Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Лікар-психіатр поліклінічного відділення Кобеляцької центральної районної лікарні [PERSON] звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], про госпіталізацію останньої до психіатричного закладу в примусовому порядку для обстеження та проведення експертизи стану психічного здоров»я . Заява мотивована тим, що починаючи в 2009, 2015 та 2016 році надходять звернення від батька [PERSON] [PERSON] щодо необхідності примусового лікування його доньки. Заявник в судовому засіданні заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримала, зазначила, що підставою для звернення до суду є численні звернення [PERSON] та Бутенківської сільської ради щодо необхідності у примусовому обстеженні та лікуванні [PERSON] у психіатричному закладі, оскільки вона може його отруїти або вбити, поводить себе агресивно та неадекватно. Однак, тяжкого психічного розладу, яке було б підставою для госпіталізації [PERSON] немає. Прокурор дану заяву не підтримала в зв»язку з відсутністю підстав для її задоволення. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти її примусової госпіталізацію до психіатричної лікарні, в звязку з тим, що почувається добре та взагалі не вважає себе хворою, не розуміє чому їй потрібно лікуватися. Пояснила, що в неї дійсно є конфлікти з батьком, вона проживає разом з ним у його будинку і має намір вибратися з нього. Допитаний в судовому засіданні [PERSON], який є батьком [PERSON] пояснив, що його дочка веде себе неадекватно, агресивна, б»є його. На незаконних підставах проживає у його будинку, а він у літній кухні. Комунальні послуги не оплачує. Прохав направити [PERSON] до психіатричного закладу на лікування. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, особу, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку ЛКК №31 від 21.12.2016 року, не встановлено психічного розладу [PERSON], яке було б підставою для госпіталізації в Полтавську обласну клінічну психіатричну лікарню у примусовому порядку. (а.с. 26). Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд приходить до висновку щодо відсутності в матеріалах справи відомостей, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги, тобто обставин, передбачених статтею 11 Закону України "Про психіатричну допомогу". Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", як підстави для примусової госпіталізації. Непорозуміння батька із донькою не є достатніми для задоволення поданої лікарем-психіатром заяви, а доказів того, що обстеження або лікування [PERSON] можливі лише в стаціонарних умовах, наявності тяжкого психічного розладу та про існування інших медичних показань для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку суду не подано. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed