Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року в розмірі 28150 ( двадцять вісім тисяч сто п"ятдесят) грн. 56 коп. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач покликається на те , що при звільненні із ТзОВ "Львівська автобусні заводи" 13.04.2010 року не отримав повного розрахунку заробітної плати згідно із ст. 116 КЗпП України. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2015 року, задоволено його позовні вимоги до відповідача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при з звільненні за період з квітня 2010 року по вересень 2015 року. Дане рішення набрало законної сили 06.11.2015 року , а виконавчий лист перебуває на виконанні у Міністерстві юстиції України Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Враховуючи те, що відповідач рішення суду не виконує, просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням розрахунків, відповідно до яких середньоденний заробіток становить 83, 04 грн., кількість днів затрики 339, а всього 28150, 56 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позові, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився,заяви про слухання справи у його відсутності не надав хоча завчасно був повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно, до ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, ухвалює заочне рішення. Позивач проти цього не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 13.04.2010 року [PERSON] звільнений із ТзОВ "Львівські автобусні заводи" наказом № 30-вк, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні ним не отримано повного розрахунку заробітної плати відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Не погоджуючись із такими діями відповідача, [PERSON] звернувся до суду за захистом свого права , в результаті чого Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2015 року, задоволено його позовні вимоги до відповідача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з квітня 2010 року по вересень 2015 року. Дане рішення набрало законної сили 06.11.2015 року. Окрім того, Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 року, із відповідача на користь позивача стягнуто 3360,42 грн. індексації заробітної плати та 1979,30 грн. - компенсації заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати. Також, рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.07.2014 року, стягнуто на користь позивача [PERSON] заборгованість із заробітної плати за час простою не з вини працівника за період з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року в сумі 10220, 84 коп. Як вбачається із відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 26.10.2016 року № 02.1-35/В-8/6746, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління, перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 40418113 про стягнення заборгованості із ТзОВ "Львівські автобусні заводи", в тому числі відносно [PERSON] Станом на 26.10.2016 року заборгованість по вказаних виконавчих листах не сплачена. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж працівник у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, відповідно до роз'яснень Пленума ВСУ на підставі ст. 117 КЗпП стягується на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, по день постановлення рішення , а не по день виконання такого рішення . В рішенні Франківського районного суду м. Львова 02.10.2015 року так і зазначено , за період затримки розрахунку при звільненні з квітня 2010 року по вересень 2015 року ( по день постановлення рішення у справі). Аналогічну позицію зазначив Верховний Суд України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 29.06.2006 № 6-75кс05 , а саме, що трудовим законодавством, зокрема ст..117 КЗпП , стягнення середнього заробітку за час невиконання судових рішень за трудовими спорами не передбачено. Після ухвалення судом рішення про стягнення заробітної плати і звернення його до виконання відносини, щодо виплати присудженої суми регулюються Законом України "Про виконавче провадження", і, зокрема, ст. 117 КЗпП України, не передбачає стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку, які виникли у зв'язку з невиконанням судових рішень у трудових спорах, а тому суд, установивши, що позовні вимоги фактично стосуються стягнення сум за невиконання рішення, у задоволенні такого позову, пред'явленого на підставі ст. 117 КЗпП України, повинен відмовити. Крім того Верховний Суд, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду в Ухвалі від 04.11.2002 № 6-9308кс01 зазначив, що присуджена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником при його звільненні не належить до заробітної плати, а є разовою виплатою - санкцією за несвоєчасний розрахунок. Позивач ставлячи питання про застосування ст.117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року, фактично ставить питання про стягнення сум за невиконання рішення суду. Згідно чинного законодавства, рішення суду є актом правосуддя, який остаточно вирішує спір по суті на день його розгляду. Таким чином, суд прийшов до висновку, що після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованої заробітної плати і звернення його до виконання, відносини щодо виплати присудженої судом суми регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а трудовим законодавством і, зокрема ст.117 КЗпП України не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових спорах. Відтак, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди , слід відмовити за відсутністю таких. Що стосується моральної шкоди, то така в силу ст. 1167 ЦК України задоволенню не підлягає, з підстав відсутності порушеного права. Вирішуючи питання судового збору з розгляду даної справи, суд керується ст. 88 ЦПК України та вважає, що такий підлягає стягненню із позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed