Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю спадкоємця із спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.04.2015 року померла його мати, [PERSON], спадщину після смерті якої у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], він прийняв, як спадкоємець за законом першої черги, але оформити у позасудовому порядку не має можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру. Також зазначив, що 30.05.2016 року помер його вітчим, [PERSON], спадщину після смерті якого у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], він також прийняв, як спадкоємець четвертої черги за законом. Водночас, не має можливості оформити право власності на вищевказане спадкове майно у нотаріальній конторі, у звязку з чим був вимушений звернутися до суду. На підставі викладеного, просив суд встановити факт проживання однією сім»єю його з [PERSON], який помер 30 травня 2016 року, у період з 29 липня 2009 року по день смерті [PERSON]. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою : м. Запоріжжя, вул. Шкільна ( [PERSON]) [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті, 21.04.2015 року, матері, [PERSON]. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою : м. Запоріжжя, вул. Шкільна ( [PERSON]) [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті, 30.05.2016 року, вітчима, [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги пояснення представників сторін по справі, заслухавши пояснення свідків по справі, а також перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 21.04.2015 року померла [PERSON], яка за життя заповіту не залишила. (а.с. 15) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Г.[PERSON]) в м. Запоріжжя, яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва № 43 про право власності на жило, виданого Жовтневою районною радою 08 січня 1998 року. (а.с. 18) Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали [PERSON] та чоловік померлої, [PERSON]. (а.с. 17) У встановленому законом порядку позивач спадщину прийняв, а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини. Проте, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не оформив, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, про що свідчать матеріалами спадкової справи № 40/2015. (а.с. 56-89) Проте, постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. від 05 липня 2017 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Г.[PERSON]) в м. Запоріжжі було відмовлено, з посиланням на те, що нотаріусу не подані відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: документ, що посвідчує право власності на частину квартири № 54в будинку № 7 по вулиці Шкільній (Г.[PERSON]) в м. Запоріжжі. (а.с. 89) 30.05.2016 року помер [PERSON], який за життя заповіту не залишив. (а.с. 16) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Г.[PERSON]) в м. Запоріжжя, яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва № 43 про право власності на жило, виданого Жовтневою районною радою 08 січня 1998 року. (а.с. 18) У встановлений законом строк, як спадкоємець четвертої черги за законом, [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку прийняв, інші спадкоємці, що прийняли спадщину відсутні, про що свідчать матеріали спадкової справи № 40/2015. (а.с. 45-56) Проте, постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 08 червня 2017 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Г.[PERSON]) в м. Запоріжжі було відмовлено, з посиланням на те, що нотаріусу не подані відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: документ, що підтверджує родинні відносини померлого [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 56) Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою по квартирі померлих [PERSON] та [PERSON], на даний час її сусідом є [PERSON], якого вона знає протягом останніх 15-20 років. [PERSON] останні 15-20 років мешкав разом з [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. До смерті [PERSON] вона вважала, що останній є рідним батьком [PERSON], оскільки останній після смерті [PERSON], доглядав за ним та вже після смерті займався його похованням. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона була подругою померлих [PERSON] та [PERSON]. Позивача [PERSON] вона знає дуже давно. [PERSON] останні 10 років мешкав разом з [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] однією родиною. Стосунки [PERSON] з [PERSON] були дуже добрими, [PERSON] та [PERSON] були як син та батько. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] займався його похованням та організацією поминального обіду. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved