Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ "Комерційний банк "Надра" звернувся до суду з позовом де вказує, що 22.07.2008 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/1/27/2008/840-МК/-06. За цим договором відповідач отримав кредит у розмірі 56000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,89% річних, додатковою угодою №2 від 02.06.2014 року відсоткова ставка була зменшена до 10,64% річних. Крім того, відповідач повинен сплачувати комісію за обслуговування кредиту - 3,8% від суми кредиту. Щомісячно відповідач повинен був сплачувати на погашення кредиту та відсотків 722 долари 29 центів США. Кінцевий строк повернення - 12 липня 2028 року. Відповідач свої зобов"язання за договором виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.08.2015 року становить 1228064 грн.70 коп. і яка складається з: - заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої, у розмірі 1089050 грн.38 коп.; заборгованості за відсотками, у тому числі простроченими - 79744 грн.67 коп.; заборгованості по комісії, у тому числі простроченій - 11029 грн.15 коп.; пені за прострочення оплати кредиту - 12249 грн.65 коп.; штрафу за порушення умов договору - 35090 грн.85 коп. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. У березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом де зазначає, що дійсно, 22.07.2008 року уклала з ПАТ КБ "Надра" кредитний договір, за яким отримала кошти у розмірі 56000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,89% річних та з кінцевим терміном повернення до 12 липня 2028 року. У той же день між нею та банком був укладений договір іпотеки, згідно з яким вона, на забезпечення належного виконання умов договору надала банку в іпотеку придбану нею квартиру [ADDRESS]. 02.04.2009 року між нею та банком була укладена додаткова угода №1, якою були внесені зміни до кредитного договору в частині зобов"язання зниження відсоткової ставки. 02.06.2014 року між нею та банком була укладена додаткова угода №2, якою була знижена відсоткова ставка за кредитним договором на 0,25%. Вважає, що укладений кредитний договір не відповідає вимогами діючого законодавства, оскільки порушує її права, як споживача, а саме - їй не було повідомлено про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим було порушено вимоги ЗУ "Про захист прав споживачів". Крім того, зі сторони банку було припущено недобросвісне виконання своїх обов"язків в частині зменшення відсоткової ставки за кредитним договором. Тому просила визнати кредитний договір, укладений між ним та банком недійсним, як і договір іпотеки. Представник ПАТ КБ "Надра" у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Основний позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував і просив відмовити у його задоволенні. [PERSON] та її представник у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволення основного позову заперечували, зустрічний позов підтримали і просили задовольнити. Представник третьої особи - Харківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. у судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ КБ "Надра" задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/1/27/2008/840-МК/-06. За цим договором відповідач отримав кредит у розмірі 56000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,89% річних, додатковою угодою №2 від 02.06.2014 року відсоткова ставка була зменшена до 10,64% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 липня 2008 року між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира [ADDRESS]. 02.04.2009 року між [PERSON] та банком була укладена додаткова угода №1, якою були внесені зміни до кредитного договору щодо зниження відсоткової ставки. 02.06.2014 року укладено додаткову угоду №2 до даного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема щодо зменшення відсоткової ставки на 0,25%. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.2 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: проведення розрахунків по договору купівлі продажу №4237 від 22.07.2008 року, згідно якого позичальник придбаває у власність нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п.3.2. розділу 3 Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Судом встановлено, що з Кредитного договору №6/1/27/2008/840-МК/06 від 22 липня 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Представник банку як спеціаліст з проведення розрахунку в судове засідання не з'явився. Із пояснень відповідача встановлено, що кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач суду не надав. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивачів в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору Відповідно до п.3.6 постанови НБУ №168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до п.ц Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору №6/1/27/2008/840-МК/06 від 22.07.2008 року відсоткова ставка за кредитним договором була зменше до 10,64% річгих. Зміна (зменшення) відсотком ставки відбувається шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору. Судом встановлено, що цей пункт договору не виконувався банком, що також на думку суду є недобросовісним виконанням відповідачем своїх обов'язків по договору кредиту та є несправедливим по відношенню до споживача. Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, як вбачається з висновку судово-економічної експертизи №8302 від 03.10.2016 року реальна відсоткова ставка за оскаржуваним договором, на час його укладення, становить 16,62% і не відповідає реальній відсотковій ставці, яка розраховується на підставі вимог постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Реальна відсоткова ставка в редакції складеної додаткової угоди №2 від 02.06.2014 року до кредитного договору та графіку від 02.06.2014 року становить 15,32% і не відповідає реальній відсотковій ставці, яка розраховується на підставі вимог постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Реальна відсоткова ставка в редакції додаткової угоди №3 від 10.09.2014 року до кредитного договору становить 14,69%. Абсолютне значення подорожчання кредиту, у грошовому виразі, на час його укладання, становить 117879 доларів 12 центів США; абсолютне значення подорожчання кредиту, у грошовому виразі, в редакції складеної додаткової угоди №2 від 02.06.2014 року до кредитного договору становить 67199 доларів 82 центи США; абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому виразі, в редакції складеної додаткової угоди №3 від 10.09.2014 року до кредитного договору становить 64418 доларів 75 центів США. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, у встановленому кредитним договором від 22.07.2008 року, в редакції додаткової угоди №2, укладеної 02.06.2014 року та додаткової угоди №3, укладеної 10.09.2014 року, не відображена обов"язкова інформація щодо сукупної вартості кредиту, передбачена постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у цій частині. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним і договору іпотеки, який був укладений на забезпечення кредитного договору, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Стаття 330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший. Оскільки кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "Надра та [PERSON] був визнаний недійсним, то договір іпотеки, укладений для забезпечення кредитного договору автоматично визнається недійсним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial