Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ПП "Русь-95", ПАТ "АБ "Укргазбанк", третя особа: ТОВ "Леон Плюс", про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просить в порядку ст. 153 ЦПК України накласти арешт на нерухоме майно, а саме на частину розміром 70,3 кв. м від нежилих приміщень №№ 4, 5 (в літері А), загальною площею 509,2 кв. м (після ремонту 504,0 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, [ADDRESS], позначених на технічному плані групою приміщень № 9, та заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам будь-які дії, направлені на відчуження цього майна. В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що відповідачі або третя особа можуть відчужити вказане майно, що може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженням матеріалів справи встановлено наступне. Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Одночасно, положеннями ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення не належить та не належало на праві власності позивачу. Крім того, такий вид забезпечення позову, як накладення арешт та заборона відчуження майна, може порушити інтереси не тільки відповідачів і третьої особи, але й інших осіб. Тобто, вказаний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в заяві позивача, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed