Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2013 року Товариство за результатами прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна придбало трикімнатну квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО, що було передано в іпотеку АБ "Банк "Фінанси та Кредит".06.06.2014 року приватним нотаріусом КМНО Грек А.В. було видано Свідоцтво про право власності на придбане нерухоме майно. Право власності ТОВ на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 10.06.2014 року відповідачці було надіслано вимогу про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, добровільне виселення та звільнення квартири від інших мешканців, але до цього часу вимога не виконана. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності Товариства шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення з житлового приміщення; визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" про визнання юридичної особи такою, що не набула права власності і права користування на житлове приміщення, та визнання прилюдних торгів недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2013 року були проведені прилюдні торги, на яких було реалізовано квартиру [ADDRESS], що належала їй на праві власності. При проведенні торгів були допущені порушення, що вплинуло на їх законність. На підставі викладеного позивачка за зустрічним позовом вимушена звернутися до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, здійснені ТОВ "Укрспецторг Груп" 08.10.2013 року з порушенням закону, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 69, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності за договором купівлі-продажу недійсними; визнати ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" юридичною особою, яка не набула права власності і права користування на житлове приміщення в силу незаконности придбання нею іпотечної квартири по підроблених документах на "торгах", які фактично не проводилися, на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг груп", треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON], про визнання прилюдних торгів недійсними залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, а також просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, зважаючи на те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. Відповідачка [PERSON], яка одночасно є представником третьої особи [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримала зустрічний позов, просила його задовольнити, а також заперечувала проти задоволення основного позову, зважаючи на його безпідставність. Представник третьої особи - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" - у судовому засіданні підтримав основний позов, заперечував проти задоволенні зустрічного позову. Представник третьої особи - Відділу ДВС - у судовому засіданні просила вирішити позовні вимоги Товариства відповідно до вимог діючого законодавства, а також заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність. Представник третьої особи - ТОВ "Укрспецторг Груп" - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представників третіх осіб, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.07.2008 року між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 48-08-И/02, відповідно до умов якого банку надав Позичальнику Кредитні ресурси у розмірі 142830, 00 доларів США з терміном погашення до 28.07.2028 року. В забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за кредитним договором було укладено іпотечний договір, предметом якого є іпотека трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.96-99 т.1). У зв"язку з невиконанням умов Кредитного договору по сплаті заборгованості за наданими кредитними котами утворилась заборгованість у розмірі 1433175, 86 грн. 22.12.2009 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов Банку про стягнення боргу задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за Кредитним договором у розмірі 1433175, 86 грн. та судові витрати. 11.09.2012 року Відділом ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] боргу у розмірі 1433175, 86 грн. (а.с.52 т.2). 05.11.2012 року державним виконавцем складений Акт опису й арешту майна, належного [PERSON], а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 40-43 т.2). 11.02.2013 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб"єкта оціночної діяльності - суб"єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 34-35 т.2). 04.04.2013 року був складений Висновок експерта про вартість трикімнатної квартири, відповідно до якого вартість квартири склала 518000, 00 грн. Копію Висновку було направлено учасникам виконавчого провадження, у тому числі і [PERSON], для ознайомлення, що підтверджується листом від 18.04.2013 року (а.с.18 т.2). Станом на 08.07.2013 року повідомлення про оскарження оцінки сторонами до Відділу ДВС не надходило, що підтверджується довідкою державного виконавця від 08.07.2013 року (а.с.15 т.2). У липні 2013 року начальником Відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було подано заяву на реалізацію нерухомого арештованого майна (а.с.13-14 т.2). ТОВ "Укрспецторг Груп" 31.07.2013 року було призначено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна за стартовою ціною 518000, 00 грн. на 19.08.2013 року, інформація про це була опублікована на спеціальному сайті, а також відповідні повідомлення були надіслані учасникам виконавчого провадження (а.с.8-9 т.2). 29.08.2013 року, у зв"язку з відсутністю покупців під час проведення прилюдних торгів, державним виконавцем було проведено переоцінку майна та встановлено вартість нерухомого майна у розмірі 466200, 00 грн., що підтверджується Актом уцінки майна від 29.09.2013 року (а.с.247 т.1). На 08.10.2013 року ТОВ "Укрспецторг Груп" були призначені повторні прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, про що 19.09.2013 року була опублікована інформація на спеціальному сайті, а також повідомлено листом від 19.09.2013 року учасників виконавчого провадження (а.с.244-245 т.1). 08.10.2013 року були проведені прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], про що було складено протокол № 11-1216/13, за яким переможцем торгів визнано ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" (а.с.232-233 т.1). 06.06.2014 року приватним нотаріусом КМНО Грек А.В. було видано Свідоцтво про право власності на придбане нерухоме майно. Право власності ТОВ на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9 т.1). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст.4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Спірні правовідносини щодо порядку реалізації арештованого майна врегульовано Законом України "Про виконавче провадження", Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за № 745/4038 - далі Тимчасове положення). За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Таким чином, примусова реалізація заставленого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю дій і правовідносин (урегульованих законами України: "Про виконавче провадження"; "Про іпотеку"; ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 2 ЦПК України правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення певної процесуальної дії, зокрема проведення прилюдних торгів. Відповідно до ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження" майно, що підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 62 Закону визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах… Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Порядок реалізації майна визначається Міністерством юстиції України. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більше як на 30 %. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більше як на 50 % початкової вартості майна… Відповідно до вимог ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" для проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських, річкових суден та майна, вартість якого перевищує сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Згідно із ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою. В своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що їй не було повідомлено про проведення прилюдних торгів, при продажу квартири з прилюдних торгів її продаж було здійснено за меншу, ніж ринкова, ціну, реалізація нерухомого майна - квартири - була здійснена без рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Але дані твердження судом до уваги не приймаються з наступних підстав. Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України "Про виконавче провадження" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна. Згідно із п. 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 41 Закону визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Отже Законом України "Про іпотеку" визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки. Аналіз норм з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України "Про виконавче провадження" та Тимчасового положення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що у даному випадку при проведенні прилюдних торгів норми Закону України "Про іпотеку" не застосовуються. Що стосується посилання позивачки про неповідомлення про проведення оцінки та переоцінки, то слід зазначити наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, [PERSON] була повідомлена про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї боргу, а також у подальшому повідомлена про вартість оцінки, дату та час проведення прилюдних торгів. Вказані обставини підтверджуються Актом опису й арешту майна від 05.11.2012 року, копію якого було вручено особисто [PERSON], про що свідчить її підпис про отримання. Крім того, ТОВ "Укрспецторг Груп" було опубліковано на спеціальному сайті повідомленні про прилюдні торги, що відбувалися 19.08.2013 року та 08.10.2013 року. У вказаних повідомленнях було чітко вказано інформацію про лот та стартову ціну у розмірі 518000, 00 грн., а також стартову ціну після уцінки майна державним виконавцем, що склала 466200, 00 грн. Крім того, у липні 2013 року представник [PERSON] знайомився з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується наявністю у матеріалах виконавчого провадження копії довіреності на ім"я [PERSON] У серпні 2013 року [PERSON] подавала державному виконавцю заяву про намір оскаржити процедуру виконавчого провадження, що також свідчить про те, що вона була повністю обізнана про стан виконання судового рішення, а тому не була позбавлена права та можливості оскаржити дії державного виконавця та оцінку майна, у разі незгоди, однак жодних дій щодо оскарження нею вчинено не було. З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що з вказаною у висновку ціною нерухомого майна [PERSON] погодилася. Також слід зазначити, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні мають спеціальний порядок оскарження, відмінний від порядку оскарження прилюдних торгів. Так, виконавчий лист, за яким відбулося звернення стягнення на нерухоме майно, виданий Оболонським районним судом м. Києва, а тому в силу вступають приписи ч. 2 ст. 384 ЦПК України, відповідно до яких дії державного виконавця оскаржують ся сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ. Також слід зазначити, що Інструкція про проведення виконавчих дій втратила чинність 02.04.2012 року, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 512/5, а тому не була чинною на момент реалізації нерухомого майна. Відповідно до п. 4.5.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі, якщо майно не було продано у зв"язку з відсутністю попиту, воно підлягає уцінці державним виконавцем відповідно до чинного законодавства, яка проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення строку реалізації майна на комісійних умовах. Про проведення уцінки майна державним виконавцем складається акт, в якому зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, вартість майна, за якою воно передавалося на реалізації, вартість майна після уцінки. Про проведення уцінки майна та її результати державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після її проведення повідомляє спеціалізовану організацію, що здійснює реалізацію майна. З даної норми вбачається, що участь боржника при проведенні уцінки не є обов"язковою та державний виконавець не зобов"язаний повідомляти сторін виконавчого провадження про проведення уцінки. Частиною третьою статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами другою - четвертою статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина п'ята статті 58, частина третя статті 62 Закону України "Про виконавче провадження"). Частинами першою та п'ятою статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Отже, оцінка нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах. Ураховуючи предмет стягнення, яким є нерухоме майно, проведення оцінки здійснює незалежний суб'єкт оціночної діяльності на замовлення державного виконавця, який після складення акта опису та арешту майна, його вилучення, проведення оцінки й отримання звіту про оцінку майна передає його на реалізацію на прилюдних торгах у порядку і на умовах, визначених законодавством. Оцінка майна є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на прилюдних торгах. Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення). Частиною п'ятою статті 62 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім пункту 5.12.2 Інструкції, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості. Уповноважені особи спеціалізованої організації складають інформаційні картки на кожний лот із зазначенням стартової ціни. При цьому визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності (пункти 2.6, 3.2, 3.4 Тимчасового положення). Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. З письмових доказів по справі вбачається, що при оцінці майна державним виконавцем не було порушено жодних вимог діючого законодавства, Звіт про оцінку відповідає всім вимогам, що до нього ставляться, на момент проведення прилюдних торгів Звіт не втратив свою чинність, не був оскаржений учасниками виконавчого провадження у встановленому законом порядку, а тому твердження позивачки за зустрічним позовом щодо недійсності висновку не заслуговують на увагу. Що стосується посилань позивачки [PERSON] щодо порушення прав [PERSON], який є поручителем та солідарним відповідачем, при проведенні прилюдних торгів, то слід зазначити наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, виконавче провадження, за яким відбувалася реалізація нерухомого майна, було відкрито за судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва про стягнення боргу саме з [PERSON] Таким чином, [PERSON] не може визнаватися стороною виконавчого провадження, у зв"язку з чим будь-які документи по даному виконавчому провадженню йому до відома не надсилалися, а твердження позивачки щодо порушення його прав є безпідставними. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оскаржуємих прав, свобод чи інтересів. А тому посилання [PERSON] у своїй позовній заяві про порушення прав третьої особи не відповідає вимогам діючого законодавства. Слід також зазначити, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, що не стосуються правил проведення аукціону, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання аукціону недійсним (в тому числі дії по направленню документів виконавчого провадження сторонам, проведення опису й арешту майна, проведення оцінки майна, передачі майна на реалізацію). Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту по реалізації нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням. При вирішенні справ про визнання прилюдних торгів недійсними судам необхідно встановлювати такі факти: 1) чи мало місце порушення Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; 2) чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Аналогічна правова позиція викладена також і у судових рішенням Верховного Суду України, зокрема в ухвалі від 26.12.2012 року по справі № 6-140цс12, від 13.02.2013 року по справі № 6-174цс12, по справі № 6-116цс12. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на аукціоні, яка полягає у продажу майна боржника, на яке звернено стягнення, та переході права власності до покупця - переможця аукціону, слід зазначити, що має місце правочин, який може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 року № 42/5. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", до призначення аукціону, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають окремому оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Таким чином, судом встановлено, що наведені позивачем [PERSON] обставини не порушують порядку проведення прилюдних торгів, визначеного Тимчасовим положенням, а тому зустрічна позовна заява про визнання прилюдних торгів недійсними є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог ТОВ "Люкстрейдкомпані Київ" про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення, то слід зазначити наступне. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та Верховний Суд України в Постанові від 16.01.2012 року. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до п. 34-35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім"ї, попередніми членами його сім"ї, а також членами сім"ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Але з письмових матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою КП "Дирекція" Деснянського району м. Києва від 06.08.2014 року (а.с. 10 т.1). Також позивачем було виявлено, що у квартирі на даний час проживає відповідачка [PERSON], що також нею не заперечувалося у судовому засіданні. Зважаючи на викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, немає, оскільки вона продовжує проживати у квартирі, користуються нею, а тому її не можна вважати такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, які мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, які мешкають у ньому, зобов"язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Як встановлено при розгляді справи, 10.06.2014 року на адресу відповідачки [PERSON] позивачем була надіслана вимога про звільнення квартири [ADDRESS], яка була нею отримана 20.06.2014 року. Але до цього часу квартиру відповідачкою не звільнено. Зважаючи на викладене, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства у частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки є підставними та обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial