Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача вартість безпідставно набутої теплової енергії за період з березня 2010 року по березень 2016 року в розмірі 31245,33 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідачу на підставі договору дарування від 02.03.2010 належить нежитлове приміщення підвальної частини №13-16 в житловому будинку літ. «А-5», загальною площею 89,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП "Харківські теплові мережі". Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. За період бездоговірного користування з березня 2010 року по березень 2016 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 31245,33 грн. Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать акти про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії, підписаних представниками позивача та балансоутримувачем будинку, що містяться в матеріалах справи. Відповідачу було направлено вимогу про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належали нежитлове приміщення по підвальної частини №13-16 в житловому будинку літ. «А-5», загальною площею 89,1 кв.м за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору договором дарування від 02.03.2010, з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП "Харківські теплові мережі". Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримував теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. За період бездоговірного користування з березня 2010 року по березень 2016 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 31245,33 грн. За кожен розрахунковий період (календарний місяць) відповідачу направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта: №178/803 від 30.10.2014 та №178/1345 від 22.10.2016. Відповідачу повторно направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію від 09.08.2017. У зв`язку з тим, що нежитлові приміщення, не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Згідно зі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, що набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість. Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Таким чином, у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання без договору, тобто без достатніх підстав, тому згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України вартість спожитої теплової енергії повинна бути відшкодована позивачу. Відповідно до частини 4 статті 4 Житлового кодексу УРСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Тому до взаємин між КП "Харківські теплові мережі" як енергопостачальною організацією та [PERSON] , як споживачем застосовуються ні Закон України "Про житлово-комунальні послуги" і Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, а інші нормативні акти - Закон України "Про теплопостачання" і Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, що розглядають теплову енергію як товар. Ні Законом України "Про теплопостачання", ані Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 строк оплати спожитої споживачем теплової енергії не визначений. Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать акти про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії, підписаних та скріплених печатками представників позивача та балансоутримувачем цих будинків. У зв`язку з відсутністю договору строк оплати вартості теплової енергії не визначений, і тому застосуванню підлягає частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України. На підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України відповідачу було направлено вимогу про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. У зв`язку з відсутністю між сторонами письмового договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії не визначений, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з абз. 2 п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи відсутність заяви відповідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, з останніх на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню заборгованість за надане теплопостачання в розмірі 31245,33 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. за подачу цього позову, що документально підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів цивільної справи, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved