Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсона Головного Територіального управління юстиції у Херсонській област, в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль та зняти арешт з заставного майна. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1 відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 12 000 доларів США, що відповідно до офіційно встановленого Національним банком України курсом гривні до доларів США, станом на 29.12.2009 року дорівнювало 95 520 грн. 00 коп., з терміном повернення до 29 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному договору. [PERSON] передала позивачу в заставу транспортний засіб - автомобіль марки ЗИЛ, модель 4331, тип - бортовий вантажний, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номер [NUMBER], що підтверджується договором застави транспортного засобу № 2 від 29 грудня 2008 року. 27 жовтня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчо' служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні було описано та арештоване належне [PERSON] майно - автомобіль марки ЗИЛ, модель 4331, тип - бортовий вантажний, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номер [NUMBER], що є предметом застави. Позивач вважаю, що накладений виконавцем арешт на транспортний засіб, що належить боржнику по виконавчому провадженню [PERSON], може перешкодити йому реалізувати своє право, як заставодержателя на спірне майно в повній мірі, оскільки арешт накладено в ході виконавчого провадження, де стягувачами є інші особи.Враховуюи, що відповідачпо справі не вчиняє жодних дій на зняття арешту з автомобіля який є предметом застави, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. При цьому позивач просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль В судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наяних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 06.12.2008 року МРЕВ ДАІ м. Херсона, належить автомобіль марки ЗИЛ, модель 4331, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 1991 року випуску. Згідно договору позики №1 укладеного у м. Херсоні 29.12.2008 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 12000 доларів США, а останній повинен повернути позику у визначений цим договором строк. Відповідно до п.2 договору позики №1, строк надання позики позичальнику становить 9 років з моменту реальної передачі всієї грошової суми. відповідно до п. 5.1 даного договору, забезпеченням виконання зобов'язань по цьому Договору являється передача Позичальником Позикодавцю транспортного засобу марки ЗИЛ, модель 4331, тип - бортовий вантажний, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номер [NUMBER], згідно укладеного Сторонами договору застави транспортного засобу № 2 від 29.12.2008 року. Згідно договору застави транспортного засобу №2 від 29.12.2008 року укладеного між [PERSON] (заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець). Цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що випливають із договору позики, укладеного між Заставодержателем та Заставодавцем, з урахуванням усіх можливих додатків до нього за умовами яких Заставодавець зобов'язується перед Заставодержателем повернути до 29 грудня 2017 року суму позики у розмірі 12 000 доларів США з строки і порядку передбачені Договором позики. В забезпечення виконання зобов'язань вказаних у п.1.1. цього Договору Заставодавець на умовах передбачених цим Договором, передає у заставу належний йому на праві власності на підстазі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ ДА1 ч. Хеэсона 06.12.2008 року, транспортний засіб марки ЗИЛ, модель 4331, тип - бортовий вантажний, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Предмет застави оцінюється сторонами в сумі 12 000 доларів США, що відповідно до офіційно встановленого Національним банком України курсом гривні до доларів США, станом на 29.12.2009 року дорівнює 95 520 грн. 00 коп. В матеріалах справи міститься постанова про опис та арешт майна винесена 27.10.2016 року, державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області при примусовому виконанні наказу №923/1136/15 виданого 04.08.2015 року Госопдарським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] боргу на користь ХО ТВ Антимонопольний комітет у сумі 68000 грн. Звертаючись з позовом про звільнення заставленого транспортного засобу з-під арешту позивач посилається на те, що він як заставодержатель в силу договору та закону, і зокрема ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. ст.52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 12, 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету забезпечення, а тому арешт заставленого майна з метою його реалізації для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, призводить до порушення речового права позивача на чуже майно, яке підлягає захисту у спосіб встановлений Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, право на звернення до суду належить особі, яка має матеріально-правову зацікавленість у справі. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченою заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно вимог ст. 572 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 19 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, тобто позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаного автомобіля перед іншими кредиторами. Частиною 4 ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Аналогічні положення містить ст. 20 Закону України "Про заставу". В силу приписів частини 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому частиною 3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас частиною 4 ст. 54 цього Закону встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом (частина 7 ст. 54 Закону). Аналогічні положення містяться в пункті 5.3.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999, № 74/5, яким роз'яснено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтями 17 та 18 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Таким чином, позивач як заставодержатель має першочергове право на реалізацію предмета застави в разі порушення основного зобов'язання відповідно до умов договору застави провести реалізацію предмета застави в рахунок погашення заборгованості за зобов'язанням відповідача, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 319 - 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що власником автомобіля є відповідач, що підтверджується матеріалами справи і його право власності не оспорюється іншими особами, повторно право власності на вказане майно не може бути визнано за позивачем, на підставі чого у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial