Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] подав до суду позов у якому просив стягнути з [PERSON]. на його користь 26147 гривень боргу, 551 гривню 20 копійок судового збору та витрати на правову допомогу. В якості підстав позову [PERSON] зазначив, що [PERSON] працювала у його магазині продавцем. За згодою [PERSON] [PERSON] кілька разів отримувала з каси гроші від продажу товарів в загальній сумі 26147 гривень. Ці кошти відповідачка обіцяла повернути на вимогу [PERSON] [PERSON] не повернула кошти. Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги і просить стягнути з [PERSON] 27462 гривні в рахунок відшкодування шкоди завданої недостачею. В якості підстав позову позивач зазначив, що між сторонами виник трудовий спір. [PERSON] працювала продавцем у [PERSON] В результаті ревізії виявили недостачу в сумі 30164 гривні. [PERSON] визнала суму недостачі і запевнила, що відшкодує її в повному розмірі. [PERSON] повернула лише 4017 гривень через продавця [PERSON] Позивач збільшив позовні вимоги на суму що дорівнює „офіційному показнику інфляції". Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона працювала в [PERSON] продавцем з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року. Товар у магазин передавали та привозили. Ще одні ключі від магазину мала [PERSON] [PERSON] не підписувала акти прийому - передачі та відомості. Фірми передавали накладні [PERSON], а вона передавала їх [PERSON] З приводу поданих позивачем зошитів [PERSON] пояснила, що ці зошити були в різних руках і вона не визнає їх як форму обліку. [PERSON] не може пояснити записи у зошиті синього кольору. [PERSON] не вела жодні касові документи. Накладні та акти подані до суду [PERSON] не підписувала, а підписи в цих документах від її імені підроблені. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між сторонами був трудовий договір. Посадові обов'язки у договорі не визначені. Від [PERSON] була заява про крадіжку з магазину. Сторони вели облік товару у зошитах. Відповідачка звільнилася 30 квітня 2015 року і протягом шести місяців претензій до неї не було. Ключі від магазину були крім відповідачки і в інших осіб. [PERSON] мала доступ до магазину, могла привозити і брати товар. На думку [PERSON] в обліку товару допущено помилку. Відповідачка не підписувала договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідачка не визнає недостачу, бо доступ до магазину мала [PERSON] Позивач подав до суду підроблені накладні. В магазині не велася бухгалтерія. В магазині крім товару [PERSON] був товар [PERSON] Накладних по яких куплений товар немає. Товар також продавали через кафе - бар. За таких умов могла виникнути помилка. Ревізії не проводили. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що відповідачка прийняла товар на суму 26042 гривні. За 19 місяців в магазин завезли товару на 1012014 гривень. Відповідачка віддала 973190 гривень. Залишилось товару на 34702 гривні. Таким чином недостача 30164 гривні. При перевірці зошитів є заборгованість. 14 травня відповідачка віддала 4017 гривень. Тому сума недостачі 26042 гривні. [PERSON] доручив вести зошити свої дружині [PERSON] Товар передавав відповідачці з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2015 року. Передачу товару записували в зошиті. Зошити вели періодично [PERSON] та [PERSON] [PERSON] здавала виручку за один або кілька днів. За це підписувалися в зошитах. Ціну для реалізації встановлював [PERSON] Непроданий товар термін придатності якого закінчився списували. В зошитах є виправлення. Закреслені суми неправильні. Частина записів це підрахунки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] був трудовий договір. [PERSON] приступила до роботи продавцем в магазині „[INFO]" в [ADDRESS]. Була ревізія. [PERSON] передала товари на суму 26000 гривень. Кожен вів зошити. [PERSON] змінила замок на магазині і ключі були тільки у неї. Товар передавали [PERSON], [PERSON], також фірми, а саме: Чернівецький хлібзавод, ТзОВ „Рошен", ТзОВ „Класіко". Коли товар передавали Чернівецький хлібзавод та ТзОВ „Рошен", [PERSON] повинна була помножити ціну у накладній на 1,2 і продати товар. Періодично підсумовували товар і звіряли. Писали що звірено в зошитах. Ціну на товари фіксували у зошитах. Накладні від юридичних осіб записували в зошит. Товари записувала в зошити [PERSON] [PERSON] здавала виручку щодня або через день. [PERSON] розписувалася за виручку. Облік вели у зошитах. Коли [PERSON] вирішила вийти на роботу знову провели ревізію. [PERSON] здавала товар, а [PERSON] приймала товар. Товару було на 34000 гривень. У [PERSON] вийшла недостача. [PERSON] підписала акт. [PERSON] стверджує, що не брала і кинула зошити. [PERSON] була попереджена про матеріальну відповідальність. [PERSON] не повідомляла про можливі крадіжки. Заробітну плату [PERSON] платили в сумі 2,5% від виторгу. Накладні це частина звіту. [PERSON] повинна була здавати звіти щомісяця, але вона ухилялася. Більшість накладних виписувала [PERSON], а деякі [PERSON] [PERSON] брала накладні, перевіряла в зошиті. [PERSON] повертала підписані накладні [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що [PERSON] прийняли на роботу продавцем. Обов'язки продавця визначені у довіднику. Після розірвання трудового договору і ревізії було виявлено недостачу в сумі 30194 гривні. [PERSON] через два тижні принесла 4017 гривень. [PERSON] визнала недостачу. Недостача в сумі 26147 гривень виникла з вини продавця. Про облік у зошитах сторони домовились усно. Підтвердженням обліку є зошити відповідачки. Матеріальна відповідальність відповідачки передбачена у трудовій угоді. [PERSON] стверджує, що законом не встановлені спеціальні норми обліку товару і виручки. Судом досліджені наступні докази: копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] серії В02 [NUMBER], копію Свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] серії [NUMBER] виписаного 31 травня 2012 року, копію трудового договору №24051300161 укладеного 01 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON], акт від 30.04.2015 року, претензію [PERSON] від 28.12.2015 року, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №6010001605299, типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року, копію постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року винесену по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР 28.07.2015 року за №12015260100000262, копію трудової книжки [PERSON] серії ЛТ-І №1404647 заповненої 21 грудня 1990 року, копії довідок виданих Хотинською об'єднаною державною податковою інспекцією №800/10/24-05/20-2/1-007, №801/10/24-05/20-2/1-007 від 11.04.2016 року, журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці підприємця [PERSON], висновок експерта №940-к від 20.05.2016 року, висновок №554 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №717/255/16-ц від 23.08.2016 року, висновок експерта №1924-К від 23.12.2016 року, висновок експерта №198-К від 15.03.2017 року, висновок експерта №8-4/704 від 29.06.2017 року. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що у жовтні 2013 року вона здавала магазин приватного підприємця [PERSON] [PERSON], бо йшла в декретну відпустку. Писали у два зошити. [PERSON] все писала власноручно. Вартість переданих товарів склала приблизно 26000 гривень. Від магазину був один ключ, який [PERSON] передала [PERSON] Коли [PERSON] працювала продавцем ключ був тільки у неї. Коли [PERSON] привозили товар, вони залишати товар у коридорі. Якщо товар привозили фірми, вони з [PERSON] пізніше робили записи у зошити. [PERSON] передала [PERSON] інші ключі від магазину, ніж ті, що були коли працювала [PERSON] . Суд відхиляє як доказ типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року з тих підстав, що згідно висновку експерта №940-к від 20.05.2016 року, підписи від імені [PERSON] в типовому договорі про повну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Суд відхиляє як доказ недостачі висновок №554 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №717/255/16-ц від 23.08.2016 року з тих підстав, що в якості документів на підставі яких експертом надано висновок, експертом О.В. Родич були досліджені накладні та акти , підписи в яких від імені [PERSON] були виконані не [PERSON], а іншою особою. Та обставина, що підписи у накладних та актах від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою встановлена висновком експерта №1924-К від 23.12.2016 року. Суд відхиляє як докази „зошити обліку товару" надані представниками позивача з тих підстав, що такі зошити не можуть бути визнані документами. Зокрема в таких зошитах відсутні обов'язкові реквізити документів, а саме назва виду документа, дата, реєстраційний індекс документа. Обов'язкові реквізити документів передбачені Вимогами до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55. Зміст таких зошитів визнаний експертом недостатнім для визначення розміру нестачі товарно-матеріальних цінностей у магазині приватного підприємця [PERSON] за період роботи з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року [PERSON] Суд відхиляє як доказ акт від 30.04.2015 року на першому аркуші зошита з підписом на обгортці „Зошит №3 позивач - [PERSON] обліку товару переданого для реалізації продавцю - [PERSON] період з 06.03.2015 р по 01.04.2015 р. Зокрема такий акт не підтверджується іншими допустимими та належними доказами. Інформація наявна у такому акті не дозволяє зробити категоричний висновок про те, що відповідачка [PERSON] визнала, що внаслідок її дій або бездіяльності виникла недостача грошей або товарів, які належали позивачу [PERSON] в сумі 30 164 гривні. Суд також враховує, що відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого ПКМУ №116 від 22.01.1996 року, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. Суд відхиляє як доказ аркуш з написом „Лиля" в синьому блокноті з написом на обгортці „„WB". Зокрема такий аркуш містить закреслені цифри. Зміст записів на аркуші неможливо зрозуміти. Судом встановлено, що в період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року [PERSON] працювала продавцем у приватного підприємця [PERSON] Вказана обставина стверджується трудовим договором укладеним між сторонами і не заперечується жодною із сторін. Таким чином між сторонами склалися трудові правовідносини. Між позивачем та відповідачкою не був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що [PERSON] допустила недостачу товарів позивача. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Згідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно статті 132 КЗпП України , за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Згідно статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували існування підстав передбачених статтею 134 КЗпП України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки слід стягнути 900 гривень 48 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 15 квітня 2016 року та 6768 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року. Суд вважає, що на користь відповідачки з позивача слід стягнути 11319 гривень 93 копійки компенсації витрат на правову допомогу адвоката, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України та Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що адвокат [PERSON] протягом 2016 року приймав участь у судових засіданнях протягом 12 годин 35 хвилин. Протягом 2017 року адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях до 09 серпня 2017 року включно, тобто до дати подання ним суду квитанції про оплату відповідачкою його послуг, протягом 06 годин 51 хвилини. Розмір компенсації розрахований як 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі [PERSON] як особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, становить 11319 гривень 93 копійки. Докази тривалості ознайомлення [PERSON] з матеріалами справи в суді відсутні. На підставі ст.ст. 130,132,134 КЗпП України,

Outcome: approved