Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що 28.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення №9 Філії «Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» [PERSON], який діяв на підставі Положення про відділення №9 та довіреності посвідченої 06.09.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено кредитний договір, на підставі якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 900000 гривень з оплатою за процентною ставкою 18% річних. Кредитні ресурси, отримані позичальником в тимчасове користування за цим договором, використовуються за цільовим призначенням на споживчі цілі. 28.03.2008 року, банк з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір поруки №01/03-09, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 року. Крім того, 28.03.2008 року, банк з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір поруки №02/03-09, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 року. Позивач зазначає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідач порушив вимоги частини 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не повідомив позивача в письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позивача; про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків; про державні субсидії на які позивач (споживач) має право, або відомості про те, від кого позивач може одержати докладнішу інформацію; переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Окрім цього, під час укладення оспорюваного договору відповідач порушив вимоги передбачені ч. 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та не надав одного з оригіналів договору про надання споживчого кредиту позивачу. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Пунктами 4.7, підпунктом (в) пункту 5.7, пунктами 6.1, 6.2, оспорюваного договору відповідач в порушення вимог передбачених ч. 4 ст. 11 Закону встановив позивачу збори, відсотки, комісійні винагороди, штрафи і пені за дії, які не є послугою в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів". Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умови договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними. ( ч. 4 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів."). Крім цього, позивач [PERSON] зазначає, що в оспорюваному договорі, який складений на бланку відповідача, зміни до якого позивачу вносити забороняється відповідачем не зазначено, чим грубо порушено підпункти 2, 4, 6, 7 пункту 4 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів"), а саме: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; права позивача та умови дострокового повернення кредиту; умови дострокового розірвання договору. Пунктом 4.6 оспрюваного договору відповідачем встановлені дискримінаційні стосовно позивача (споживача) правила зміни відсоткової ставки, а саме право відповідача в односторонньому порядку змінювати, в тому числі збільшувати відсоткову ставку за користування кредитними ресурсами за відсутності згоди позивача (споживача), що є несправедливою умовою договору та прямим порушенням підпункту 4 пункту 5 статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" відповідно, якими передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки та про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Позивач вважає, що несправедливими та дискримінаційними умовами оспорюваного договору, які всупереч принципу добросовісності наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є: пункти 3.4, 3.5 (щодо умов дострокового повернення кредитних ресурсів); пункти 4.6 (щодо одностороннього збільшення відсоткової ставки); пункт 4.7 (щодо одноразової сплати позивачем комісійної винагороди банку за «кредитне обслуговування в розмірі 9000грн.) та одноразової винагороди за розрахунково - касове обслуговування в сумі 4500грн.; підпункту (в) і пункту 5.7 (щодо стягнення з позивача комісійної винагороди за дострокове повне погашення кредитних ресурсів в розмірі 1,5% від суми кредиту) розрахунок 900000грн * 1,5% = 13500грн., що прямо заборонено абзацом 5 частини 8 статті 11 Закону "Про захист прав споживачів". Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною; пунктами 6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів у випадку порушення позичальником строків платежів нараховується позивачу пеня в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення; пункти 6.2, 7.1 (щодо черговості розподілу отриманих від позивача коштів та стягнення з нього необгрунтовано великих штрафів, є несправедливими та дискримінаційними; пунктом 3.2 рішення Конституційного суду України № 7-рп/13 від 11.07.2013року по справі № 1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», визначено, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Крім цього позивач зазначає, що оскільки спірний кредитний договір передбачає плату за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту формулою зі змінними величинами, така умова суперечить як ст. 11 Закону України "Про захист споживачів" так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює нулю. Окрім цього, пунктами 3.4, 3.5, 4.6, 4.7, 5.7, 6.1, 6.2, 7.1 до оспорюваного договору включені пункти які є несправедливими, тобто всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача та встановлення жорстоких обов'язків споживачу (позивачу) тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача). Відповідачем в пунктах 4.7, 5.7, 6.1, 6.2, 7.1 оспорюваного договору встановлені вимоги до позивача щодо сплати ним непропорційно великої суми компенсації, яка в даний час перевищила 50% вартості продукції у разі невиконання позивачем (споживачем) зобов'язань за договором. Позивач [PERSON] вказує, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007р. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Оспорюваний кредитний договір таких відомостей не містить, а тому має бути визнаний недійсним. Враховуючи вищенаведене вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просив позов задовольнити. Представник відповідача Прокопюк В.Б. в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача, покликаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Ст. 628 ЦК України регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення №9 Філії «Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» [PERSON], який діяв на підставі Положення про відділення №9 та довіреності посвідченої 06.09.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено кредитний договір, на підставі якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 900000 гривень з оплатою за процентною ставкою 18% річних. Кредитні ресурси, отримані позичальником в тимчасове користування за цим договором, використовуються за цільовим призначенням на споживчі цілі. 28.03.2008 року, банк з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір поруки №01/03-09, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 року. Крім того, 28.03.2008 року, банк з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір поруки №02/03-09, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №03/08-09 від 28.03.2008 року. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що 19.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий правочин №1 до кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], на підставі якого змінено відсоткову ставку до 19,5% річних. Згідно Додаткового правочину №2 до кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON], змінено відсоткову ставку до 20,5% річних. У відповідності до п. 3.2 даного договору [PERSON] зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 15.03.2023 року, а також щомісячно, в строк до 15 числа кожного місяця здійснювати в складі Щомісячного платежу за кредитом погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у розмірі, встановленому в Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цього договору). Згідно п.3.4 Кредитного договору, Банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовит позичальнику в продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів за ними, неустойки відповідно до умов цього договору, у випадках, коли позичальник у період дії цього договору порушував які-небуть умови цього договору. Крім цього, відповідно до п. 4.3 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався сплачувати Кредитору, нараховані проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше 15-го числа кожного календарного місяця. Крім цього в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру за адресою [ADDRESS]. Згідно пункту 6.1 Кредитного договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2, 3.4, 4.3,4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Судом встановлено, що у відповідності ст. 203 ЦК України сторонами дотримані усі істотні умови договору. Банк свої обов'язки за кредитним договором виконав та надав позивачу кредитні кошти в сумі 900000 грн., однак позивач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим Сихівським районним судом м. Львова винесено заочне рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором. У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. В судовому засіданні встановлено, що укладений договір кредиту був добровільно підписаний [PERSON], а відтак останній погодився зі всіма умовами даного договору. Свідченням того, що [PERSON] погоджувався з умовами договору є і той факт, що він здійснював погашення кредиту, а відтак своїми діями визнавав умови договору у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає твердження представника позивача про те, що розмір процентів є несправедливим та призводить до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін за згаданим договором є надуманими та необґрунтованими, оскільки позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору, погодився на ці умови, а також жодних надмірних, на думку позивача, прибутків відповідач не отримує, що виключає в свою чергу дисбаланс прав та обов'язків. Також, позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження тої обставини, що надані позивачу кредитні кошти були витрачені ним для власних потреб, а також того що умови договору завдають чи завдали йому шкоди. Крім того, не є несправедливими умови договору про визначення методу обрахунку відсотків «факт/365», відповідно до якого відсотки вираховуються виходячи з фактичної кількості днів у місяці, а кількість днів у році беруть умовно 365. За змістом ч. 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», яку на думку позивача порушує даний пункт договору, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Істотним в даному випадку слід розуміти таке порушення, яке не будь-як, а явно, суттєво погіршує правовий стан споживача. Обраховані відсотки за методом «факт/365», не може вважатись порушенням принципу добросовісності, за наявності якого існує суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Враховуючи встановлені судом обставини, умови кредитного договору, на які посилається позивач, не можуть вважатись несправедливими. Судом не береться до уваги також покликання на те, що Кредитний договір укладено ним під впливом обману, оскільки правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак [PERSON] не представив суду жодного доказу в підтвердження порушених своїх прав. Як вірно вказує представник позивача, за правилами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту, серед іншого, повинен зазначатись детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Разом з тим, як також вірно вказує представник банку, така вимога закону відображена в п. 3.2 договору, де зокрема зазначено, що [PERSON] зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 15.03.2023 року, а також щомісячно, в строк до 15 числа кожного місяця здійснювати в складі Щомісячного платежу за кредитом погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у розмірі, встановленому в Графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору. Такий графік розрахований на дату підписання договору та у випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов договору, Графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. На виконання таких умов кредитного договору, після укладення додаткового правочину № 1 від 28.03.2008р. щодо зміни відсоткової ставки до 19,5% річних та додаткового правочину № 2 від 28.03.2008р. щодо зміни відсоткової ставки до 20,5% річних, які по суті є зміненим графіком. У такий спосіб, після внесення змін до договору, сторони одночасно погодили новий графік здійснення платежів, і тому, в цій частині умови кредитного договору відповідають вимогам закону та не можуть бути визнані недійсними. При цьому, графік містить в собі вичерпний запас інформації щодо вартості кредиту, а тому, доводи представника позивача про протилежне є голослівними. Таким чином, права позивача, при укладенні та виконанні вищезазначеного кредитного договору порушені не були, оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено та судом не встановлено істотного дисбалансу, а тому приходить до переконання про безпідставність позовних вимог та вважає, що позов не підлягає до задоволення. Що стосується вимог позивача про застосування до недійсного правочину - кредитного договору № 03/08-09 від 28 березня 2008 року укладеного між Банком «Фінанси та кредит» та [PERSON] двосторонню реституцію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов'язання [PERSON] повернути Банком «Фінанси та кредит» залишок заборгованості в сумі 530519грн., зобов'язання Банком «Фінанси та кредит - прийняти від [PERSON] суму залишкової заборгованості в розмірі 530519грн. щомісячними платежами до 15 березня 2023 року, то суд вважає, що такі вимоги є похідними та взаємоповязаними з вимогою щодо визнання недійсним кредитного договору №03/08-09 від 28.03.2008 року, укладеного між Банком «Фінанси та кредит» та [PERSON] з моменту його укладання, у задоволенні якої судом відмовлено, а тому такі до задоволення також не підлягають. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed