Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

27.01.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Никола-град" (далі- ОСББ "Никола-град"), Миколаївської міської ради про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту загальною площею 418,52 кв.м. щодо земельної ділянки належної відповідачу, розташованої за адресою: [ADDRESS] в її інтересах на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] в обох напрямках. В позові позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана земельна ділянка суміжна із земельною ділянкою для обслуговування багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS], яка знаходиться у користуванні відповідача. У 2010 році було облаштована споруда №6 - ворота додаткового в'їзду на територію домоволодіння з території двору по [ADDRESS], зазначені ворота пристосовані для проїду транспортного засобу та були споруджені за погодженням контролюючих органів, колишнього користувача земельної ділянки "БК "Корабел" та на підставі розпорядження адміністрації Заводського району. Починаючи з 2013 року ОСББ "Никола-град" влаштувало контрольно-пропускний пункт із шлагбаумом з боку [ADDRESS] при в'їзді на свою земельну ділянку, через який пропускають лише транспортні засоби мешканців багатоповерхового будинку, що розташований на земельній ділянці відповідача, у зв'язку з чим вона не має можливості проїзду на транспортному засобу на свою земельну ділянку. З метою погодження питання щодо проїзду по належній відповідачу земельній ділянці, вона звернулась до відповідача з пропозицією щодо укладання договорову земельного сервітуту, але відповіді не отримала, тобто відповідач ухиляється від домовленостей. При цьому, проїзд на транспортному засобі по наявному шляху через належну відповідачу земельну ділянку єдиний можливий спосіб задоволення її потреб у повноцінному користуванні власною земельною ділянкою, що є підставою для встановлення сервітуту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, категорічно відмовився від встановлення земельного сервітуту, просив в задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що на належній позивачу земельній ділянці на теперішній час знаходиться збудований та фактично діючий магазин "Югтепломер", а не житловий будинок, який побудований самочинно без належного на те дозволу та позичав уникає сплати обов'язкового платежу за використання земельної ділянці для цього виду призначення. Проте, у технічному паспорті ММБТІ 2012 року не вказано самочинна забудова за вказаною адресою. Вимагання позивача щодо встановлення земельного сервітуту створює незручності та обтяження для відповідача, як суміжного землекористувача, зокрема вимагаючи встановлення постійного безоплатного сервітуту на земельну ділянку за яку відповідач сплачує орендну плату. Безпідставні є посилання позивача на те, що нею споруджені ворота №6 у законний спосіб за погодженням контролюючих органів, оскільки вказані погодження не могли бути підставою для виконання будівельних робіт з будівництву воріт, оскільки у даних органів відсутні повноваження щодо надання дозволу на виконання робіт щодо перебудови житлового об'єкту у нежитловий, вказані органи могли лише не заперечувати проти якихось дій позивача.. При цьому, ГПГО "БК "Корабел" на день написання листа від 12.01.2010 року проте, що вони не заперечують проти будівництва воріт то обладнання в'їзду через дворову територію по [ADDRESS], користувався земельною ділянкою на підставі договору оренди землі, тому не міг розпоряджатися орендованою земельною ділянкою, шляхом передачі її або її частини у користування іншим особам, а його дозвіл не має юридичної сили. У зв'язку з чим правочин ГПГО "БК "Корабел" ( у вигляді листа) можливо вважати недійсним і нікчемним, який не створю юридичних наслідків. Також, не надано позивачем доказів щодо особливості розташування його земельної ділянки та що єдиним способом задоволення потреб позивача у повноцінному користуванні власністю - земельною ділянкою є встановлення сервітуту. Вважає, що відповідач є неналежним відповідачем, оскільки не є власником, а ні володільцем земельної ділянки, тому не може задовольнити вимоги позивача шляхом укладання договору сервітуту. В судове засідання представник відповідача Миколаївської міської ради не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановленому судом, згідно даних технічного паспорта від 22.03.2012 року на житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1917 році. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.12.2012 року (рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради, замість договору дарування від 19.12.2011 року реєстровий №1482). Крім того, позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку [ADDRESS] перейшло право власності і на земельну ділянку площею 0,0604 га, яка розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], суміжною з нею є земельна ділянка [ADDRESS], яка передана Миколаївською міською радою в оренду ОСББ "Никола-град" на підставі договору оренду землі [NUMBER] від 22.08.2013 року, строком на 15 років до 22.08.2018 року та на якої розташовано багатоповерховий житловий будинок по [ADDRESS]. Вхід на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], здійснювався через хвіртку, ширина якою, як зазначає позивач становить приблизно 0,9 м. В 2010 році, у зв'язку з переплануванням житлового будинку [ADDRESS], попереднім власником було облаштована споруда - ворота №6 додаткового в'їзду на територію житлового будинку з території двору по [ADDRESS], за погодженням санітарно-епідеміологічної станції Заводського району м. Миколаєва, ВНПД Заводського РВ ГУ МНС в Миколаївській області, розпорядження адміністрації Заводського району та згоди колишнього орендаря суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] - ГПГО "БК "Корабел". Крім того, облаштування додаткового в'їзду на територію житлового будинку узгоджується із з Правилами пожежної безпеки України та Державними будівельними нормами України (ДБН 360-92** додаток 3.1 п. 2*), якими передбачено ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м. Протягом 2010-2013 р.р. попередній власник та позивач користувалися зазначеними воротами для проїзду на свою земельну ділянку шляхом проїзду по наявному шляху через територію суміжної земельної ділянки по [ADDRESS]. Проте, починаючи з 2013 року відповідач по справі ОСББ "Никола-град" влаштував контрольно-пропускний пункт із шлагбаумом з боку [ADDRESS] при в'їзді на земельну ділянку, через який пропускають лише транспортні засоби мешканців багатоповерхового будинку по [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач не має можливості проїзду на транспортному засобу на свою земельну ділянку. Влаштування контрольно-пропускний пункту із шлагбаумом з боку [ADDRESS] при в'їзді на земельну ділянку, не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача. З метою погодження питання щодо проїзду через орендовану відповідачем земельну ділянку, позивач звернулась до ОСББ "Никола-град" з письмовою пропозицією щодо укладання договорову земельного сервітуту, але відповідач вказану пропозицію ігнорує. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 103 ЗК України дотримання правил добросусідства - є невід'ємним від прав на землю, обов'язком власників та користувачів земельних ділянок. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном ( сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або земелекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Частинами 1, 2 ст. 100 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Отже, судове рішення є окремою формою сервітуту. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому, позивач зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Аналогічне вбачається також із роз'яснень, викладених у п. 38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. З наданих позивачем доказів вбачається, що вона у листопаді 2014 року зверталася до відповідача у відповідності до ст. 402 ЦК України з метою укладення договору про встановлення земельного сервітуту, але відповідач вказану пропозицію ігнорує, домовленості між сторонами про встановлення сервітуту та про його умови в добровільному порядку не досягнуто. Згідно викопіювання з витягу з публічної кадастрової карти України проїзд до належної позивачці земельної ділянки по [ADDRESS] можливий лише через земельну ділянку для обслуговування багатоповерхово будинку ОСББ "Никола-град" [ADDRESS]. При цьому, встановлення відповідачем шлагбауму, що перешкоджає проїзду до прибудинкової території житлового будинку є порушення вимог Правил пожежної безпеки України та ДБН 360-92** додаток 3.1 п. 2*, якими передбачено наявність наскрізного проїзду для автомобілів до прибудинкової території житлового будинку. Таким чином, судом встановлено, що позивач як власник земельної ділянки та розташованого не неї нерухомого майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, ніж встановлення сервітуту, так як проїзд до її земельної ділянки фактично відсутній та можливий лише по наявному шляху через територію суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], вказаний спосіб є найменш обтяжливим способом для відповідача як користувача земельної ділянки, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає за необхідне надати позивачу право обмеженого користування частиною земельної ділянки площею 418,52 кв.м. Водночас ненадання пропозиції щодо оплати за сервітут призводить до того, що суд встановлює сервітут безоплатний. Заперечення представника відповідача суд оцінює критично, оскільки вони протирічать зібраним доказам по справі та суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСББ "Никола-град"підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved