Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулось у березні 2014 року до суду з позовною заявою, де просить звернути стягнення на автомобіль марки "FORD" MONDEO, 2000 року випуску, що є предметом застави за договором від 20.02.2008 року, укладеним між позивачем та [PERSON] Позивач зазначає, що [PERSON] як позичальник порушив взяті на себе зобов»язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, в результаті чого станом на 04.12.2013 року виникла заборгованість в сумі 35 451,88 доларів США. Без погодження з заставодержателем позичальником здійснено відчуження предмета застави на користь відповідача [PERSON] Посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про заставу», відповідно до якої застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, позивач просить в рахунок наявної заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» повноважень на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ, наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також передати в заклад предмет застави із приналежними до нього комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Відповідач позов не визнав та зазначив, що з метою уникнення обставин, пов»язаних із правами третіх осіб на автомобіль, ним оформлено довідку-рахунок. Під час постановки на облік транспортного засобу будь-які відомості про обтяження майна не повідомлялись. Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що відповідач є добросовісним набувачем майна, вимоги до вказаної особи є безпідставними. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з урахуванням наступного. 20.02.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір, згідно якого позивач, що виступив кредитором надав, а [PERSON] - позичальник, отримав грошові кошти на загальну суму 9985,54 долдарів США із зобов»язанням повернення коштів в строк не пізніше 19.02.2013 року, сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,56 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов»язань, виниклих з кредитних правовідносин, позичальником як заставодавцем передане рухоме майно - автомобіль марки "FORD", модель MONDEO, 2000 року випуску, тип ТЗ, легковий седан-В, номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 04.12.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 35 451,88 доларів США, що складається: суми заборгованості за кредитом - 10 418,12 доларів США, заборгованості по відсотках за користування коштами - 2251,72 доларів США, комісії - 395,74 доларів США, пені - 20 668,33 долари США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) 1686,70 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день постановлення рішення курс гривні по відношенню до долара США визначено Національним Банком України на рівні 15,85 гривні за 1 долар США. Водночас, суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач обмежив співвідношення курсу валют, саме з врахуванням такого суд здійснює розрахунок. Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що розмір неустойки, зокрема пені в розмірі - 20 668,33 дол. США, штрафу (процентна складова) - 1686,70 доларів США, є значними, суд вважає необхідним зменшити розмір неустойки, визначивши наступним чином: розмір пені - 8000,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2000.00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Судом встановлено, що 13.05.2008 року [PERSON] здійснено відчуження предмета застави - автомобіля марки "FORD", модель MONDEO, 2000 року випуску, на користь відповідача [PERSON] На час розгляду справи відповідач є власником спірного майна, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повідомленням УДАІ УМВС України в Житомирській області від 04.10.2013 року. За положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (N 1255-IV) у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу Україниза умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами підтверджено, що відомості про обтяження рухомого майна є зареєстрованими 21.02.2008 року, в подальшому, 18.11.2013 року, зареєстровано звернення стягнення. Пунктом 6.2.20 кредитно-заставного договору без попередньої згоди Банку позичальник зобов»язаний не відчужувати і не допускати будь-якого відчуження чи іншої передачі предмета застави тертій особі у власність.У відповідності до ст. 24 Закону України N 1255-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. За статтею 25 Закону України N 1255-IV в рішенні суду, крім іншого, зазначається: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. У відповідності до ст. 26 обтяжувач має право на власний розсуд обрати один з позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Приймаючи до уваги, що положеннями ст. 27 Закону України «Про заставу» в разі зміни власника майна визначено збереження застави, яка відповідно до ст. 1 даного Закону є способом забезпечення зобов'язань, і виникає на підставі договору, закону або рішення суду, досягнуті домовленості між кредитором та заставодавцем в укладеному договорі підлягають до застосування одночасно із нормативним регулюванням правовідносин. Укладеним договором сторони визначили обов»язок заставодавця (п. 12.2.2) в разі події дефолту (перевищення заборгованості більше як на 10% суми наданого кредиту) передати предмет застави у володіння Банку. Пунктом 13.2 сторони визначили можливі процедури звернення стягнення, однією з яких є продаж предмета застави банком. У відповідності до ст. 44 Закону України «Про заставу» заклад - це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Згідно зі ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги, що можливість виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави безпосередньо пов»язане із забезпеченням доступу до такого предмета, його переміщенням, необхідністю зняття з реєстраційного обліку з метою подальшого відчуження, суд вважає, що вимоги про передачу в заклад предмета застави із приналежним комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також надання позивачу повноважень, необхідних для зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ підлягають до задоволення. Крім того, такий захід забезпечить схоронність транспортного засобу до його реалізації. За таких обставин, вимоги про звернення стягнення на предмет застави, передачу його у заклад підлягають до задоволення. Суд відмовляє у задоволенні вимоги в частині надання всіх повноважень, необхідних для продажу автомобіля, оскільки право на продаж передбачається вимогами Закону та грунтується на рішенні суду, що прийняте з даного питання.

Outcome: partial