Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2014 року вирішив придбати трактор МТЗ і звернувся до відповідача з даною пропозицією. Представник відповідача запропонував сплатити перший внесок в найближчому банківському відділені та укласти договір, після чого через три дні йому за окрему плату буде здійснена доставка трактора за вказаною ним адресою. Позивачем було сплачено аванс за трактор МТЗ, після чого між сторонами було укладено договір 30 вересня 2014 № 001008, зміст якого він не читав, а тільки після його підписання він дізнався, що ним було підписано договір фінансового лізингу, хоча він був впевнений, що він укладає договір купівлі-продажу. Вважає, що діяльність якою займається відповідач є нечесною підприємницькою практикою, такою, що вводить споживачів в оману, а тому укладений договір не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та вчинений під впливом помилки, обману, тому є недійсним (нікчемним). Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати недійсним (нікчемним) договір фінансового лізингу від 30.09.2014 № 001008, укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача на його користь сплачені ним 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Лізингова Компанія «Еталон» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду надав письмові заперечення, у яких проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку. що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" був укладений договір фінансового лізингу № 159034815. Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу - трактор МТЗ 892.3, вартістю 220 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору (п. 3.3 договору). Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу) визначені розділом 9 Договору. Зокрема, пунктами 9.2. та 9.5. передбачено, що набуття права власності (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 11 (заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків) в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу, та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Розмір лізингових платежів та графік їх погашення вказаний в додатку № 1 до договору. 30 вересня 2014 року позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" 22 000 грн. комісії за організацію та оформлення договору. Крім сплати вказаної суми у розмірі 22 000 грн. позивачем умови договору не виконувалися. Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України ). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови спірного договору фінансового лізингу містять 16 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш договору підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Крім того, підписуючи кожну сторінку договору позивач підтвердив, що він ознайомився з кожним пунктом договору і погодився на укладання договору саме на викладених у договорі умовах. Тому, суд вважає, що посилання позивача, на ті обставини, що його було введено в оману під час підписання договору є безпідставними. Крім того, в судовому засіданні сам позивач повідомив, що він розуміє яка відмінність між договором купівлі - продажу та договором лізингу. Крім того, в судовому засіданні встановлено, і це визнається сторонами процесу, що на даний час договір розірвано на вимогу [PERSON] Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Виходячи зі змісту положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» юридична особа, яка надає фінансову послугу має бути внесена до державного реєстру фінансових установ. ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» взята на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як така, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджується довідкою від 08.10.2013 року серії ФЛ № 513. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між ним та відповідачем, містить несправедливі умови та ввів в його оману, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України „Про захист прав споживачів", а тому і немає підстав для повернення сплачених позивачем 22 000 грн. комісії за організацію та оформлення договору. На підставі ст.ст. 203, 215, 627, 638 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: dismissed