Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Представник позивача Гузєв І.Г. 11.10.2019 року звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( з 18.10.2019 року правонаступник Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», предметом якої є стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. завданої внаслідок смерті її чоловіка на виробництві у розмірі 834600,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що позивач є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків. Смертю чоловіка їй завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: Найбільших моральних страждань та переживань Позивач перенесла у день смерті чоловіка. Позивач втратила свого чоловіка, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про смерть чоловіка завдала Позивачу глибоких моральних та душевних страждань, чоловік завжди допомагав їй у будь-яких справах. Дізнавшись про смерть чоловіка, Позивач зазнала сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі чоловіка, нормальні життєві зв`язки Позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про чоловіка постійно переслідують її. Крім цього, від шлюбу з потерпілим, на вихованні у Позивача залишився син [PERSON] , якому на день смерті чоловіка позивача виповнилося лише 11 років, та який, через недбалість та грубе порушення законодавства з охорони праці з боку Відповідача позбавлений батьківського спілкування, турботи та любові рідного батька, а Позивач, дивлячись на те, що рідний батько дитини загинув, зазнає сильних моральних страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди, якій підлягає стягненню з Відповідача на його користь становить 834600,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначила, що нещасний випадок з чоловіком позивача стався внаслідок непереборної сили, у зв`язку з чим покладати провину лише на відповідача є безпідставним. Крім того, визначена позивачем ціна позову не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і значно перевищує розмір, який встановлений спеціальною нормою, яка діяла в той час, коли у позивача виникло право на її відшкодування. Заслухавши думку сторін, дослідивши позовну заяву (а.с.2-9), відзив з додатками (а.с.29-37), а також матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив наступне: Позивач є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.22,23). Відповідно до Акту №19 про нещасний випадок від 30 листопада 1998 року, 16 листопада 1998 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, де потерпілим є чоловік позивача [PERSON] , який працював водієм автомобіля БЕЛАЗ, внаслідок якого останній помер. Причиною нещасного випадку зазначено мовою оригіналу: 1. Устройство ЛЭП-6кВ на территории горнотранспортного цеха с параметрами нарушающими требования технической эксплуатации без принятии мер по соблюдению охранной зоны. Нарушение п.4.6 "Правил безопасности при эксплуатации электрооборудования и электросетей на открытых горных работах" и п.31 Приложения Э3. "правил охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В". 2. Низкая производственная дисциплина среди должностных лиц рудоуправления, горнотранспортного цеха и энергослужбы комбината. Нарушение п.7.2 "Положения о СУОТ на ЮГОКе". Лица, которые допустили нарушения законодательных актов по охране труда: энергетик карьера по сетям и подстанциям горного участка по ремонту электрооборудования в карьере [PERSON] , главный энергетик рудоуправления [PERSON] , начальник горнотранспортного цеха [PERSON] , главный энергетик комбината [PERSON] (а.с.10-17). Відповідно до довідки відповідача родині загиблого [PERSON] була виплачена матеріальна допомога (а.с.37). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди позивачу мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Статтею 3 Конституції України\~\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Статтею 450 ЦК УРСР передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (ч.2 статті 153 КЗпП України). Враховуючи зазначені положення законів відповідач мав створити чоловіку позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілого був би неможливим. Бездіяльність відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні та нешкідливі умови праці, призвели до смерті чоловіка позивача, внаслідок чого відбулась втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною. Таким чином, відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку\~\~ ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила чоловіка, залишилась без його підтримки, з малолітньою дитиною на утриманні. Факт смерті чоловіка позивача беззаперечно свідчить про те, що [PERSON] відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже суд вважає, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з чоловіком позивача, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивача, те, що ці страждання у нього довічні, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та неможливість повернути до життя рідну людину, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили. Також суд враховує, що причинами нещасного випадку визначено зокрема, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, що встановлено актом №19 форми Н-1 «Про нещасний випадок», який складено 30 листопада 1998 року, який не оспорило підприємство відповідача. Відповідач як підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, має відповідати за шкоду, задану смертю працівника. А тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Суд вважає суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначеної позивачем в розмірі 834 600,00 грн. завищеною та не доведеною. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 200000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку зі смертю чоловіка. У задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 2 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial