Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Ізмаїльської міської Ради Одеської області про визнання дійсним договору № 6083 від 26 січня 2001 року купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON], зареєстрованим на Одеській товарній біржі, та визнати за позивачами право власності на вказаний будинок по 1/2 частині за кожним, мотивуючи тим, що 26 січня 2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON], було досягнуто угоди про купівлю-продаж нерухомого майна -вищезазначеного будинку з надвірними спорудами, яку було зареєстровано на Одеській товарній біржі, всі умови угоди до її реєстрації на біржі виконані. На час укладання договору позивачі перебували у шлюбі, тому вважають, що це їх спільне майно. З моменту укладення договору вони відкрито володіють та користуються нерухомим майном, про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення, стало відомо лише тепер. Однак, через неможливість провести посвідчення договору вони звернулися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Позивачка [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Ізмаїльської міської Ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованими і такими, що має бути задоволеними. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 6083 купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Укладений між сторонами договір зареєстровано Одеською товарною біржею у відповідності до ст.15 Закону України "Про товарні біржі". Всі істотні умови договору до його реєстрації на біржі сторонами виконані. На виконання умов укладеного договору позивачем проведено реєстрацію договору та переоформлення техдокументації на придбане нерухоме майно, про що свідчить запис проведений органами КП "Ізмаїльське МБТІ" в техдокументації. З моменту придбання нерухомого майна позивачка відкрито володіє та користується ним. Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачами право власності на придбане нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1981 року по теперішній час, тобто на час укладання договору № 6083 купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], вони перебували у шлюбі, а тому це майно є їх спільною сумісною власністю - належить кожному в рівних долях. Таким чином суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову базується на законних підставах, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Представник відповідача діє в межах своїх повноважень, її дії не суперечать інтересам особи, яку вона представляє. Наслідки визнання позову сторонам роз'яснено в судовому засіданні. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved