Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

позивач у 2016 році звернулась в суд із зазначеним позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького", третя особа Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" Професійної спілки авіапрацівників України, Генеральний директор Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" [PERSON] з вимогами про визнання незаконним наказу відповідача від 31.10.2016 року № 786-о щодо звільнення позивача з роботи з 07.11.2016 року; поновлення позивача з 07.11.2016 року на роботі на посаді першого заступника генерального директора; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 15.02.2006 року по день звільнення 07.11.2016 року перебуває у трудових відносинах на посаді заступника Генерального директора, а з 18.04.2007 року на посаді першого заступника Генерального директора. Згідно наказу від 31.10.2016 № 786-о "Про внесенні змін до наказу від 15.09.2016 р. № 682-о "Про надання відпустки та звільнення з роботи [PERSON]." позивача звільнено з займаної ним посади першого заступника Генерального директора згідно п. 1. ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважає такий наказ незаконним так як відповідачем недотримано вимог Закону СРСР від 17.06.1983 № 9500-Х "Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями" щодо принципів участі трудових колективів в управлінні підприємствами, установами, організаціями та ст. 245 КЗпП України при прийнятті наказу від 18.07.2016 року № 311 "Про скорочення штату працівників ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького". Зазначає, що відповідач звертався до діючих на підприємстві первинних профспілкових організацій, щодо проведення консультацій з приводу запланованих ним звільнень у зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників, проте пропозиції Первинної профспілкової організація працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" Професійної спілки авіапрацівників України, щодо погодження часу і дати проведення консультацій залишилися без відповіді. Натомість відповідач повідомив про проведення таких консультацій з іншою первинною організацією профспілки - Первинною профспілковою організацією Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького, що позивач вважає порушенням відповідачем законодавства про працю, профспілки, п.п. 4.1.2, п. 4.1. Колективного договору на 2015-2016р.р., ст. 9 Закону України "Про колективні договори та угоди". Також зазначає, що відповідачем порушено ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування працівника якого попереджено про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, так як пропоновані позивачу посади 18.07.2016 року, 20.07.2016 року, 21.07.2016 року, 22.07.2016 року технічного профілю. Поряд з цим, не була запропонована посада начальника юридичного управління, вимогам якої відповідав відповідач, не надана була можливість ознайомитися з посадовою інструкцією вакантної посади радника генерального директора з питань розвитку 28.07.2016 року. Відносно пропозицій 07.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року, 01.11.2016 вакантних посад, то відповідачем без відповіді позивача 17.10.2016 на вакантну посаду професіонала з антикорупційної діяльності без категорії та 01.11.2016 на посаду директора з наземного обслуговування прийнято нового працівника, тому вважає, що відповідач не мав наміру сприяти позивачу у його працевлаштуванні. Зазначає, що в супереч тій обставині, що позивач є профспілковим представником Первинної профспілкової організація працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" Професійної спілки авіапрацівників України, всупереч вимогам ст. 43 КЗпП України та ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" позивача звільнено з роботи за відсутності попередньої згоди вищестоящого органу Професійної спілки авіапрацівників України. Додатково стверджує, що внаслідок її незаконного звільнення заподіяна непоправна шкода престижу, діловій репутації, а відтак їй заподіяна моральна шкода у розмірі 5000 грн. Відповідач проти позову заперечив з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, вказував, що позивача правомірно звільнено з посади першого заступника Генерального директора у зв'язку з скорочення штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таку позицію обґрунтовував тим, що ним на виконання вимог закону 29.03.2016 року скеровано Голові первинної профспілкової організації Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" та Голові Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" членом яких був позивач до 27.04.2016 року, звернення про позапланові зміни в організації виробництва і праці, що зумовлено оптимізацією виробничого процесу, а саме зменшення кількості персоналу, розширення зон обслуговування деяких структурних підрозділів, суміщення посад та професій, у зв'язку з чим заплановано скорочення ряду посад, серед яких і посада першого заступника генерального директора. Як наслідок, 06.04.2016 року спільні консультації з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" проведені, що підтверджується протоколом спільного засідання. Листом від 10.05.2016 року за № 881 відповідач звернувся до [PERSON] та [PERSON], з проханням визначитися з приналежністю до професійної спілки. Тому враховуючи, що позивач на момент звернення, щодо проведення спільних консультацій був членом іншої первинної профспілкової організації то вимоги закону в цій частині виконанні. Відносно пропозицій позивачу іншої роботи то зазначає, що ним 18.07.2016 року попереджено позивача про наступне вивільнення за п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано вакансії станом на 18.07.2016 року. Посада керівника юридичної служби не була сказана в даному переліку вакансій так, як така посада не була вакантною через те, що на цю посаду призначаються особи Генеральним директором за погодженням з Уповноваженим органом управління, а згідно Роз'яснення Держаного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС "Про порядку оплати тимчасового сумісництва" від 29.12.1965 року № 30/39, згідно якого призначення працівника виконувачем обов'язків за вакантною посадою не допускається. Таке можливо лише за посадою призначення на яку здійснюється вищим органом управління, а тому працівник виконуючий обов'язки на посаді, що потребує погодження вищого органу управління вважається таким, що працює на умовах трудового договору. Поряд з цим, відповідачем постійно пропонувалися позивачу вакантні посади станом на 18.07.2016 року, 20.07.2016 року , 21.07.2016 року 22.07.2016 року, 26.07.2016 року, 28.07.2016 року, 31.08.2016 року 07.10.2016 року 13.10.2016 року, 17.10.2016 року 28.10.2016 року. Відносно прийому на вакантні посади 17.10.2016 року та 28.10.2016 року інших працівників, то на посади професіонала з антикорупційної діяльності без категорії та директора з наземного обслуговування то від позивача не надходили заяви про переведення на вказані посади. Щодо пропонування вакантної посади 28.07.2016 року радника Генерального директора з питань розвитку, то така була запропонована відповідачу 28.07.2016 року та надана для ознайомлення посадова інструкція даної посади та лише 01.08.2016р. на цю посаду було переведено [PERSON], в той час як від позивача заява про переведення на дану посаду не надходила. Заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що ним 13.10.2016 року отримано згоду Професійної спілки працівників України на звільнення голови первинної профспілкової організація працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького". Також надіслано до первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" Професійної спілки авіапрацівників України подання про надання згоди на звільнення позивача, проте відповіді у передбачений ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", а тому вважає що первинна профспілкова організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" дала згоду на розірвання трудового договору. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди то зазначає, що позивач не надає доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди, а також не надає розрахунку цієї шкоди, не зазначає чим керувався при визначенні розміру моральної шкоди. Також зазначає що позивач є "роботодавцем" в розумінні положень Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", а ч. 6 ст. 7 цього ж закону міститься заборона роботодавцям бути членами виборних органів профспілки будь-якого рівня, а тому звільнення позивача відповідає вимогам ст. 43-1 КЗпП України. Позивач просив свій позов задовольнити, з мотивів викладених у заявах по суті спору. Допитаний, як свідок позивач, у судовому засіданні в порядку ст. 92 ЦПК України, надала пояснення щодо обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги. Представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, виклавши обґрунтування заперечення проти позовних вимог у наданих суду заявах по суті справи. У задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, така передана на розгляд судді Мартинишни М.О. Ухвалою суду від 28.11.2016 року про самовідвід судді, суддею Мартнишин М.О. заявлено самовідвід у прийнятті до розгляду даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями, дана справа передана до розгляду судді Мигаль Г.П., та відповідно до ухвали від 20.12.2016 року відкрито провадження по даній справі. У зв'язку з закінченням повноважень судді Мигаль Г.П. проведено повторний автоматичний перерозподіл судових справ, та дана справа передана на розгляд судді Масендичу В.В. Ухвалою суду від 06.10.2017 дана справа прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду суддею Масендичем В.В. За наслідками повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями, дана справа передана до розгляду судді Ванівському Ю.М. Ухвалою суд від 15.11.2017 року справа прийнята до провадження та призначено судове засідання на 29.01.2018 року. Ухвалою суду від 20.07.2018 року закрито підготовче провадження та справа до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановленні наступні фактичні обставини трудового спору та відповідні їм правовідносини. З 15.02.2006 року позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді заступника Генерального директора, а з 18.04.2007 року на посаді першого заступника Генерального директора по день звільнення. Згідно наказу № 124 від 22.03.2016 року "Про введення в дію організаційної структури ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького " на 2016 рік, з 23.03.2016 року введено в дію нову організаційну структуру відповідача у якому відсутня посада відповідача. 26.03.2016 року відповідач звернувся до голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" професійної спілки авіапрацівників України та голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" професійної спілки авіапрацівників України, яким повідомив адресатів, що планує провести зміни в організації виробництва та праці, що у свою чергу зумовлені оптимізацією виробничого процесу, а саме зменшення кількості персоналу, розширення зон обслуговування деяких структурних підрозділів, суміщення посад і процесів, і зв'язку з чим планується скорочення ряду посад у тому числі і посада першого заступника Генерального директора. Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" від 06.04.2016р. проведенні спільні консультації, щодо дотримання вимог частини третьої статті 22 Закону України " Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, за наслідком яких вирішено проводити зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення посад зазначених у зверненні Генерального директора з дотриманням гарантій та в порядку передбаченому чинним законодавством України. Наказами № 324 від 21.07.2016 року, № 331 від 28.07.2016 року, № 441 від 17.10.2016 та № 466 від 28.10.2016 року вводилися в дію нові організаційні структури ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" на 2016 рік в яких була відсутня посада першого заступника Генерального директора, натомість вводилися посади радника Генерального директора з питань розвитку ( наказ №331 від 28.07.2016 року), професіонал з антикорупційної діяльності без категорії (наказ № 441 від 17.10.2016 року) та директор з наземного обслуговування ( наказ № 466 від 28.10.2016 року). Згідно наказу № 311 від 18.07.2016 року "Про скорочення штату працівників ДП "МА Львів" ім. Данила Галицького" у відповідності до вимог ст. 65 Господарського кодексу України, п. 6.2. Статут ДП "МА Львів" ім. Данила Галицького" у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату), яка здійснюється з метою підвищення ефективності та оптимізації управління підприємством внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього з 29.09.2016 року посади першого заступника Генерального директора та під розпис ознайомлено позивача про наступне вивільнення, запропоновано для працевлаштування вакансії, наявні у відповідача станом на 18.07.2018р. Відповідач доводив до відома позивача про наявність вакантних посад і в подальшому станом на 20.07.2016 року, 21.07.2016 року, 22.07.2016 року, 26.07.2016 року, 28.07.2016 року, 31.08.2016 року, 07.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року, 28.10.2016 року, 01.11.2016 року. Наказом № 682-о від 15.09.2016 року "Про надання відпустки та звільнення з роботи [PERSON].", позивача звільнено з роботи 17.10.2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст 40 КЗпП України. Наказом № 749-о від 17.10.2016 року "Про внесення змін до наказу від 15.09.2016 року № 682-о "Про надання відпустки та звільнення з роботи [PERSON].", змінено дату звільнення позивача на 26.10.2016 року. Наказом № 786-о від 31.10.2016 року "Про внесення змін до наказу від 15.09.2016 року № 682-о "Про надання відпустки та звільнення з роботи [PERSON].", змінено дату звільнення позивача на 26.10.2016 року. 07.10.2016 року відповідач звернувся до Професійно спілки авіапрацівників України з поданням про надання згоди на звільнення голови профкому первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" згідно п. 1. ст. 40 КзпП України [PERSON], та 13.10.2016 року Центральний комітет Президії Професійно спілки авіапрацівників України надав згоду на звільнення [PERSON], голови первинної профспілкової організації працівників ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" по п. 1 ст. 40 КзпПУкраїни. При розгляді поданого позивачем позову та прийняті рішення по суті позовних вимог суд керується наступними положеннями національного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною 4 даної статті встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 6 та 7 ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За приписами ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до ч. 2 згаданої статті, колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Судом встановлено, що укладений Колективний договір на 2015-2016р.р. між представником власника в особі Генерального директора Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила\~Галицького" та профспілковим комітетом профкому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила\~Галицького" та зареєстрований 09.06.2015р., п.п. 4.1.2, 4.1 якого передбачено, що у разі виникнення об'єктивних причин економічного, технологічного, структурного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, через які неминучі вивільнення працівників з ініціативи сторони власника, проводити їх лише за умови письмово повідомлення профспілкової сторони не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень, про причини і терміни вивільнення, кількість та категорії працівників, що будуть підлягати скороченню. У цей період продовжувати консультації з профспілковою стороною стосовно визначення та затвердження заходів щодо запобігання масового звільнення працівників, їх можливого працевлаштування та забезпечення соціальної підтримки. Розглядати та враховувати пропозиції профспілкової сторони про перенесення термінів або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників. З долучених сторонами доказів вбачається, що позивач звертався до діючих профспілкових організацій, щодо проведення відповідних консультацій, наслідком яких стало погодження на проведення змін в організації виробництва та праці шляхом скорочення посад зазначених у зверненні Генерального директора з дотриманням гарантій та в порядку передбаченому чинним законодавством України згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" від 06.04.2016 року. Порядок надання згоди органом первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору з працівником з ініціативи роботодавця, врегульовано ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно ч. 1 якої, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч. 2 згаданої статті, подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Частою ч. 4 цієї ж статті встановлено, що орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Приписами ч. 5 даної статті передбачено, що якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець. Наявне у матеріалах справи погодження Центрального комітету Президії Професійно спілки авіапрацівників України від 13.10.2016 року підтверджує отримання згоди на звільнення позивача. Відтак, доводи позивача, щодо порушення відповідачем порядку проведення консультацій з приводу запланованих ним звільнень у зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників, та подальше отримання згоди на його звільнення з займаної посади не знаходиться свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами. Оцінюючи доводи позивача, щодо невиконання обов'язку відповідачем по пропонуванні позивачу вакантного місця праці суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, згідно якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Абзацом 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що відповідач на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, повідомив позивача про наступне вивільнення та запропонував наявні вакантні станом на 18.07.2018 року. Відповідач доводив до відома позивача про наявність вакантних посад в подальшому станом на 20.07.2016 року, 21.07.2016 року, 22.07.2016 року, 26.07.2016 року, 28.07.2016 року, 31.08.2016 року, 07.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року, 28.10.2016 року, 01.11.2016 року. Позивачем не надано доказів, що ним подавалися заяви про переведення на пропоновані відповідачем вакантні посади до працевлаштування, в задоволенні якої йому було відмовлено позивачем. Поряд з цим, сторонами спору не заперечувалась та обставина, що посада керівника юридичної служби не була вказана у жодному з переліку вакансій, що пропонувалися позивачу. За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з пунктом 2 роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 29 грудня 1965 року N 30/39 "Про порядок оплати тимчасового заступника", призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління У цьому випадку керівник підприємства, установи, організації зобов'язаний не пізніше місячного терміну з дня прийняття працівника на роботу представити до вищестоящого органу управління документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний термін з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівнику про результати. Відповідно до п. 6.3. Статуту ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", заступник Генерального директора, головний бухгалтер та керівник юридичної служби призначаються на посаду Генеральним директором за погодженням з Уповноваженим органом управління. Відповідачем не надано доказів того, щодо надано погодження органу управління відповідача на призначення на вакантну посаду керівника юридичної служби іншої особи. Відтак посада «керівника юридичної служби» буда вакантною, тобто вільною і повинна була бути згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України запропонована позивачу до працевлаштування. Аналогічний правовий висновок, відносно обов'язку роботодавця пропонувати працівнику всі наявні вакантні посади на підприємстві, установі організації міститься і у постанові Верховного Суду по справі № 487/6407/16-ц від 10 вересня 2018 року. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. За таких обставин оспорюваний позивачем наказ від 31.10.2016 року № 786-о щодо звільнення позивача з роботи з 07.11.2016 року повинен бути скасований, а позивач поновлений з 08.11.2016 року на роботі на посаді першого заступника Генерального директора. Положеннями ч. 2 ст 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначення розміру середньоденної заробітної плати необхідної для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується положення Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». При цьому позивачем надано до матеріалів справи власний розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 14.11.2018 року, згідного якого такий становить 797738,40 грн. Відповідач власного розрахунку не надав. Оцінивши наданий позивачем розрахунок, та довідки відповідача про середньоденний заробіток позивача суд приходиться до висновку, що такий становить 1579,68 грн., а час вимушеного прогулу з 08.11.2016 р. по 14.11.2018р. включно складає 505 робочих дні. Відтак, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що повинен бути виплачений позивачу становить 797738,40 грн.

Outcome: approved