Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (надалі - Квартира). Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2008 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено Кредитну угоду за №250759-SOGL, відповідно до якої банк надав йому кредит в сумі 25000 доларів США строком до 16 вересня 2011 року. Станом на 03.10.2011 року у нього виникла заборгованість в сумі 21666,56 доларів США за кредитом та 29611,40 доларів США за процентами. З метою погашення заборгованості 25 лютого 2013 року позивачем була видана довіреність на продаж належної на праві власності Квартири. 06 липня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Вважає, що договір був укладений на вкрай невигідних умовах, а тому просить визнати договір купівлі-продажу від 06 липня 2013 недійсним. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх, посилаючись на доводи викладені в позові. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити, зазначивши, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.09.2008 року був укладений договір іпотеки, згідно якого в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №250759-SOGL від 17.09.2008 року [PERSON] надав в іпотеку банку Квартиру. Видача нотаріально посвідченої довіреності від 25.02.2013 року та подальше укладення представником банку на підставі цієї довіреності договору купівлі продажу квартири від 06.06.2013 року фактично відбулося в межах процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що зобов'язання за кредитним договором позивач повинен виконувати належним чином, а відсутність у нього необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення даного зобов»язання та не може вважатися тяжкою обставиною в розумінні ст.. 233 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також заперечила позов, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним. Зокрема, наголосила на тому, що договір купівлі-продажу спірної квартири вчинявся через велику заборгованість позивача перед банком. Позивач самостійно надав довіреність банку на розпорядження своїм майном, а можливістю самостійного продажу квартири [PERSON] не скористався. Заслухавши доводи та заперечення сторін та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. На підставі Кредитної угоди від 17 вересня 2008 року за №250759-SOGL ПАТ КБ "Приватбанк" надав [PERSON] кредит в сумі 25 000 доларів США строком до 16 вересня 2011 року. (а.с.7-12) Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі, наявної у матеріалах справи копії договору іпотеки, укладеного 17.09.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» [PERSON] судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №250759-SOGL від 17.09.2008 року [PERSON] надав в іпотеку банку Квартиру (а.с.110-114). Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пункту 28 вищевказаного договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. На підставі довіреності від 25 лютого 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив банківську установу продати належну йому на праві приватної власності Квартиру (а.с.17). В свою чергу, 06 липня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу О.В.Ришкович (а.с.18-19) Отже, слід констатувати, що продаж квартири фактично відбувся в межах процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, яка передбачена Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки від 17.09.2008 року. Також, на підставі заяви [PERSON] від 12.07.2013 року, завіреної приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Ришкович О.В., позивач підтвердив той факт, що право власності на спірну квартиру перейшло до гр. [PERSON] і будь-яких претензій, які б стосувалися цього нерухомого майна і його власника він не має і в майбутньому не буде мати (а.с.117). Посилання позивача на положення ст. 233 ЦК України щодо укладення спірного договору купівлі-продажу під впливом тяжкої для [PERSON] обставини та вкрай невигідних умовах є безпідставним та не доведеним з огляду на вищевказані фактичні обставини справи. Таким чином, позов задовленню не підлягає.

Outcome: dismissed