Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та стягнення з нього аліментів на його утримання в сумі 800 грн. щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 12.08.2006 року між стронами було укладено шлюб. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO] Відповідач самоусунувся від спільного подружнього проживання, в зв"язку з чим позивач самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Близько двох років відповідач фактично не спілкується з сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не надає матеріальної допомоги на його утримання та виховання. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснили, що близько двох років відповідач не надає жодної допомоги у вихованні і утриманні сина. Під час перебування справи в суді надіслав 500 грн. В січні 2012 року поїхав, залишивши сім"ю, і з того часу був чотири рази, не телефонує, не цікавиться дитиною, просили позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, відносно сина [PERSON]. Надав суду письмові заперечення, крім того пояснив, що залишив сім"ю в січні 2012 року. Сина бачив рік тому, із сином не дозволяла зустрічатись позивач, влаштовувала скандали з рукоприкладством, при синові. Просив переїхати на квартиру, яку знімав в Рівному, позивач відмовилась. На Різдво в 2013 році хотів приїхати до сина, позивач не дозволила, теж саме на Пасху та День народження. Хотів надсилати гроші на утримання сина, однак позивач відмовилась отримувати. Систематично просив позивача щоб організувати зустріч із сином в тому числі по скайпу, позивач відмовляла. Представник третьої особи - служби у справах дітей Костопільської РДА Алексійчук С.В. підтримав висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON]. Представник третьої особи - служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином Свідок [PERSON], батько позивачки, в судовому засіданні показав, що колишньго зятя не бачив близько дваох років, знає. що той поїхав жити в м.Чернівці. Вихованням сина відповідач не займається, покинув сім"ю. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] із 2006 року проживали в шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком. Із січня 2012 року сторони почали проживати окремо, а в жовтні 2013 року офіційно розлучились. Позивач разом із сином проживає у будинку своїх батьків у [ADDRESS]. Відповідач проживає в квартирі, яку винаймає разом із сетрою в місті Чернівці, працює програмістом у ТОВ "Лангет", характеризується позитивно. [PERSON] намагається налагодити стосунки з сином, періодично йому телефонує, хоче брати участь у спілкуванні та утриманні сина та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, стосовно малолітнього сина [PERSON]. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про подальше ухилення [PERSON] від виховання свого сина і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації №733/01-30/14 від 04.03.2014 року про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] стосовно дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в як найкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. Оскільки дії відповідача засвідчують, що він не втратив інтересу до дитини, має бажання утримувати та виховувати її, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про сина, має постійне місце роботи, суд вважає, що є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то оскільки відповідач є працездатним та офіційно працює, тому відповідно до ст. 183 СК України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача і відмовляє позивачу у вимозі про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до дост.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved