ним коштів, що надає лізингодавцю право не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, що вважається несправедливою умовою, згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Вважає, що спірний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а також вимогам Цивільного кодексу України, тому просила постановити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01/14-00246 від 03.11.2014 року разом із Додатками № 1, 2, 3 від 3.11.2014 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на її користь сплачені нею на виконання договору фінансового лізингу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Звертала увагу суду, що, крім підстав, які вказані у заяві, у відповідача немає ліцензій на надання послуг з фінансового лізингу. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову. Свої заперечення обґрунтовував тим, що між сторонами дійсно було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00246 від 03.11.2014 року. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Вищевказана довідка була одержана відповідачем 11.09.2012 року. Просили відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України (а.с.53-58). Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд проходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Суд встановив, що 3 листопада 2015 року між [PERSON] (Лізингоодержувачем), з одної сторони та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" (Лізингодавцем), з другої сторони, був укладений договір фінансового лізингу № 01/14-00246 з Додатками № 1, 2, 3, предметом якого є трактор марки БР моделі 404, вартістю 73 900 (сімдесят три тисячі дев'ятсот) гривень, зазначений у п. 1.1 Договору та Специфікації, що є додатком № 3 до Договору (а.с. 8-21,77-83). Згідно п.1.3 укладеного Договору, Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Відповідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Пунктами 1.7, 1.8 визначено, що предмет Договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу), та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до Договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію . На підставі п.2.1 Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору. Відповідно до п.2.2 Договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу і в останню дату платежу, зазначену у додатку №2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу, б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору та становить 50% від вартості предмету лізингу, в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмету лізингу. Згідно з п. 8.2.3 Договору [PERSON] зобов'язана сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Пунктом 9.1 Договору передбачено право лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу. Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу. На виконання умов вказаного Договору, 3.11.2014 року та 19.11.2014 року позивач сплатила на розрахунковий рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» авансовий платіж в сумі 36 950 гривень та комісію за організацію та оформлення даного договору у розмірі 7 390 гривень, а всього 44 340 (сорок чотири тисячі триста сорок) гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.84-86). Вимоги позивача щодо відсутності у відповідача ліцензії на здійснення фінансового лізингу, є безпідставними, оскільки як вбачається з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) № 642/13-9 від 16.02.2015 року ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не отримувало ліцензії на надання фінансових послуг, однак з урахуванням вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 22.01.2004 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2005 року за № 751/11041, Нацкомфінпослуг внесено до реєстру юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі види фінансових послуг, ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» видано довідку про взяття на облік юридичної особи серії ФЛ № 486 від 11.09.2012 року з правом надання фінансової послуги з фінансового лізингу (а.с. 71-73). Положеннями ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Нормами ст.2 цього ж Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу. Відповідно до ч.1 ст.4, ч.4 ст.5 Закону України «Про фінансові пос та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яку може надавати юридична особа, яка за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, та внесена до відповідного державного реєстру і взята на облік. Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договором даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, згідно зі ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Твердження позивача, про те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань та не передав йому предмет лізингу не відповідають дійсності, оскільки відповідно до умов договору фінансового лізингу (п.1.7.) передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем па рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмета лізингу), комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). З моменту підписання договору позивачем було виконано умови договору по сплаті платежів лише в частині комісії за організацію, оформлення договору та авансового платежу, а комісію за передачу предмета лізингу не було сплачено взагалі, тому у відповідача відсутній обов»язок по передачі в користування обраного предмету лізингу. Узагальнюючи наведене, суд робить висновки про те, що оспорюваний договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору, так як позивач підписала та отримала примірник договору та додатки до нього, отримавши при цьому повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення Договору, що необхідно розцінити як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї, а відтак є всі підстави для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed