Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 18 листопада 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Toureg» д/н [NUMBER] , під керуванням позивача, автомобіля марки «Деу Ланос» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність, якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», та автомобіля марки «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не застрахована. Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, постановою Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку № 52/18 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Toureg» д/н [NUMBER] від 24 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок контакту з автомобілем марки «Деу Ланос» д/н [NUMBER] становить у розмірі 8 623,36 грн. Крім того, згідно висновку експерта № 53/18 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі від 25 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок контакту з автомобілем марки «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] становить у розмірі 168 378,23 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., стягнути з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 68 378,23 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку строщеного позовного провадження. 18 лютого 2019 року протокольною ухвалою суду витребувано у Києво-Святошинського районного суду Київської області належним чином завірені матеріали адміністративної справи № 369/303/17. 13 червня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві до позову, який долучено до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав викладених у відзиві до позову, який долучено до матеріалів справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 18 листопада 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Toureg» д/н [NUMBER] , під керуванням позивача, автомобіля марки «Деу Ланос» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] (а.с. 1, 2, том 2). 05 квітня 2017 року постановою Апеляційного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7-8, том 1). 19 вересня 2017 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с.225, том 2, а.с. 60-63, том 3). Згідно висновку № 52/18 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Toureg» д/н [NUMBER] від 24 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок контакту з автомобілем марки «Деу Ланос» д/н [NUMBER] становить у розмірі 8 623,36 грн. (а.с. 12-20, том 1). Крім того, згідно висновку експерта № 53/18 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі від 25 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок контакту з автомобілем марки «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] становить у розмірі 168 378,23 грн. (а.с. 21-35, том 1). 01 грудня 2017 року листом Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлено позивача про відсутність правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих (а.с. 38, том 1). 23 березня 2017 року позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 37, том 1). Позивач просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на день дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України скористалася своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки необхідною умовою для проведення регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного відносно пошкодженого транспортного засобу, а тому відсутність чинного договору свідчить про незабезпеченість транспортного засобу. На підтвердження відзиву представником відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України надано Інтернет-роздруківку із сайту Моторно (транспортного) страхового бюро України, відповідно до якого відсутня інформація щодо чинного полісу внутрішнього обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб д/н [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] (а.с. 83), Інтернет - роздруківку із сайту Моторно (транспортного) страхового бюро України, відповідно до якого відсутня інформація щодо чинного полісу внутрішнього обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб д/н [NUMBER] , який належить позивачу (а.с. 84) та Інтернет-роздруківку із сайту Моторно (транспортного) страхового бюро України, відповідно до якого цивільно-правова відповідальності третьої особи [PERSON] , застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» (а.с. 85, 86). Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що необхідною умовою для проведення регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного відносно пошкодженого транспортного засобу, а тому відсутність чинного договору свідчить про незабезпеченість транспортного засобу. Крім того, відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Toureg» д/н [NUMBER] - позивача не застрахована. За встановлених обставин суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 68 378,23 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , а тому повна сума завданої матеріальної шкоди повинна бути розділена рівномірно між ними. Крім того, оскільки пред`явлені позовні вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України охоплюють позовні вимоги до [PERSON] , тому вони задоволенню не підлягають. Також, відповідач не погоджується з розміром матеріальної шкоди, оскільки експертне дослідження відбулося на підставі заяви, а не цивільно-правової угоди та без повідомлення відповідача [PERSON] Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не застрахована. 01 грудня 2017 року листом Моторного (транспортного) страхового бюро України позивача повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих у розмірі 100 000,00 грн. Твердження представника відповідача [PERSON] про наявність з урахуванням траєкторії руху автомобілів та механізму їх зіткнення обопільної вини водіїв транспортних засобів, а саме, відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , в спричиненні матеріальної шкоди у розмірі 168 378,23 грн. є безпідставними через не доведеність причинного зв`язку між їх діями та наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди . З урахуванням загальної суми матеріального збитку у розмірі 168 378,23 грн. та суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., різниця між матеріальними збитками та страховим відшкодуванням становить у розмірі 68 378,23 грн. (168 378,23 грн. - 100 000,00 грн.). Отже, встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем - [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 68 378,23 грн. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди частково: стягнути із [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 68 378 (шістдесят вісім тисяч триста сімдесят вісім) грн. 23 коп. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1683,79 грн., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 68378,23 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 690,35 грн. (68378,23 грн. х 100% : 168378,23 грн. = 41 % х 1683,79 грн.).

Outcome: partial