Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначив, що в нього та відповідача [PERSON] під час проживання разом в незареєстрованому шлюбі народилась малолітня дитина, син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 555. Відповідачка [PERSON] разом із сином до 2014 року проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. У квітні 2014 року, відповідач [PERSON] разом із сином переїхала проживати до своєї матері у м. Луганськ. В липні 2014 року він забрав сина у відповідача, оскільки відповідач [PERSON] почала зловживати спиртними напоями. Спочатку відповідач [PERSON] йому періодично телефонувала, цікавилася життям та здоров'ям сина, але потім зовсім перестала телефонувати. Під час останньої телефонної розмови, відповідач [PERSON] повідомила йому, що вона проживає у м. Луганську і повертатися до нього із сином не планує. З літа 2014 року, відповідач [PERSON] у вихованні та утриманні сина участі не приймає, не цікавиться обставинами та умовами його життя та розвитку, всі витрати на утримання сина несе він. У зв'язку з тим, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, позивач просить позбавити її батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на його користь на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 972 (дев'ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні позову та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. (а.с. 54, 61)., Представник третьої особи - органу опіки та піклування Станично - Луганської районної державної адміністрації Луганської області у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 62)., Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилася, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за її відсутності та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правову позицію позивача, заслухавши свідків, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне: Так, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 555. (а.с. 4)., Згідно довідки № 227 від 18 квітня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Сотенської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї сина - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні батька. (а.с. 5)., Відповідно до довідки Комунального закладу «Станично - Луганський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» малолітня дитина [PERSON], [INFO] мешкає разом з позивачем, відповідач з червня 2014 року вихованням дитини не займається, на всі прийоми в ФАП дитину приводить позивач та відноситься до дитини добре. Зауважень з боку медичних працівників до позивача не має. (а.с.6)., Як вбачається з довідки № 152 від 07.05.2018 року, виданою Комунальним закладом «Сотенський навчально-виховний комплекс Станично-Луганського району Луганської області» малолітній [PERSON], [INFO] відвідував дитячий садок «Казка» в період з жовтня 2015 року по травень 2016 року, увесь цей час позивач займався вихованням дитини, ніяких претензій щодо виховання сина дитячий садок «Казка» не мав. Відповідачка жодного відношення до виховання сина не мала. (а.с.13)., Відповідно до характеристики на учня 2 класу Сотенського НВК №153 від 07 травня 2018 року, малолітній [PERSON] навчається у Сотенському НВК з 2016 року. За весь час навчання відповідач не приходила жодного разу, усіма питаннями виховання і навчання дитини займався позивач. Все необхідне для навчання, а саме: продукти харчування, підручники, зошити, канцтовари купує позивач за власний рахунок. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини. (а.с. 14)., Згідно характеристики від 18.04.2018 року виданої сільським головою Сотенської сільської ради, позивач [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] Вихованням сина займається лише позивач, відповідач [PERSON] на території села не зареєстрована та не проживає. Позивач [PERSON] за час проживання у селі зарекомендував себе добре, гарний батько, спокійний, підтримує дружні відносини з сусідами та мешканцями села, алкогольними напоями не зловживає, приводів до поліції не мав, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарги до виконавчого комітету Сотенської сільської ради не надходило. (а.с. 10)., Як вбачається з характеристики, виданої начальником відділу охорони ТОВ «Агенство Безпеки» позивач [PERSON] за час роботи на підприємстві зарекомендував себе з позитивної сторони, виконавчий, акуратний, відповідальний, порушення службової дисципліни не допускав. Серед працівників відділу охорони користується повагою. За характером спокійний. (а.с 11).. Відповідно до характеристики від 14.02.2018 року, виданої секретарем Сотенської ради, відповідач [PERSON] фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] в період з серпня 2009 року по квітень 2014 року, має двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], 2008 року народження, сина - [PERSON], 2010 року народження. У квітня 2014 року виїхала з території сільської ради разом з дітьми. З травня 2014 року по теперішній час [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В період з квітня 2014 року по теперішній час відповідач [PERSON] на території Сотенської сільської ради не з'являлась, даних про фактичне мешкання в сільській раді не має, скарг на [PERSON] до виконавчого комітету Сотенської сільської ради не надходило. (а.с. 12)., Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом позивача [PERSON] В 2014 році відповідач [PERSON] виїхала з села Сотенне, місце її проживання йому не відоме. З того часу, по цей день, він її не бачив, до дитини вона жодного разу за цей період часу не приїжджала. Вихованням малолітнього [PERSON] займається його батько [PERSON] та тітка [PERSON], вони забезпечують дитину одягом, дбають про нього, зараз дитина ходить до 3 класу, куди його водить батько та тітка [PERSON] Якщо дитини хворіє, [PERSON] водить дитину до ФАП або везе до лікарні у м. Щастя. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є односельчанкою позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] разом з позивачем [PERSON] переїхала до с. Сотенне, потім вона бачила, що відповідачка вагітна, нічого поганого про відповідачку вона нечула. Приблизно у 2014 році [PERSON] виїхала із села Сотенне, від людей вона чула, що відповідач переїхала до м. Луганська. Дитини постійно проживала з батьком - [PERSON], він та його сестра [PERSON] водили хлопчика до дитячого садка, а відповідачку з 2014 року вона взагалі не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] вже чотири роки не проживає у селі Сотенне, життям дитини не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на її утримання, Позивач [PERSON] на даний час проживає разом із своєю сестрою [PERSON] та матір'ю, дитину до школи водить батько. Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно висновку Станично-Лугаської районної державної адміністрації Луганської області № 674 від 15.02.2018 року, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], з яким суд погоджується, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з'ясування обставин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. (а.с. 7)., Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо своєї дитини, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує, таке невиконання батьківських обов'язків відбувається протягом тривалого часу, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу у здійсненні нею своїх батьківських прав чи обов'язків. Все вищезазначене свідчить, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. За встановлених обставин винної поведінки відповідача [PERSON] та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач працює та отримує заробіток (дохід). До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з принципу справедливості і обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на одну дитину від 6 до 18 років з розрахунку на місяць з "01" липня по «30» листопада 2018 року становить 1944 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 972,00 грн. (1944 : 2), що складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Статтею 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 20.06.2018 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі ст.ст. 2, 6, 7, 15, 17-19, 164-166, 180, 181 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved