Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] у вересні 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 12 жовтня 2014 року помер її колишній чоловік, [PERSON]. Хоча шлюб між ними було розірвано, позивач вказує, що вони продовжували жити в одній квартирі - №175 по вул. Бориса Тена, 102 в м. Житомирі, оскільки іншого житла не мали. Ця квартира перебувала у власності померлого та була придбана під час перебування у шлюбі. Однак, позивач не може оформити право власності на 1/2 частину вказаної квартири у зв"язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на цю квартиру. Просить визнати за нею право власності на 1 /2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з наведених підстав та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Представники третіх осіб в судове засідання також не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05 грудня 1995 року (а.с. 11). Під час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі того, що у травні 1993 року було сплачено останній пайовий внесок за вказану квартиру до ЖБК «Космос» (а.с. 9, 15). Однак, як вбачається з довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 19.02.2015 №799, право власності на спірну квартиру не зареєстровано (а.с. 10). 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер (а.с. 14). Позивач звернулася до нотаріуса з питань отримання свідоцтва про право власності на частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя, але 21 травня 2015 року державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану вище квартиру (а.с.12). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Положеннями ст. 146 ЖК України, п.43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України або СК України, а також роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладені в постановах від 18 вересня 1987р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими у випадку сплати паю в житлово-будівельному кооперативі подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосу-вання судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" ко-оперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї. Відповідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Спільним майном подружжя є придбане за рахунок спільних доходів рухоме й нерухоме майно, незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, і незалежно від того, на ім'я кого з подружжя це майно придбано. Пайові внески за спірну квартиру були сплачені в період перебування подружжя у шлюбі, тому право власності на вказану кооперативну квартиру фактично виникло в 1993 році, тобто за чинності ЦК УРСР, яке не пов'язувало виникнення права власності і її державну реєстрацію. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови вне-сення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Відповідно до ст. 329 ЦПК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовольняє його.

Outcome: approved