Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.03.2007 року між "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір кредиту № 10-29/3139, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000 ,00 дол. США, з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 21.03.2014 року зі сплатою 13.00 % річних. Відповідач скористалася кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.03.2014 рік утворився борг на суму 65 764, 59 дол. США, що в еквіваленті, станом на день розрахунку становить 656 744, 91 грн, який складається з: заборгованість за кредитом - 36 800, 63 дол. США, що в еквіваленті становить 367 502, 13 грн.; сума заборгованості за відсотками - 21 834, 24 дол. США, що в еквіваленті складає 218 043,23 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 463, 01 дол. США, що в еквіваленті складає - 44 569, 00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 666, 71 дол. США, що за курсом НБУ становить 26 630, 55 грн. Банк повідомляв відповідача про виникнення заборгованості за договором, проте зі сторони відповідача, жодних необхідних заходів для її погашення вжито не було, тому вимушені звернутися до суду з таким позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропущення банком строків позовної давності. Зокрема вказала, що пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.5., 3.3.6. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Оскільки, останню проплату по зазначеному договору вона здійснила 10.09.2009року, тому з огляду на п. 4.5 Кредитного договору у позивача виникло право дострокової вимоги 11.01.2010 року. Таким чином, строк позовної давності по даному спору сплив 11.01.2013 року, коли позивач звернувся з таким позовом до суду лише у червні 2014 року. Відповідачка [PERSON] також подала зустрічний позов, згідно якого просить визнати укладений 22.03.2007 року між нею та "Укрсоцбанк" кредитний договір № 10-29/3139 недійсним. В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали порядок припинення дії договору; договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту; п. 3.2. кредитного договору, значно розширює права банку на вимогу дострокового повернення у разі порушення позичальником умов договору; що у банку відсутня індивідуальна ліцензія на валюту. Також, [PERSON], зазначає, що було порушено її права на інформацію, як споживача банківських послуг, оскільки її не було проінформовано, а ні перед укладенням даного договору, а ні протягом його дії, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, в тому числі про продукцію (кредит), що мала забезпечити можливість свідомого і компетентного вибору споживача. Банк також не повідомив її про валютний ризик та можливість стрімкого і значного стрибка курсу долара США та наслідки такого фактору для боржника. Крім того, в обґрунтуваннях зустрічного позову, відповідач зауважує, що концепція споживчого кредитування передбачає погашення кредиту в основному за рахунок постійного документально підтвердженого доходу (зарплата, стипендія і т.д.) проте банк ввів її в оману запевнивши, що боржник зможе віддавати валютний кредит, коли вона не могла, та не зобов'язана була оцінити перспективу повернення кредиту, оскільки це обов'язок банку, як підприємця, з огляду на, що банк не повинен був видавати валютний кредит на таких умовах. Окрім того, зазначила, що спірний договір суперечить вимогам законодавства України, оскільки має порок волі. Тобто всупереч ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення, що є текстом договору, не відповідає внутрішній її волі, оскільки вона розраховувала, тобто її воля була спрямована на стабільність курсу, не враховувала, що курс долару до гривні може так різко змінитись при настанні певних обставин. З урахуванням вищезазначеного, кредит стає цілком збитковим і нездатним задовольнити свого цільового призначення. Позивачка за зустрічним позовом, яка є відповідачем за первісним, свої позовні вимоги підтримала, промила їх задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом, який є представником позивача за первісним, у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Вислухавши пояснення з"явившихся у судове засідання сторін, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.03.2007 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 10-29/3129. Згідно п. 1.1 вказаного кредитного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах визначених цим договором. Так, п. 1.1.1. передбачено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (Траншами), зі сплатою 13,00% процентів річних та комісії за відкриття позичкового рахунку в розмірі 0,99 відсотка від суми максимального ліміту на день видачі кредиту, в межах максимального ліміту заборгованості до 50 000,00 дол. США. Видача кредитних коштів проводитиметься протягом перших трьох місяців з дати підписання кредитного договору (п. 1.1.1.1. Договору), а погашення Траншів кредиту буде здійснюватись до 10-го числа кожного місяця починаючи з квітня 2007 року, з кінцевим терміном погашення всіх Траншів кредиту до 21 березня 2014 року (п. 1.1.2. Договору). Цільове призначення кредиту - поточні потреби (п. 1.2. Договору), у якості забезпечення позичальником своїх зобов'язань між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку двокімнатну квартиру , загальною площею 45,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 509 040,00 грн. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п. 1.3.1. Договору). Як передбачено п. 2.4.1. вказаного договору, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок [NUMBER] в Київській міській філії АКБ "Укрсоцбанк" не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Згідно вимог кредитного договору, передбачених п. 3.3.2. позичальник зобов'язаний одночасно з укладанням цього договору, укласти договори, визначені п. 1.3.1. даного договору (Договір іпотеки) та п. 3.3.4. (Договір страхування предмета іпотеки), на узгоджених із кредитором умовах. До обов'язків позичальника, визначених цим договором, також належать своєчасно та в повному обсязі погашати Транші кредиту в строки, визначені п. 1.1.2. договору, погасити в повному обсязі всі Транші кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання кредиту та можливі штрафні санкції, у термін, визначений п. 1.1.2. цього договору (п.п. 3.3.5.; 3.3.6.). Статтею 4 кредитного договору визначена відповідальність сторін. Так, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5. цього договору, а також прострочення строків повернення Траншів кредиту, визначених п.п. 1.1.; 2.6., цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період, як це передбачено п. 4.2. даного договору. У відповідності до п. 4.4. вказаного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.6., 3.3.9.-3.3.12., 3.3.15 та 3.3.16 цього договору, умов договорів, визначених п.п. 1.3.1. та 3.3.4. цього договору, протягом більше ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Також, як передбачено п. 4.5. кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.5., 3.3.6. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У судовому засіданні встановлено, що Банк свої зобов»язання за договором кредиту виконав належним чином та надав кредит у визначеному ним розмірі, тоді як відповідачка свої зобов»язання за договором кредиту належним чином не виконує з 10.10.2009 року про, що особисто [PERSON] вказувала в судовому засіданні та підверджується наданими банківськими виписками та розрахунками. Внаслідок такого неналежного виконання обов"язків відповідачем по вказаному кредитному договору виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2014 року становить 65 764, 59 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 36 800, 63 дол. США; сума заборгованості за відсотками - 21 834, 24 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 463, 01 дол. США, що в еквіваленті складає - 44 569, 00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 666, 71 дол. США, що за курсом НБУ становить 26 630, 55 грн Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. За змістом ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, заявлені позивачем за первісним позовом вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково, зокрема з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 58 634 (п»ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 (вісімдесят сім) центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 1 632 981 (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 13 (тринадцять) коп. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 71 199 (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять) грн. 55 (п'ятдесят п'ять) коп. , враховуючи вимоги п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", який визначає, що суд має право ухваляти рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті із наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, правову позицію викладену ВСУ в рішенні № 6-145цс14 від 24.09.2014 року та необхідності стягнення пені в гривневому еквіваленті. Так, станом на день вирішення справи, 20.02.2015 року курс валюти НБУ складає 27,85 грн. за 1 дол. США., тому відповідно 58 634 (п»ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 (вісімдесят сім) центів за курсом НБУ на день розгляду справи становить 1 632 981 (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 13 (тринадцять) коп. Пеня стягується в гривневому еквіваленті, яка була зазанчена позивачем у позовних вимогах, в межах однорічного терміну, зокрема у розмірі 71 199 (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять) грн. 55 (п'ятдесят п'ять) коп., що відповідає принципу меж позовних вимог, за які суд не має можливості виходити. З огляду на зазначене вище, позовні вимоги первісного позову задовольняються частково, оскільки позивач просив стягувати заборгованість в доларовому еквіваленті, як заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пені з вказівкою гривневого станом на 01.03.2014 року, коли пеня підлягає стягненню в гривневому, а інша заборгованість в доларовому із зазначенням відповідного курсу НБУ станом на день винесення рішення. Посилання відповідачки на порушення строків банком позовної давності та необхідності у зв"язку з цим відмовити в позові, оцінюються судом кретично з урахуванням наступного. Так, відповідачка зазначає, що оскільки вона останню проплату по кредитному договору здійснила 10.09.2009року, тому з огляду на п. 4.5 Кредитного договору у позивача виникло право дострокової вимоги 11.01.2010 року, таким чином, строк позовної давності по даному спору сплив 11.01.2013 року, коли позивач звернувся з таким позовом до суду пізніше. Проте, такі твердження відповідачки не відповідають нормам ЦК України, зокрема ч.2 ст.1050, яка передбачає право, а не обов"язок позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу та враховуючи умови вказаного пункту договору, який передбачає сплив строку користування грошима, а не автоматичну умову дострокового повернення грошей про які банк не заявляв. Що ж до строків позовної давності періодичних платежів, які мала сплачувати відповідачка в рахунок виконання вказаного договору, то слід зазначити таке. Згідно правової позиції ВСУ викладеної в рішенні № 6-116/цс13 від 06.11.2013 року позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Глава 19 ЦК України регулює питання позовної давності, яка є строком у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки та спеціальну в один рік про стягнення неустойки (штрафу, пені) ст. 258 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В даному випадку вбачається переривання строків позовної давності стосовно періодичних платежів. Так, умовами кредитного договору передбачена сплата траншів кредиту та процентів до 10 числа відповідного місяця. Останній платіж було проведено відповідачем 10.09.2009 року, тобто вказана позивачем кредитна заборгованість виникла з 10.10.2009 року, коли черговий платіж відповідачем не було сплачено, як і наступні періодичні платежі. Тобто, в строк до 11.10.2012 року банк мав реалізувати своє право на стягнення такої заборгованості. У судовому засіданні встановлено, що Банк звертався до приватного нотаруса за виконавчим написом нотаріуса, який було видано 30.07.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] в рахунок стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, яка виникла перед ПАТ "Укрсоцбанком" у розмірі 57 373,10 доларів США. Тобто, в межах строків позовної давності, зокрема до 11.10.2012 року, за виконавчим написом нотаріуса, який мав місце 30.07.2012 року, таке право стягнення заборгованості було банком реалізовано, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, за позовом [PERSON], такий виконавчий напис нотаріуса було скасовано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09.12.2013 року. Слід зазначити, що такий позов [PERSON] обгрунтовувала тим, що зазначений у виконавчому написі розмір заборгованості вона вважає неправильним, не заперечуючи факту його наявності та тим, що строк виконання основного зобов"язання закінчується 21.03.2014 року, коли в даному судовому засіданні зазначає інше, що такий строк виконання не тільки настав 11.01.2010 року, але й закінчився. Отже, такі дії банку та відповідача свідчать про переривання строків позовної давності та відповідно про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог банку та навпаки про їх задоволення з підстав зазначених вище. Щодо зустрічних вимог, то такі задоволенню не підлягають з огляду на те, що є необгрунтованими та недоведеними. Так, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсними суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необідними для чинності правочину, зокрема статтей 215, 1048-1052, 1054-1055, статтей 18-19 ЗУ "Про захист прав споживачів". Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де в частині 3 вказано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстави недійсності умов договорів, що обмежують права споживача визначені також ст.ст. 18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів". Так, в Україні діє принцип свободи договору, який закріплено в ст.ст. 6, 627 ЦК України, зі змісту яких вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов"язковим для його виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Вбачається, що договір кредиту № 10-29/3139 укладений між сторонами в письмовій формі з додержанням всіх необхідних умов для такого виду правочину. Відповідно до вказаного кредитного договору погашення заборгованості повинно було здійснюватись у щомісячними платежами у розмірах та в строки, визначені у Графіком погашення кредиту та процентів, наведеним у Додатку до кредитного договору, який є невід'ємною його частиною. Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 612 частиною 1 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З огляду на вказані норми вбачається, що умови кредитного договору відповідають таким. З"ясовано, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, при укладенні якого між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору в тому числі і щодо відсоткових ставок, інших умов його виконання, вартості та періоду, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Посилання позивачки на відсутність індивідуальної ліцензії банку на валюту, не заслуговують на увагу з огляду наявності у банку генеральної ліцензії, з огляду на, що додатково індивідуальної не потрібно. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми її укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено відповідно до ст. 215 та ст. 203 ЦК України, ст .ст. 18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" підстав для визнання договору недійсним, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені наступні судові витрати по даній справі - судовий збір в розмірі 3 654 грн. Зазначені витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial