Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

09.08.2017 року позивач, публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», звернувся до суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , Тека - Group Foudation про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті http://antikor.com.ua опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]». У вказаній статті розміщено інформацію, яку ПАТ «Полтавагаз» вважає недостовірною. Позивач вважає, що з подальших речень та загального змісту статті очевидно, що її автор стверджує про незаконні дії стосовно майна ТОВ «Екометан» з боку позивача. Викладена в статті інформація, є недостовірною і такою, що порушує право ПАТ «Полтавагаз» на недоторканність його ділової репутації. При цьому, така інформація є недостовірною, а її поширення порочить ділову репутацію ПАТ «Полтавагаз» та створює хибне враження про вчинення підприємством незаконних дій. На думку позивача зазначена у статті інформація є недостовірною та спростовується наступним. 30.12.2016 між ПАТ «Полтавагаз» та ТОВ «Екометан» укладено договір розподілу природного газу №1262Р зміст якого відповідає Типовому договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498. У зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження № 12016170020003153 від 02.12.2016 за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України на підставі листа НП в Полтавській області 26.01.2017 повноважні спеціалісти ПАТ «Полтавагаз» приймали участь у слідчих діях щодо встановлення фактичного використання природного газу та демонтажу газового обладнання на об`єкті газоспоживання ТОВ «Екометан» за пресою: м. Полтава, вул. С. Петлюри, 79. Під час здійснення слідчих дій в досудовому розслідуванні кримінального провадження №12016170020003153 від 02.12.2016 повноважними спеціалістами ПАТ «Полтавагаз» встановлено порушення Кодексу ГРМ, а саме: несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (лічильник газу ЛГ-К-150-650-0,63-01Ех зав. № 4160, 1998 року випуску), встановленому на об`єкті газоспоживання ТОВ «Екометан» за адресою: м. Полтава, вул. С. Петлюри, 79 шляхом пошкодження пломбувального матеріалу на якому встановлено пломбу державного повірника, про що 26.01.2017 складено акт про порушення №26.01БГМО-1. Законність дій ПАТ «Полтавагаз» підтверджена рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2017 у №917/299/17, яким підтверджено як факт незаконного відбору природного газу з боку посадових осіб ТОВ «Екометан», так і відповідність дій позивача при взаємовідносинах з ТОВ «Екометан» вимогам чинного законодавства України. Судом також встановлено, що припинення газопостачання на об`єкт газоспоживання ТОВ «Екометан» за адресою: м. Полтава, вул. С. Петлюри, 79 відбувалось в рамках досудового розслідування кримінального провадження №12016170020003153. На думку позивача, висловлювання, наведені у спірній статті, не підпадають під визначення оціночних суджень, оскільки містять у собі фактичні дані (про вчинення не законних дій у вигляді захоплення корпоративних прав товариства), не мають ознак використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири) тощо. Позивач просив: - Визнати недостовірною інформацію відносно Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (36020, м. Полтава, вул. В. Козака, 2 А; код ДРПОУ 03351912), поширену [INFO] у статті під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]» на веб-сайті http://antikor.com.ua у всесвітній мережі Інтернет; - Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Полтавагаз» 100000,00 грн. немайнової шкоди. Відповідно до наданих представном відповідача заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що ТОВ «Екометан» займається реалізацією газу для автотранспорту та в своїй діяльності використовує трубопровід ПАТ «Полтавагаз». Протягом 2016 року підприємство піддалось постійним перевіркам з боку ПАТ «Полтавагаз», але жодних порушень чи недоліків виявлено не було. За заявою голови правління ПАТ «Полтавагаз» відкрито кримінальне провадження № 12016170020003153, внесене до ЄРДР 02.12.2016 року, що ТОВ «Екометан» протягом 2016 року здійснено незаконний відбір природного газу поза обліком засобів вимірювальної техніки, чим завдано збитків ПАТ «Полтавагаз», відкрито провадження за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України. 26.01.2017 року на АГНКС підприємства працівниками правоохоронних органів за участю спеціалістів ПАТ «Полтавагаз» були проведені слідчі дії. У подальшому, висновками проведених експертиз встановлено, що порушень ТОВ «Екометан» не допущено. Кримінальне провадження було закрите. У зв?язку з явними протиправними діями працівників правоохоронних органів та працівників «Полтавагаз» директор ТОВ «Екометан» [PERSON] звертався зі скаргами до громадських організацій, керівництва держави та Генеральної прокуратури України, що за допомогою кримінального провадження відбувається тиск на бізнес, який повністю заблокований. У травні 2017 року біля будівлі Генеральної прокуратури України [PERSON] надав інтерв`ю раніше невідомому журналісту про кримінальне переслідування ТОВ «Екометан», в подальшому ким саме було створено інтернет-статтю під назвою « [PERSON] , акционер ПАТ «Полтавагаз» и бивший регионал, питается захватить «Екометан» достовірно не знає, її текст [PERSON] не погоджував та не є її автором. [PERSON] , як генеральний директор ТОВ «Екометан», з метою захисту підприємства, надав своє бачення про замовний характер з боку третіх осіб, щодо підприємства ТОВ «Екометан», усі висловлювання [PERSON] в інтерв`ю є його особистою думкою (як припущення так і критика зокрема і позивача). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, представник відповідача [PERSON] - адвокат Буряк Д.М. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. Представник відповідача - Тека-Group Foudation у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті http://antikor.com.ua опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]». У вказаній статті розміщено інформацію, яку ПАТ «Полтавагаз» вважає недостовірною через наступні твердження: - «по указанию заинтересованого владельца части акций Полтавагаз бывшего народного депутата бывшего регионала это господина Лелюка, который дал команду нас обескровить и тем самым забрать под себя наши две имеющиеся заправочные станции»; -«Дело в том, что это у него нету своей сети заправок но он использует монопольное право газотранспортной системы, которая поставляет нам газ. Мы отказались преобретать газ, потому что они здесь всего являются посредниками Полтавагаз. Они так же само закупают газ, но благодаря тому что они владельцы газотранспортной системы других владельцев нету конкуренция здесь отсутствует значит они диктуют монопольное право, что мы должны у них закупать газ»; - «Буквально, после обыска, который был проведен, первый обыск 26 января, где-то в середине февраля этого года я случайно на улице встретил председателя правления Полтавагаз господина [PERSON] . Мы конечно друг друга давно знаем я его спрашиваю: « [PERSON] , почемы Вы до сих пор нас не включили, хотя согласно газового кодекса Вы должны были включить нас и у нас есть запасной счетчик обязаны включить на протяжении 2-х суток чтобы не останавливать нашу хозяйственную деятельность. Т.е. пусть следствие идет, у нас вопросов нет, но хозяйственную деятельность Вы должны были возобновить.» Да, кстати, именно на основании письменного заявления господина [PERSON] и было возбуждено криминалъне провадження. На что он мне удивительно ответил: «А что до сих пор Ваша станция не работает?» Кажу : « [PERSON] , Вы ж конечно ведь знаете , что станция не работает, зачем вы так говорите?» На что он вдруг мне говорит, ну ты понимаешь, что я здесь никто, я за это не отвечаю и надо мной еще находятся две пары глаз. Так у меня все-таки тогда вопрос к господину [PERSON], кто такой председатель правления «Полтавагаз» и какая у него фамилия? Или [PERSON] или никто и где находятся эти две пары глаз ? То ли в каком-то подвале, то ли в каком -то гараже, пусть они выйдут и скажут, что надо рабо тать, а не заниматься отжимом наших станций». Інтерв`ю надав генеральний директор ТОВ «Екометан» [PERSON] . Доменне ім`я antikor.com.ua зареєстровано 15.07.2013 за заявкою юридичної особи Тека-Group Foundation Panama (реєстрант). На думку сторони позивача, викладена у вказаній статті інформація є недостовірною та такою, що порушує право ПАТ «Полтавагаз» на недоторканність його ділової репутації, а також створює хибне враження про вчинення підприємством незаконних дій. Висловлювання, наведені у спірній статті, не підпадають під визначення оціночних суджень, оскільки містять у собі фактичні дані про вчинення незаконних дій у вигляді захоплення корпоративних прав товариства, не мають ознак використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири) тощо. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно з усталеною практикою Європейського суду, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 Статті 10 Конвенції, є однією з важливих засад демократичного суспільства і однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або несерйозні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства". Крім того, стаття 10 захищає не тільки зміст ідей і інформації, що виражаються, але і форму їх поширення (справа "Лінгенс проти Австрії", рішення від 08.07.1986; рішення у справах: "Обершлік проти Австрії (№ 1)" від 23 травня 1991 року та "Women On Waves" та інші проти Португалії" від 3 лютого 2009 року, "Нільсен і Йонсен проти Норвегії", [GC], № 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VIII). Відповідно до ЗУ «Про інформацію» в системному аналізі вбачається, що коли мова йде про спростування інформації, поширеної у ЗМІ, весь інформаційний масив слід поділяти на наступні категорії: власне інформацію (фактичні дані) та оціночні судження. Згідно ст.1 даного Закону інформація - будь-які фактичні відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. З аналізу даної норми закону вбачається, що інформація по своїй суті повинна містити певні факти, на основі яких можна робити висновки та приймати рішення. При цьому, у ст. 30 Закону «Про інформацію» надане визначення поняттю «оціночні судження». Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, з аналізу даної норми Закону, оціночні судження, на відміну від інформації не містять в собі фактів та не несуть в собі навантаження, оскільки носять оціночний характер та є по своїй природі судженням з того чи іншого приводу. Законодавцем між даними поняття проведено чітку грань, з метою надання зокрема журналістам (авторам) засобам інформації в умовах побудови демократичної, розвиненої держави з пріоритетом розвитку саме європейських принципів розуміння суспільства, свободи слова та поглядів, що виключає відповідальність автора, на відміну від подання та висвітлення відповідних фактів, які відповідають дійсності, що тягнуть за собою наслідки. При цьому, слід вказати про те, що оціночні судження по своїй природі спрямовані на загал та на сприйняття аудиторією, загалом даної інформації, а інформація, це фактичні дані, які тягнуть за собою відповідні наслідки та засвідчують певні факти. Дані висновки знайшли своє відображення у ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», де визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суду слід уважно розрізняти факти і оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, ця вимога є нездійсненною, вона є порушенням самої свободи поглядів - основній частини права, гарантованого ст. 10 Конвенції. Таким чином, оціночні судження не підлягають доведенню їх правдивості, а отже і не підлягають спростуванню. При цьому, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ при винесенні рішень у справах даної категорії посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Груп проти України» де у п. 41 зазначено, що у своїй практиці суд розділяє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ратифікованою ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР). У пункті 42 визначено, що однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, для оспорюваного висловлювання, залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підгрунття. Тобто, факти можна підтвердити, а підтвердження оціночних суджень є нездійсненим (ухвала від 03.08.2016 року у справі №380/1571/15ц). У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму ВССУ від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вони вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ст. 37 Закону «Про пресу», ст. 65 ЗУ «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У п. 15 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 визначено поняття недостовірної інформації, за яким недостовірна інформація розуміється, як інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З огляду на виклад тексту оспорюваної позивачем інформації судом встановлено, що дана публікація не містить фактів у розумінні та наведеному визначенні ЗУ «Про інформацію», а є по своєму змістовому навантаженню оціночними судженнями, що виключають по своїй природі доведення правдивості даної інформації. При цьому, дані оціночні судження не містять тверджень, зазначених позивачем у позові. Зважаючи те, що позивач розцінює дані судження такими, що порушують його честь та гідність, суд приходить до висновку про те, що стороною не вірно вибрано спосіб захисту, оскільки щодо оціночних суджень у розумінні ЗУ «Про інформацію», норми даного закону є нормами прямої дії, які визначають спосіб захисту щодо оціночних суджень виключно шляхом надання відповіді, а також у вигляді висловлювання власного тлумачення справи у тому ж самому ЗМІ, тим самим обґрунтовуючи безпідставність поширених стосовного нього суджень. Дані висновки суду узгоджуються з положенням частини 2 статті 30 ЗУ «Про інформацію». Аналізуючи наявні в матеріалах справи та зважаючи на характер спірних правовідносин, суд приходить до переконливого висновку про те, що публікація в мережі Інтернет на веб-сайті http://antikor.com.ua під заголовком « [INFO]» є оціночними судженнями, які не є предметом судового захисту, оскільки по своїй природі є думками, переконаннями, надання критичної оцінки певних фактів і недоліків, які є висловлюванням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, та які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, що свідчить про безпідставність позовних вимог позивача. Експертами Кириленко С.С. та Долинківською С.А. у висновку судово-ленгвістичної експертизи № 20524/20525/18-39 від 22.10.2019 встановлено, що в статті під назвою « [INFO]», яка розміщена [INFO] на веб-сайті http://antikor.com.ua, міститься інформація негативного характеру щодо ПАТ «Полтавагаз»; інформація негативного характеру щодо ПАТ «Полтавагаз», яка міститься у статті під назвою « [INFO]», яка розміщена [INFO] на веб-сайті http://antikor.com.ua, викладена у стверджувальній формі і має як оціночний (викладена у формі оціночних суджень), так і фактологічний (викладена у формі фактичних тверджень) характер. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд оцінює критично висновок експертизи та не бере його до уваги, оскільки позивач просить визнати недостовірною інформацію відносно ПАТ «Полтавагаз», яка міститься саме у вказаній частині статті: 1. «по указанию заінтересованого владельца части акций Полтавагаз бывшего -народного депутата бывшего регионала это господина Лелюка, который дал команду нас обескровить и тем самым забрать под себя наши две имеющиеся заправочные станции»; 2. «Дело в том, что это у него нету своей сети заправок но он использует монопольное право газотранспортной системы, которая поставляет нам газ. Мы отказались преобретать газ, потому что они здесь всего являются посредниками Полтавагаз. Они так же само закупают газ, но благодаря тому что они владельцы газотранспортной системы других владельцев нету конкуренция здесь отсутствует значит они диктуют монопольное право, что мы должны у них закупать газ»; 3. «Буквально, после обыска, который был проведен, первый обыск 26 января, где-то в середине февраля этого года я случайно на улице встретил председателя правления Полтавагаз господина [PERSON] . Мы конечно друг друга давно знаем я его спрашиваю: « [PERSON] , почемы Вы до сих пор нас не включили, хотя согласно газового кодекса Вы должны были включить нас и у нас есть запасной счетчик обязаны включить на протяжении 2-х суток чтобы не останавливать нашу хозяйственную деятельность. Т.е. пусть следствие идет, у нас вопросов нет, но хозяйственную деятельность Вы должны были возобновить.» Да, кстати, именно на основании письменного заявления господина [PERSON] и было возбуждено криминалъне провадження. На что он мне удивительно ответил: «А что до сих пор Ваша станция не работает?» Кажу : « [PERSON] , Вы ж конечно ведь знаете , что станция не работает, зачем вы так говорите?» На что он вдруг мне говорит, ну ты понимаешь, что я здесь никто, я за это не отвечаю и надо мной еще находятся две пары глаз. Так у меня все-таки тогда вопрос к господину [PERSON], кто такой председатель правления «Полтавагаз» и какая у него фамилия? Или [PERSON] или никто и где находятся эти две пары глаз ? То ли в каком-то подвале, то ли в каком -то гараже, пусть они выйдут и скажут, что надо работать, а не заниматься отжимом наших станций». На думку суду вказана інформація є формою вираження суб`єктивної думки власних поглядів [PERSON] щодо діяльності ПАТ «Полтавагаз», є оціночним судженням у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», а не твердженням, на що помилково вказує позивач. З огляду викладеного підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed