Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність або користування, відповідно до ст.9 ЗК України, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" відноситься виключно до повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Тобто, єдиною підставою набуття права власності або права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві згідно рішення Київської міської ради від 29.09.2003 року №16/890 „Про порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві" покладено на Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. В межах наданих повноважень Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації на підставі порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, здійснено обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що вказана земельна ділянка орієнтовною площею 0,13 га по [ADDRESS] огороджена і на ній розміщена будівля, що відображено в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.10.2017 року №17-0074-02. На виконання рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №120/993 „Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва" між Київською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за №63-6-00186. Згідно п.2.1 вказаного договору передбачено, що земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:562:0102, площею 0,10 га надана в оренду строком на 25 років з цільовим призначенням - для ведення садівництва. За змістом акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.10.2017 року №17-0074-02 встановлено, що загальна площа земельної ділянки, що огороджена і використовується [PERSON] , становить орієнтовно 0,13 га. Частина земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га, яка самовільно зайнята відповідачем, знаходиться з межах прибережної захисної смуги. Таким чином, самовільно зайнявши земельну ділянку площею 0,03 га, яка відноситься до прибережної захисної смуги, відповідач [PERSON] порушив ст.60-62; 211 Земельного Кодексу України, ст.88-90 Водного Кодексу України. Крім того, право власності або право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. За таких обставин просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною орієнтовною площею 0,035 га по [ADDRESS] , яка межує з ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:562:0102 та пролягає згідно абрису від точки А до точки Г (орієнтовною площею 0,0194 га) та від точки Б до точки В (орієнтовною площею 0,0156 га) і повернути Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений судом належним чином (а.с.95-96; 105; 128-129) за зареєстрованим його місцем проживання (а.с.72), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Як закріплено у ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.1, ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність або користування, відповідно до ст.9 ЗК України, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" відноситься виключно до повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм права, єдиною підставою набуття права власності або права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. Як встановлено в судовому засіданні, на виконання рішення Київської міської ради від 23.10.2003 року №120/993 „Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва" між Київською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, який зареєстровано у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за №63-6-00186 і був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №1115 (а.с.17-23). Згідно п.2.1 вказаного договору передбачено, що земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:562:0102, площею 0,10 га надана в оренду строком на 25 років з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с.17). Площа 0,1000 га та опис меж вказаної земельної ділянки відповідача зазначені у плані земельної ділянки, яка надається в довгострокову оренду на 25 років [PERSON] , який підписаний начальником Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації А. Муховиковим (а.с.24-25). За змістом ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як регламентує ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст.189 ЗК України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві згідно рішення Київської міської ради від 29.09.2003 року №16/890 „Про порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві" покладено на Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. В межах наданих повноважень Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації на підставі порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, здійснено обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що вказана земельна ділянка орієнтовною площею 0,13 га по [ADDRESS] огороджена і на ній розміщена будівля, загальна площа земельної ділянки, яка огороджена і використовується [PERSON] становить орієнтовно 0,13 га і знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що відображено в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.10.2017 року №17-0074-02 (а.с.11-12). Вказаний висновок був здійснений на підставі фрагменту аерофотозйомки (а.с.13-14), витягу з бази даних міського земельного кадастру від 5.12.2017 року (а.с.15-16), безпосередньо договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами по справі і описаного вище (а.с.17-23), плану земельної ділянки, також описаного вище (а.с.24-25), а також матеріалів топографо-геодезичних та вишукувальних робіт, зібраних комунальним підприємством „Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі" (а.с.26-51). Вказані матеріали містять пояснювальну записку, в якій йдеться, що після проведення кадастрової зйомки земельної ділянки і обробки результатів геодезичних вимірів встановлено, що територія огороджена, на земельній ділянці розміщена будівля, частина земельної ділянки має тверде покриття, орієнтовна площа земельної ділянки, що використовується, становить 0,1350 га (з них 0,1000 га згідно договору оренди від 10.12.2004 року №63-6-00186) (а.с.31-32). Інші документи, а саме: схема економіко-планувальних зон, фрагмент аеро/супутникової фотозйомки, абрис земельної ділянки (спірної земельної ділянки), тощо вказують, що [PERSON] користується земельною ділянкою, площа, якої перевищує 0,1000 га (а.с.36-41). Також з фрагменту аеро/супутникової фотозйомки вбачається на спірній земельний ділянці будинок. За приписами ч.1, ст.60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Згідно ч.2, ст.61 ЗК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Як вказує ч.3, ст.62 ЗК України в межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій. За змістом ст.88-90 Водного Кодексу України З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій. Таким чином, судом достеменно встановлено, що частина земельної ділянки орієнтовною площею 0,0350 га, яка самовільно зайнята відповідачем, знаходиться з межах прибережної захисної смуги, тобто, самовільно зайнявши земельну ділянку площею 0,0350 га, яка відноситься до прибережної захисної смуги, відповідач [PERSON] порушив ст.60-62; 211 Земельного Кодексу України, ст.88-90 Водного Кодексу України. Відповідно до вимог ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а також в ч.3 п.Б цієї статті вказано, що відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, а приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Як зазначено ч.1; 4, ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку орієнтовною площею 0,0350 гапо [ADDRESS] , яка знаходиться з межах прибережної захисної смуги водойми та побудував на вказаній земельній ділянці, яка має цільове призначення - для ведення садівництва, будівлю, не маючи при цьому належних правових дозвільних документів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а [PERSON] необхідно зобов`язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною орієнтовною площею 0,035 га по [ADDRESS] , яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:562:0102 та пролягає згідно абрису від точки А до точки Г (орієнтовною площею 0,0194 га) та від точки Б до точки В (орієнтовною площею 0,0156 га) і повернути Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд.

Outcome: approved