Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

У жовтні 2020 року заявники [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє представник за ордером Томчук Д.С. , звернулися до суду із вищезазначеною заявою, в якій просили встановити факт належності запису № 225 про включення до Додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-80-000390 по КСП «Борівське» на ім`я [PERSON] , який стосується [PERSON] , померлого [INFO] , а також визнати за ними право на земельну частку (пай) в розмірі 9,32 умовних кадастрових гектарів по реформованому КСП «Борівське» в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування позову зазначили, що [INFO] в с. Мащанка Тростянецького району Сумської області помер їх батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Заповіту батько не залишив. Одружений не був. Фактично спадщину прийняла його мати, [PERSON] . Вказують, що спадкоємцями першої черги є остання та вони, як сини померлого батька. Батько був членом КСП «Борівське». До роботи прийнятий у 1981 році, звільнений у 1996 року. Вказують, що у серпні 2020 року в телефонному режимі їх матір, [PERSON] , від Борівської сільської ради дізналась про можливість оформлення землі після смерті [PERSON] , який є в списках до державного акту. Перебираючи документи після смерті батька, знайшли свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), видане на ім`я [PERSON] . Зазначають, що згідно довідці з відділу Держгеокадастру у Шевченківському району Харківської області батько був включений до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю за № 225 по КСП «Борівське». Сертифікат виготовлено не було. Вважають, що з цього часу фактично й дізналися, що їх батько мав право на земельну частку (пай). Через відсутність правовстановлюючого документу на майно спадкодавця та пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, не можуть оформи спадкові права у нотаріальних органах. Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області також відмовлено у виділенні земельної частки (пай) на ім`я [PERSON] . Позивачі зазначили, що вчасному зверненню до суду перешкоджало відсутність відомостей про включення батька до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Борівське» та встановлення факту належності запису саме батьку. 18.03.2021 позивачами до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили визнати за кожним з них право на Ѕ частину майнового паю члена КСП «Борівське», реорганізованого в ПСП «Борівське», відповідно до свідоцтва [NUMBER] , виданого 20 січня 2004 року на ім`я [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька /а.с. 67-70/. 12.08.2021 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою позивачі просили встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] був членом КСП «Боріське» Шевченківського району Харківської області станом на 19 січня 1996 року та факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП "Борівське" реорганізованого в ПСП "Борівське" серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2004 року на ім`я [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження. 21.12.2020 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача Томчука Д.С. про заміну належного відповідача у справі. 24.05.2021 ухвалою суду залученено до справи у якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача, Шевченківської селищної ради, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали нотаріально посвідчені заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог, у тому числі, і збільшених. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, допитавши свідків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною першою статті 15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України. У відповідності з пунктом 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч. 1 ст. 316 ЦПК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до паспорта серії [NUMBER] , виданого 11.11.1995 Шевченківським РВ УМВС України у Харківській області, [PERSON] , народився [INFO] в м. Тростянець Тростянецького району Сумської області /а.с. 6-7/. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] його батьками є: [PERSON] та [PERSON] ( російською мовою) /а.с. 7/. Відповідно до паспорта серії [NUMBER] , виданого 21.08.2014 Тростянецьким РС УДМС України в Сумській області, [PERSON] , народився [INFO] в с. Борівське Шевченківського району Харківської області /а.с. 9/ За свідоцтвом про народження серії [NUMBER] його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (зазначено російською мовою) /а.с. 10/. [INFO] [PERSON] помер в селі Мащанка Тростянецького району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану /а.с. 11/. [INFO] в селі Тучне Тростянецького району Сумської області померла [PERSON] /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 22.01.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 13/. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с. 14/. Згідно довідці виконавчого комітету Мащанської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 26.08.2020 на день смерті [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15/. Довідкою виконавчого комітету Мащанської сільської ради Тростянецького району Сумської області № 92 від 12.08.2020 засвідчено те, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] . Майно на території сільської ради відсутнє /а.с. 17/. За інформацією голови Борівської сільської ради від 11.09.2020 згідно копії додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Борівське» ХР-27-50-000390, виданого 19 січня 1999 року, прізвище « [PERSON] » включений до списку за № 225 /а.с.19./ Листом голови Борівської сільської ради від 22.10.2020 позивачам відмовлено у відведенні земельної частки (пай) у натурі в зв`язку з відсутністю сертифіката на земельну частку (пай) /а.с.21-22/. Рішенням зборів уповноважених, протокол № 1 від 4-6 листопада 1993 року, радгосп «Борівський» села Борівське реорганізовано в КСП «Борівське», яке стало правонаступником радгоспу. Рішення спільного засідання правління КСП та комісії по реформуванню господарства, протокол засідання № 17 від 12 липня 2000 року, КСП «Борівське» було реформоване в ПСП «Борівське», яке стало правонаступником КСП. Рішенням господарського суду Харківської області № 48/47-04 від 02.06.2004 року ПСП «Борівське» визнане банкрутом /а.с. 23-25/. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Шевченківському району Харківської області від 25 серпня 2020 року [PERSON] був включений до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-80-000390 за № 225 по КСП «Борівське». Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності 19 січня 1996 року за № 2. Сертифікат не виготовлявся, вартість земельної частки (пай) становить 273 891, 92 грн., її розмір 9,32 умовних кадастрових гектарів /а.с.27/. У відповідності до списка громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу або товариства (додаток № 1 до Державного акту) під № 225 зазначено прізвище - [PERSON] /а.с.28/. Свідоцтвом [NUMBER] від 20 січня 2004 року підтвержено право [PERSON] на пайовий фонд майна КСП «Борівське», реорганізованого в ПСП «Борівське» /а.с.29/. Згідно свідоцтву [NUMBER] від 25 вересня 2003 року підтвержено право [PERSON] , що є матір`ю померлого [PERSON] на пайовий фонд майна КСП «Борівське», реорганізованого в ПСП «Борівське» /а.с. 190/ Відповідно до інформації Тростянецької державної нотаріальної контори від 19.03.2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заведена. На території Тростянецького району від його імені заповіти не складалися /а.с.82-84/. Відповідно до інформації Тростянецької державної нотаріальної контори від 26.04.2021 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа за № 225/2017 та 30.01.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] на ј частину обов`язкової долі земельних ділянок на території Мащанської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на 1/4 частину за заповітом на ім`я [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчений 22.03.2013 року Мащанською сільською радою під реєстровим № 9 /а.с.87-89, 111-112/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім`я [PERSON] приїхали у с. Борівське у 1981-1982 роках, мешкали по сусідству. Разом із [PERSON] працювали у совхозі «Борівське», ПСП «Борівське», вона - бухгалтером, він - на тракторі, числився в списках основних робітників. Тоді всі буди членами колгоспу. Пояснила, що у кінці 1990-2000 роках відбулось розпаювання земель підприємства «Борівське» ( КСП, ПСП…).У неї є запис у трудовій книжці. Проводились збори по підрозділам з питань виділення земельної частки працівників, була створена комісія, пізніше проведено жеребкування, людей у залі було багато. Інформація щодо зборів про паюваня землі була доступна для всіх людей. Вона, як і інші працівники, отриимала сертифікат, потім держакт на право власності на належну їй землю. Таку можливість мав і [PERSON] .. Чи отримав він сертифікат на земельну частку (пай) вона не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] мешкали по сусідству, останній працював у колгоспі «Борівське» трактористом, вона бухгалтером. Списки щодо паювання землі складались на всіх працівників колгоспу. За оголошенням для всіх відбулися збори у клубі щодо розпаювання землі, пізніше було жеребкування, а роки через 2 отримали сертифікат. Пояснила, що [PERSON] мав всі можливості отримати землю, адже привілеї були тваринникам і трактористам. Свідки підтвердили, що [PERSON] був одружений, має синів, на яких і вказали у залі судового засідання. Свідок [PERSON] , колишня дружина [PERSON] в судовому засідання пояснила, що з 1981 до 2002 мешкали в с. Борівське, після чого переїхалі в м. Суми. [PERSON] з 1981 року працював в КСП «Борівське» трактористом, з яким вона у 1997 році розлучилась. Пояснила також, що коли в колхозі була розпайовка, вона отримала землю. За оголошенням для всіх у клубі колгоспу проводись збори з приводу членства. Вона отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Сертифікат отримали всі бажаючі працівники колгоспу. Щодо отримання або ні сертифікату колишнім чоловіком, ій невідомо. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Встановлення фактів, щодо розгляду яких звернулись позивачі, породжує юридичні наслідки, зокрема, дозволить реалізувати їх право на спадкування. Отже, проаналізувавши допустимість та належність наданих доказів, показання свідків, суд вважає за необхідне встановити факт відповідності запису № 225 про включення особи на ім`я « [PERSON] » до Додатку № 1 до Державного акту на право власності на землю, який стосується особи « [PERSON] », а також факт належності « [PERSON] » свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Борівське», виданого на ім`я « [PERSON] ». Щодо визнання за позивачами права на земельну частку /пай/ в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд дійшов наступного. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529ЦК УРСР). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, за інформацією відділу Держгеокадастру у Шевченківському району Харківської області [PERSON] був включений до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-80-000390 за № 225 по КСП «Борівське», зареєстровангоо в Книзі записів державних актів на право колективної власності 19 січня 1996 року за № 2. В той же час, в справі по паюванню земель колективної власності КСП «Борівське» прізвище [PERSON] відсутнє. Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не виготовлявся /а.с.27/. Як вбачається з архівної довідки згідно книзі наказів по радгоспу "Борівський", КСП "Борівське" за 1981 - 1992 роки, 1993-1997 роки: з 30.03.1981 року по 03.02.1996 року [PERSON] працював у в якості тракториста, кочегара, в тому числі: 19.04.1986 року звільнений з радгоспу за власним бажанням, 26.03.1987 року прийнятий постійно трактористом, 14.10.1994 року звільнений за власним бажанням, 04.11.1994 року прийнятий на роботу, 23.08.1995 року - здійснив прогул, 16.01.1996 року оголошену догану за появу на робочому місці у нетверезому стані, 03.02.1996 року звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпПУ /прогули/ (а.с.20). Інформаційною довідкою голови Шевченківської селищної ради від 24.05.2021 інформовано про відсутність земельних ділянок, які можуть бути надані громадянам у вигляді земельної частки (паю) за рахунок земель комунальної власності та із земель колективної власності реформованих колективних сільськогосподарських підприємств, які були розташовані на території Шевченківської селищної ради Куп`янського район Харківської області у зв`язку з проведення інвентаризації земель комунальної власності на території Шевченківської територіальної громади /а.с.103-104/. За інформацією голови Шевченківської селищної ради згідно матеріалам по реформуванню та паюванню КСП «Борівське» [PERSON] був включений до списку осіб за № 331, які мали право на майновий пай (майно, відмінне від земельної ділянки) реорганізованого КСП «Борівське». Інформація, щодо включення [PERSON] до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай та інформація щодо його членства в КСП та ПСП «Борівське», відсутня. Паювання земель КСП мало місце в 1996 році (державний акт на право колективної власності на землю видано 19 січня 1996), тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК Української РСР у редакції 1963 року (надалі ЦК УРСР). Отже, судом встановлено, що та підтверджено матеріалами справи, що 19 січня 1996 року КСП «Борівське», членом якого був спадкодавець, отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ХР № 27-80-000390, а [INFO] [PERSON] помер, тобто [PERSON] за життя не оскаржував та, відповідно, не вирішував питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права на земельну частку (пай). Встановивши, що за життя [PERSON] не набув права на земельну частку (пай), яке просять визнати за собою позивачі у порядку спадкування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 283/187/19, від 03 червня 2020 року у справі № 748/1379/18, від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 538/302/19-ц. З огляду на положення Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивачів щодо встановлення факту членства [PERSON] у КСП «Борівське» станом на 19.01.1996 року. Отже не встановлюється юридичний факт щодо членства [PERSON] у КСП "Борівське" як такий, що встановлює трудовий стаж. Щодо визнання за позивачами права на частину майнового паю в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд дійшов наступного. Згідно частині другої статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. За змістом частини третьої статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Згідно із пунктом 8 Порядку кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ХА-27 № 235814 від 20 січня 2004 року підтвержено право [PERSON] на пайовий фонд майна КСП «Борівське», реорганізованого в ПСП «Борівське» /а.с.29/. Як вбачається з листа Тростянецької державної нотаріальної контори від 08.09.2020 року позивачам роз`яснено право звернутися до суду з питанням визначення додаткового строку відповідно до положень ст. 1272 ЦК України. Натомість, із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька позивачі не звертались, відповідну вимогу не заявляли.

Outcome: partial