Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у судовому засіданні 06.02.2017 року уточнив, та просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 рік у розмірі 33 010 гривень 68 копійок, компенсацію за невиплачену заробітну плату у розмірі 7\~128 гривень 52 копійки, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 15\~372 гривні 12 копійок, суму індексації заробітної плати у розмірі 8\~612 гривень 44 копійки, а всього 64\~123 гривні 76 копійок, зазначивши, що 06.07.2016 року його було звільнено з ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін. У зв'язку з цим на підприємстві був виданий наказ № 7-к від 06.07.2016 року, згідно з яким була нарахована компенсація за невикористані тарифні відпустки з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, загальною тривалістю 247 календарних дня. Крім того, в період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року підприємством йому не виплачувалась заробітна плата в загальній сумі 33 010,68 грн. Позивач вважає, що він має право на стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати, суми індексації заробітної плати та компенсації з невикористані щорічні тарифні відпустки. Однак, відповідач не визнає вказані суми та вважає, що не має перед ним заборгованості з цих виплат. Він звернувся до аудиторської фірми ПП «АФ «НЕП ПЛЮС», фахівці якої здійснили розрахунок заборгованості по заробітній платі, компенсації за невиплату заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, а також індексації заробітної плати, яку він просить стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що з 16.04.2004 року він працював на ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» начальником цеху. З 01.11.2014 року розмір його заробітної плати складав 2\~300 гривень. 06.07.2016 року він був звільнений за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Заробітна плата йому за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року виплачена не була. До сьогоднішнього дня заробітна плата йому не виплачена. Тому, він має право на стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 33 010,68 грн., компенсації за порушення строків її виплати у розмірі 7\~128,52 грн., індексації заробітної плати в сумі 8\~612,44 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 15\~372,12 грн., а всього 64\~123,76 грн. При звільненні, йому ці суми виплачені не були. 06.07.2016 року він написав заяву на підприємстві, що в нього є претензії по заробітній платі. Однак, потім його попросили написати заяву про те, що він не має претензій, оскільки пообіцяли провести з ним повний розрахунок. Він повірив та написав таку заяву, однак розрахунку з ним так і не провели, жодних коштів він не отримував. Неодноразово по телефону він звертався до заступника директора ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» з проханням провести з ним розрахунок по заборгованості, йому обіцяли, проте до теперішнього часу розрахунок не провели. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити суду пояснив, що жодних виплат, які належали позивачу при звільненні, він не отримував. Вказані обставини підтверджується довідкою Мелітопольської ОДПІ та індивідуальними відомості про застраховану особу [PERSON] з Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що жодних виплат [PERSON] за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року проведено не було. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, подавши письмові заперечення проти позовної заяви. Також, в судовому засіданні зазначив, що обставини, на які вказує позивач в позовній заяві не відповідають дійсності. Згідно штатного розпису заробітна плата позивача з 23 квітня 2011 року складала 2\~200 грн., а з 01.06.2015 року 2\~300 грн., а не як вказує позивач - 2\~300 грн. Заробітна плата позивачу [PERSON] виплачувалась підприємством відповідно до вимог діючого законодавства. Станом на 01.12.2015 року перед [PERSON] у підприємства дійсна була заборгованість в сумі 11\~239,36 грн. Однак, потім вона повністю підприємством була погашена, а також сплачувалась поточна заробітна плата. На підтвердження цих обставини надає копію довідки від 02.02.2017 року №30 та копії відомостей на виплату грошей №1 за грудень 2015 року на суму 5\~000 грн. , №2 за січень 2016 року на суму 2\~000 грн., №3 за лютий 2016 року на суму 2\~500 грн., №4 за березень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №5 за квітень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №6 за травень 2016 р. на суму 5\~000 грн. Всі ці суми [PERSON] отримував особисто, про що свідчить його підпис у цих відомостях. З приводу компенсації за невикористану відпустку, то підприємством ці суми також були виплачені. Відповідно до копій заяв [PERSON] від 08.02.2013 року та від 13.12.2013 р. [PERSON] просить надати йому дні в рахунок тарифної відпустки за період з 16.04.2006 р. по 16.07.2007 р., з 11.02.2013 р. по 15.02.2013 р. та з 15.02.2013 р. по 25.12.2013 року. Крім того, відповідно до копії особової картки [PERSON], йому повністю виплачувалась компенсація за невикористані відпустки. Згідно наказу №7-к-І від 06.07.2016 року до наказу №7-К від 06.07.2016 року про звільнення [PERSON] були внесені зміни, а саме до розділу наказу про нарахування компенсації за використані тарифні відпустки з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року. Відповідно до зміненого наказу кінцевий розрахунок при звільненні [PERSON] слід провести з урахуванням фактично наданих відпусток та виплаченої заробітної плати. Згідно копії записки від 06.07.2016 року [PERSON] нарахована компенсація за невикористану тарифну відпустку в кількості 29 календарних днів. Згідно копії розрахунково-платіжної відомості за липень 2016 року [PERSON] до видачі були нараховані суми, всі суми при звільненні він отримав. При звільненні [PERSON] власноручно написав розписку, що він отримав повний розрахунок з заробітної плати та претензій не має. Вислухавши пояснення позивача та його представника адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON], пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази, суд вважає що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16 квітня 2004 року по 05 травня 2004 року займав посаду майстра бетонорозчинного цеху Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5», з 05 травня 2004 року по 06 липня 2016 року займав посаду начальника бетонорозчинного цеху Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5». /а.с.5/. Згідно копії наказу № 7-К від 06 липня 2016 року [PERSON] було звільнено за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Нараховано [PERSON] начальнику бетонорозчинного цеху компенсацію за невикористані тарифні відпустки за період: З 16.04.2006 року по 16.04.2007 року в кількості 4 календарних днів; з 16.04.2007 року по 16.04.2008 року в кількості 25 календарних днів; з 16.04.2008 року по 16.04.2009 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2009 року по 16.04.2010 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2010 року по 16.04.2011 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2011 року по 16.04.2012 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2012 року по 16.04.2013 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2014 року по 16.04.2015 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2015 року по 16.04.2016 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2016 року по 06.07.2016 року в кількості 5 календарних днів, а всього загальною тривалістю 247 календарних дня (а.с.4, 61). Як вбачається з копії наказу № 7-К-І від 06.07.2016 року про внесення змін до наказу № 7-К від 06.07.2016 року внесено зміни до наказу № 7-К від 06.07.2016 року про звільнення [PERSON], розділ наказу № 7-К від 06.07.2016 року про нарахування компенсації за використанні тарифні відпустки з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року змінено та викладено в наступній редакції: «Провести кінцевий розрахунок при звільненні [PERSON] начальника бетонорозчинного цеху з урахуванням фактично наданих відпусток та виплаченої заробітної плати» (а.с.60). Вирішуючи питання в частині доводів позовної заяви та заперечень проти неї, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» встановлює структуру заробітної плати, відповідно до якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу, відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи питання про існування заборгованості з виплати заробітної плати Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» перед [PERSON], суд виходить з наступного: Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються «Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2014 р. № 637. Відповідно до п. 3.1 вказаного Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Згідно з п. 3.4 вказаного Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. Крім того, відповідно до п. 3.5 вказаного Положення у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає предявити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість\~\~складена\~\~на\~\~видачу\~\~готівки кільком особам, то одержувачі також предявляють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Надані представником відповідача в судовому засіданні копії відомостей на видачу грошей №1 за грудень 2015 року на суму 5\~000 грн. , №2 за січень 2016 року на суму 2\~000 грн., №3 за лютий 2016 року на суму 2\~500 грн., №4 за березень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №5 за квітень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №6 за травень 2016 р. на суму 5\~000 грн. не відповідають вимогам, встановленим до документів на видачу готівки, а саме п.п. 3.4, 3.5 Положення, оскільки не містять підпису головного бухгалтера ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5», не містять найменування і номеру, ким і коли виданий паспорт чи документ, що його замінює, осіб, прізвища яких маються у відомостях, в тому числі [PERSON], а також не містять одержаної [PERSON] суми (гривень словами, копійок - цифрами). Згідно з п. 3.7 відповідного Положення приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі. Також п. 3.9 відповідного Положення встановлено, що після закінчення встановлених строків виплат, пов'язаних з оплатою праці за видатковими відомостями, касир зобов'язаний: - у видатковій відомості проти прізвища осіб, ким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано"; - скласти реєстр депонованих сум; - у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом. Якщо готівкові кошти видавалися не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться напис "Готівку за відомістю видав (підпис)"; - здійснити відповідний запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю. Надані представником відповідача в судовому засіданні копії відомостей на видачу грошей №1 за грудень 2015 року на суму 5\~000 грн. , №2 за січень 2016 року на суму 2\~000 грн., №3 за лютий 2016 року на суму 2\~500 грн., №4 за березень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №5 за квітень 2016 р. на суму 5\~000 грн., №6 за травень 2016 р. на суму 5\~000 грн. не відповідають також і вказаним вимогам, оскільки не містять фактично виплаченої суми, вказані написи не засвідчені підписом касира, а якщо кошти видавалися не касиром, то не засвідчені підписом іншої особи, із зазначенням напису "Готівку за відомістю видав (підпис)". На виконання вимог п.3.7, п.3.9 представником відповідача, на підтвердження своїх доводів з приводу відсутності заборгованості з заробітної плати перед [PERSON], не було надано копій видаткових касових ордерів, на підтвердження фактично виданої суму за видатковою відомістю. Крім того, у відомостях на видачу грошей не зазначено підстав видачі грошей, зокрема чи це заробітна плата, чи це лікарняні, чи це відпускні чи компенсація за невикористану відпустку тощо. Як і не зазначено період, за який погашається заборгованість з заробітної плати, яка, зі слів представника відповідача, існувала станом на 01.12.2015 року, а потім поступово разом з поточною заробітною платою погашалась підприємством. В судовому засіданні представник відповідача вказані обставини пояснити не зміг. Також, на ухвалу суду від 12.01.2017 року про витребування доказів, представником відповідача, не було надано для огляду касових книг за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року, з посиланням на неможливість їх представлення, в звязку з тим, що вказані книги було втрачено. Крім того, у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка суду показала, що в період з 30.09.2001 року по 05.07.2016 року вона працювала на ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» на посаді головного бухгалтера. 05.07.2016 року була звільнена за згодою сторін. На підприємстві в 2016 році вона була єдиним бухгалтером, а в 2015 році працював ще один бухгалтер. На підприємстві є книга видачі заробітної плати. Бухгалтер проводить нарахування згідно штатного розпису. Заробітна плата у [PERSON], згідно штатного розпису, складала 2300,00 гривень. Відомість видачі заробітної плати на підприємстві складалися щомісячно. Однак, з жовтня 2014 року заробітна плата нікому не виплачувалась, у звязку з тим, що на всі рахунки підприємства було накладено арешт. 05.07.2016 року її було звільнено, ніяких документів вона з підприємства не брала. Всі касові книги, звіти та інші фінансові документи залишились на підприємстві. Керівник змінив замки, а тому потрапити до свого кабінету вона навіть фізично не могла. Касова книга видачі заробітної плати складається з 50 аркушів та зберігається на підприємстві 50 років. Відомість на виплату грошей повинна містити підпис головного бухгалтера, в період з грудня 2015 року по травень 2016 року вона, як головний бухгалтер ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5», відомостей на видачу заробітної плати не складала, так як заробітну плату працівники підприємства не отримували. Держпраця виписувала штрафи з невиплати заробітної плати на підприємстві. В лютому 2016 року голову правління [PERSON] було визнано винним у невиплаті заробітної плати. Відомості на виплату грошей, які були надані представником відповідача, вона, як головний бухгалтер, не складала. За 35 років роботи на вказаному підприємстві в неї не було жодного дисциплінарного стягнення. Підприємство має заборгованість перед [PERSON] з виплати заробітної плати за період з 01.11.2014 р. по 06.07.2016 р. Компенсація за невикористану щорічну відпустку йому також не проводилась, у відпустках він не був з 2006 року. При звільненні йому жодних сум сплачено не було. На підставі вищевикладеного, суд не може прийняти доводи представника відповідача в частині відсутності заборгованості з заробітної плати перед [PERSON], оскільки надані ним на підтвердження вказаних обставин відомості на видачу грошей, складені з грубим порушення вимог «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2014 р. № 637, а тому є недопустимим доказами. Крім того, пояснення представника відповідача в цій частині спростовуються показаннями свідка [PERSON], яка хоча і є матірю позивача, однак її показання, дані в судовому засіданні, не спростовуються іншими, зібраними по справі доказами. Крім того, в той час вона була головним бухгалтером підприємства, а отже обізнана про заборгованість підприємства з виплати заробітної плати не лише [PERSON], а й інших працівників. Той факт, що ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» має перед позивачем заборгованість з заробітної плати за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року підтверджується також довідкою Мелітопольської ОДПІ про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року та індивідуальними відомості про застраховану особу [PERSON] з Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що жодних виплат [PERSON] за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» не проводив. (а.с.9-10, 47). Вираховуючи суму, яка повинна бути стягнена на погашення заборгованості з заробітної платі перед [PERSON], суд виходить з розміру заробітної плати в сумі 2\~300 грн. на місяць, при цьому, суд не приймає до уваги наданий штатний розпис (а.с.62), відповідно до якого з 23.04.2011 по 31.05.2015 року посадовий оклад начальника бетонорозчинного цеху, тобто [PERSON], складав 2\~200, оскільки, як вбачається, з довідки Мелітопольської ОДПІ про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з Пенсійного фонду України, заробітна плата [PERSON] за період з 01.11.2014 р. по 06.07.2016 р. нараховувалась, виходячи з розміру 2\~300 грн. (за 1 квартал 6 900). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про існування у ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» перед [PERSON] заборгованості з заробітної плати за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року в сумі 33 010 гривень 68 копійок. Розрахунок суми заборгованості з заробітної плати, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року, проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України та з урахуванням утриманих податків, а тому повністю приймається судом до уваги. Крім того,\~ст.117 КЗпП України\~передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року\~не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Даний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №6-144цс13 від 29 січня 2014 року, ухваленої в порядку\~ст. 360-4 ЦПК України\~і у силу вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов*язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 8 Порядку). Розрахунок суми компенсації з невиплати заробітної плати, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року (додаток 2), проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України, а тому повністю приймається судом до уваги. Таким чином, сума компенсації з невиплати заробітної плати складає 7\~128 гривень 52 копійки. Крім того, згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Як вбачається з вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. ( Абзац четвертий пункту 3 в редакції Постанови КМ N 692 (692- 99-п) від 23.04.99). Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. ( Пункт 3 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 692 ( 692-99-п ) від 23.04.99). У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення. Виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Враховуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, зі змінами від 09 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати необхідно застосовувати коефіцієнт інфляції. Розрахунок суми індексації заробітної плати, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року (додаток 1), проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України, а тому повністю приймається судом до уваги. Таким чином, сума індексації заробітної плати складає 8\~612 гривень 44 копійки. Вирішуючи питання про відшкодування компенсації за невикористані щорічні відпусти, суд виходить з вимог ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, з відповідними змінами, згідно якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Суд вважає хибними доводи представника відповідача в частині існування у [PERSON] на момент звільнення лише 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, а також того, що за невикористані дні щорічної відпустки з [PERSON] був проведений повний розрахунок. Як вбачається з копії наказу № 7-К від 06 липня 2016 року нараховано [PERSON] начальнику бетонорозчинного цеху компенсацію за невикористані тарифні відпустки за період з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, загальною тривалістю 247 календарних дня (а.с.4, 61). З вказаним наказом [PERSON] було ознайомлено під підпис. Наказ, який був виданий на підприємстві № 7-К-І від 06.07.2016 року про внесення змін до наказу № 7-К від 06.07.2016 року, в частині нарахування компенсації за використанні тарифні відпустки, суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] з ним ознайомлено не було. Як пояснив в судовому засіданні сам позивач, про вказаний наказ він дізнався лише під час слухання справи в суді, коли він був наданий представником відповідача. Копія особової картки [PERSON], яка нібито містить відомості про нарахування компенсації за невикористані відпустки, не є належним доказом на підтвердження вказаної обставини, з тих підстав, що представником відповідача на ухвалу суду від 12.01.2017 року про витребування доказів, так і не були надані оригінали та належним чином завірені копії заяв [PERSON] про надання йому відпусток в період з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, за кожен рік; оригінали та належним чином завірені копії наказів про надання [PERSON] відпусток та грошової оплати за відпустки за період з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, за кожен рік. Копія наданих заяв [PERSON] від 08.02.2013 року та від 13.12.2013 р., відповідно до яких [PERSON] просить надати йому дні в рахунок тарифної відпустки за період з 16.04.2006 р. по 16.07.2007 р., з 11.02.2013 по 15.02.2013 року та з 15.02.2013 р. по 25.12.2013 року, не спростовує доводи позивача, оскільки, як вбачається з доводів позовної заяви та копії наказу № 7-К від 06 липня 2016 року за період з 16.04.2006 р. по 16.04.2007 р. у [PERSON] мається лише 4 календарних дні невикористаної відпустки. Відомостей про нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки за період з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, за кожен рік, з підтвердженням їх отримання [PERSON], видаткових касових ордерів на вказані суми, які також повинні бути складені відповідно до вимог «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2014 р. № 637, представником відповідача надано не було. Тому, доводи представника відповідача і в цій частині спростовуються зібраними по справі доказами. Розрахунок суми компенсації за невикористані щорічні відпустки, тривалістю 247 календарних днів, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року, проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України, з урахуванням утриманих податків, а тому повністю приймається судом до уваги. Таким чином, сума компенсації за невикористані щорічні тарифні відпустки, тривалістю 247 календарних днів складає 15\~372 гривень 12 копійок. Крім того, надана представником відповідача розрахунково-платіжна відомість за липень 2016 року, взагалі спростовує його попередні доводи з приводу відсутності заборгованості у підприємства перед [PERSON], оскільки у відомості зазначено про суму до видачі [PERSON] за липень 2016 року, тобто на момент звільнення, в розмірі 34 712,20 грн., при цьому у графі «заборгованість перед працівником» вказано 33 010,68 грн., у графі «виплачено за попередні періоди» мається прочерк. В матеріалах справи дійсно мається розписка позивача, написана ним власноручно, в день його звільнення, відповідно до якої він отримав повний розрахунок по виплаті заробітної плати та претензій до підприємства не має. Однак, як пояснив в судовому засіданні сам позивач, вказану розписку він написав в день звільнення на прохання голови правління, який пообіцяв, що вказані суми йому всі будуть виплачені. Крім того, вказана розписка, жодним чином не спростовує висновків, до яких прийшов суд, під час розгляду вказаної справи, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх заперечень з приводу позовної заяви, представником ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» надано не було. Також, оцінюючи доводи представника відповідача з приводу порушення порядку звернення до суду позивача з вказаними вимогами, а саме з позовною заявою, а не з заявою про видачу судового наказу, суд вважає їх хибними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки судом було встановлено, що між сторонами вже на час подання позовної заяви виник спір, оскільки на запит адвоката [PERSON] від 10.10.2016 року про надання довідки стосовно заборгованості з заробітної плати, включаючи компенсаційні виплати, голова правління ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» [PERSON] повідомив, що, згідно обліку, заборгованість підприємства перед позивачем відсутня. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» встановлює, що наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором). Тоді така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»). Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином,

Outcome: approved