Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

24.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, буд. 7А в порядку спадкування за законом після померлої 02.06.1991 року матері [PERSON]; та на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в порядку спадкування за заповітом після померлого 27.06.1997 року батька [PERSON]. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що 02.06.1991 року померла її мати [PERSON]. З 11.07.1959 року і по день смерті мати перебувала в шлюбі з [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 (на даний час нумерація будинку змінена з №7 на №7А). Вказаний будинок було збудовано у період шлюбу батьків в 1979 році, тобто 1/2 його частки належала матері на праві спільної сумісної власності подружжя. Після смерті 02.06.1991 року [PERSON] спадщину прийняли в рівних частках по 1/4 вона, дочка померлої та чоловік [PERSON], так як були зареєстровані та проживали разом з померлою на день смерті, вступили в оперативне управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року. Спадщину після смерті матері не оформляли, до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталися. 27.06.1997 року помер батько [PERSON] Факт родинних відносин між нею та померлими підтверджується документально. Після смерті батька відкрилася спадщина на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 (на даний час нумерація будинку змінена з №7 на №7А): 1/2 частка як частка батька у спільному майні подружжя, та 1/4 частка, яку він фактично успадкував після смерті дружини [PERSON] За життя батько склав заповіт, за яким заповідав їй житловий будинок за адресою: житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7. На час відкриття спадщини заповіт не змінювався. Спадщину за заповітом вона прийняла шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, так як була зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підставою звернення до суду стало те, що за життя батько не отримав свідоцтво про право власності на будинок у зв'язку з чим приватним нотаріусом Зміївського РНО було відмовлено в оформленні спадщини, про що винесено постанову 24.10.2017 року. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача, в.о. Зідьківського селищного голови [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги рада визнала. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 02.06.1991 року в с. Черемушне Зміївського арйону Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №066132, повторно виданого Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області 15.11.1996 року. (а. с. 12). 27.06.1997 року в с. Черемушне Зміївського району Харківської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №094222, виданого Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області 27.06.1997 року. (а. с. 11). [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Данилова) П.В. перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.1959 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії III-ЯР №158994, виданого 11.07.1959 року Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №26. (а. с. 13). [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії II-ЯР №842092, виданого 14.07.1959 року Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області. (а. с. 14) витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014001976 від 11.06.2014 року, з якого вбачається зміна прізвища з "Нечипоренко" на "Черепаха" (а. с. 15) витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014001735 від 11.06.2014 року, з якого вбачається зміна прізвища з "Черепаха" на "Заможська" (а. с. 16). В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] у 1979 році ними збудовано житловий будинок за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7, що підтверджується інформацією директора КП "Зміївське БТІ" від 10.08.2017 року (а. с. 21), даними копій технічних паспортів житлового будинку №7 по вул. Колгоспній в с. Черемушне Зміївського району (а. с. 22-24, 25-27), копією договору про надання [PERSON] у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, буд. 7 (а. с. 28-29), копією рішення виконавчого комітета Зідьківської селищної ради №18 від 20.10.1960 року про відвід [PERSON] для індивідуального будівництва земельної ділянки за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 (а. с. 30) листом Зідьківського селищного голови від 17.08.2017 року, де зазначено, що згідно даних погосподарського обліку, власником об'єкта погосподарського обліку за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 є [PERSON] (а. с. 32) довідкою Зідьківського селищного голови від 04.07.2017 року, де зазначено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 згідно рішення виконавчого комітету №172 від 11.08.1994 року числиться за померлим [PERSON] (а. с. 33). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області №19 від 31.08.2017 року, проведено перенумерацію будинку, що числиться за померлим [PERSON], який розташований за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, з №7 на №7А. (а. с. 34). За життя 11.04.1994 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому житловий будинок, розташований за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7 заповідав дочці [PERSON] Заповіт посвідчено секретарем Зідьківської селищної ради [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №36. (а. с. 51). Згідно довідок Зідьківської селищної ради від 20.06.2017 року та від 05.10.2017 року, [PERSON] була зареєстрована з 21.12.1965 року по день смерті 02.06.1991 року за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7. Разом з нею за даною адресою були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 17, 44). Згідно довідки Зідьківської селищної ради від 05.10.2017 року, [PERSON] був зареєстрований з 09.12.1960 року по день смерті 27.06.1997 року за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, 7. Разом з ним за даною адресою були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 17, 44). Постановою приватного нотаріуса Зміївського РНО Харківської області від 24.10.2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. (а. с. 20). У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на те, що правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, а саме відкриття спадщини, після смерті [PERSON] та [PERSON] мало місце до 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування чинного на той час законодавства, зокрема правил Цивільного кодексу Української РСР. ( в редакції 1963 року) та положеннями діючого ЦК України. Таким чином, відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та чоловік померлої. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Отже, встановлено факт належності на праві власності померлому [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, №7А. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Позивачем [PERSON] надано докази того, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частка житлового будинку за адресою: с. Черемушне Зміївського району Харківської області, вул. Колгоспна, №7А, яка належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Спадщину прийняли спадкоємці першої черги: чоловік та дочка у рівних частках по 1/4. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частки зазначеного житлового будинку. Дочка померлого [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. Таким чином, позовна заява [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved