Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "ЮГцемент" про визнання незаконним та скасування наказу № 473-к від 11.11.2014 року про його звільнення з посади водія а/м БєлАЗ-7540 30т, 3 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1 ПАТ "ЮГцемент", поновлення на роботі в займаній посаді, а також стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і компенсації моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що згаданим наказом його звільнено з роботи на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки він є членом профспілкової організації. Однак, звертаючись 24.10.2014 року до профспілкової організації із поданням про звільнення, відповідач належно його не обґрунтував, не зазначив в чому полягає систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків. 24.10.2014 року профспілковий орган прийняв рішення про відмову в наданні згоди роботодавцю на розірвання трудового договору із ним (позивачем). Отже, позивач стверджує, що його звільнення відбулося з порушенням вимог закону, у зв'язку з чим він має бути поновлений на роботі, а оспорюваний наказ про його звільнення - скасований. При цьому позивач вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу і, посилаючись на порушення його трудових прав, та пов'язані із цим переживання, душевні хвилювання, також просить стягнути на свою користь 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача збільшив обсяг позовних вимог і також просив скасувати наказ № 521 від 23.10.2014 року, виданий відповідачем про звільнення позивача за те саме дисциплінарне правопорушення, за яке його звільнено наказом № 473-к від 11.11.2014 року (а.с. 102). Крім того, в судовому засіданні позивач і його представник підтвердили викладені в позовній заяві обставини і просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і подав письмові заперечення. При цьому зазначив, що підставою для звільнення позивача за ст. 40 п. 3 КЗпП України стало порушення останнім інструкції з охорони праці та пожежної безпеки для водіїв вантажного автомобіля, Правил дорожнього руху, правил внутрішнього трудового розпорядку, що призвело до пошкодження ним 13.10.2014 року воріт посту охорони № 2 ПАТ "Югцемент". Крім того, 14.10.2014 року позивач самовільно, із залученням іншого працівника підприємства [PERSON] здійснив виконання небезпечних робіт з демонтажу пошкодженої ним стулки воріт. Ці дії позивача відповідач розглядає як грубе порушення трудової дисципліни. При цьому представник відповідача зазначив, що при звільненні позивача відповідачем була додержана процедура отримання згоди профспілкової організації. Однак очільником профспілкової організації Федорченком В.В. 24.10.2014 року надано лист про незгоду профкому з пропозицією відповідача про звільнення позивача з роботи. Такий лист відповідач не розцінює як рішення виборного органу профспілкової організації, яке прийняте і оформлене у встановленому законодавством порядку. Також, на думку відповідача, цей лист не містить належного обґрунтування прийнятого рішення. Отже відповідач вважає, що профком не повідомив його у встановленому порядку і строки про прийняте рішення за результатами розгляду подання про звільнення, а тому слід вважати, що згідно ст. 43 ч. 5 КЗпП України профком дав згоду на звільнення позивача на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП України. Третя особа, будучи належно повідомленою, в судове засідання не з'явилася. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін і їх представників, допитавши свідків та, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. З 22 січня 2013 року по 12 листопада 2014 року позивач працював у ПАТ "ЮГцемент" водієм 3 класу а/м БєлАЗ-7540 автотранспортного відділення Виробництва № 1. (а.с. 101) З протоколу зборів профкому первинної незалежної профспілкової організації (ПНПО) працівників ПАТ "ЮГцемент" від 14.10.2014 року вбачається, що позивач з 14.10.2014 року є членом вказаної профспілкової організації. (а.с. 89, 90) Згідно наказу генерального директора ПАТ "ЮГцемент" № 473-к від 11.11.2014 року [PERSON], водія а/м БєлАЗ-7540 30т, 3 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1 ПАТ "ЮГцемент" звільнено з 11.11.2014 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Підстава цього наказу - наказ № 521 від 23.10.2014 р. (а.с. 8, 42) Наказ генерального директора ПАТ "ЮГцемент" № 521 від 23.10.2014 року за своєю суттю містить таке саме рішення, як і наказ № 473-к від 11.11.2014 року. Одночасно в ньому наведені обставини ДТП в ході якої 13.10.2014 року позивачем були пошкоджені ворота посту № 2 при виконанні ним трудових обов'язків, а також здійснення 14.10.2014 року позивачем небезпечних робіт без погодження із керівництвом підприємства по демонтажу пошкоджених воріт із відволіканням від основної роботи працівника підприємства [PERSON] (а.с. 39, 40) 24.10.2014 року генеральний директор ПАТ "ЮГцемент" Петренко Ф.М. звернувся до керівника первинної незалежної Профспілкової організації працівників ПАТ "ЮГцемент" Федорченко В.В. із поданням про звільнення позивача на підставі ст. 40 п. 3 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків. На обґрунтування подання до нього, окрім іншого, додано копію наказу № 504 від 14.10.2014 р. про застосування до позивача дисциплінарного стягнення. (а.с. 41-43) 24.10.2014 р. за № 2 голова профспілкової організації Федорченко В.В. надав на ім'я генерального директора ПАТ "ЮГцемент" Петренка Ф.М. листа, у якому йдеться про те, що профком первинної незалежної профспілкової організації працівників ПАТ "ЮГцемент" висловлює свою незгоду із бажанням адміністрації ПАТ "ЮГцемент" звільнити позивача. У цьому ж листі наведені мотиви прийнятого рішення. (а.с. 10) Згідно протоколу зборів профкому первинної незалежної профспілкової організації (ПНПО) працівників ПАТ "ЮГцемент" від 24.10.2014 року профком розглянув подання на звільнення члена ПНПО [PERSON] і відмовив у звільненні позивача. Одночасно було узгоджено проект вищезазначеного листа на ім'я генерального директора ПАТ "Югцемент" Петренка Ф.М. з викладеним мотивуванням прийнятого рішення. (а.с. 87, 88) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Так, за загальним правилом ст. 40 п. 3 КЗпП працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави передбаченої ст. 40 п. 3 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В такому випадку виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) має повідомити власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. В разі прийняття рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, таке рішення повинно бути обґрунтованим. Перевіривши в судовому засіданні рішення профкому ПНПО працівників ПАТ "ЮГцемент" про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, суд знаходить його таким, що відповідає вимогам ст. 43 КЗпП України. Так воно оформлене у письмовій формі шляхом складання протоколу зборів профкому ПНПО працівників ПАТ "ЮГцемент" із зазначенням змісту розглядуваних питань, осіб яки брали участь у засіданні та прийнятого рішення. Належне мотивування і зміст прийнятого рішення міститься в окремому листі адресованому керівництву ПАТ "ЮГцемент", проект якого узгоджено в ході засідання профкому. Даний лист доведений до відома керівництва ПАТ "ЮГцемент" в день надходження подання про звільнення, тобто 24.10.2014 року. Отже рішення профкому відповідає вимогам закону, а відтак воно мало бути враховане керівництвом ПАТ "ЮГцемент" при прийнятті оспорюваного наказу про звільнення позивача. Однак, не зважаючи на наявність рішення профспілкової організації про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, відповідач проігнорував таке рішення і в порушення вимог ст. 43 КЗпП України без належних правових підстав звільнив позивача з роботи. До того ж, таке звільнення фактично оформлено двома наказами: наказом № 521 від 23.10.2014 р. та наказом № 473-к від 11.11.2014 року. При цьому наказ № 521 від 23.10.2014 р. прийнятий дирекцією ПАТ "ЮГцемент" взагалі без звернення до профспілкової організації і за тим самим фактом, що і наказ № 473-к від 11.11.2014 року. Щодо тверджень представника відповідача, то вони не спростовують встановлених в судовому засіданні фактів, яки доведені належними та допустимими доказами. Таким чином обидва оспорювані накази не можуть вважатися законним і є таким, що грубо порушують трудові права позивача. У зв'язку з викладеним та на підставі ст. 235 КЗпП України дані накази підлягають скасуванню, а позивач поновленню на роботі в займаній посаді з 11 листопада 2014 року. Судом також встановлено, що грубим порушенням трудових прав позивачу заподіяна моральна шкода. Так, внаслідок незаконного звільнення позивач залишився без засобів для існування, втративши свій заробіток. Ця непередбачувана обставина змусила позивача докладати додаткові зусилля спрямовані на пошуки джерел заробітку і змінила його звичайний уклад життя в гірший бік. Крім того, ці події викликали у позивача негативні емоції, хвилювання та душевні страждання, життєву невпевненість. Таким чином, виходячи з приписів ст. 237-1 КЗпП України, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд находить вимоги останнього в частині відшкодування моральної шкоди і розмір компенсації відшкодовування такої шкоди в розмірі 1000 грн. обґрунтованими. Крім того, у зв'язку із вимушеним прогулом з відповідача на користь позивача згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за період такого прогулу. Так, згідно довідки ПАТ "ЮГцемент", виходячи із кількості робочих днів у розрахунковому періоді, середньо-денний заробіток позивача становить 163 грн. 48 коп. (а.с. 100) Беручи до уваги кількість робочих днів в період вимушеного прогулу, а саме: з 11.11.2014 р. по 19.05.2015 р. (всього 129 робочих днів), на користь позивача слід стягнути середній заробіток за цей період в сумі 21088 грн. 92 коп. з урахуванням податків та обов'язкових зборів, що мають відраховуватися відповідачем. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved