Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У вересні 2015 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Ландора", про звернення стягнення. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 536/02-2010 від 15.04.2010 року ТОВ "Торгівельний Дім "Ландора" отримало кредит у розмірі 250 000,00 доларів США на поповнення обігових коштів зі сплатою за користування кредитом у розмірі 16% річних з кінцевим строком повернення кредитних коштів - 30 січня 2011 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та проценти у повному обсязі в порядку та строки, передбачені договором. У порушення норм закону та умов договору ТОВ "Торгівельний Дім "Ландора" зобовязання за вказаним договором належним чином не виконало. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 01.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 463 338,83 доларів США, яка складається з наступного: 250 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 213 338,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 30.04.2010 року було укладено договір іпотеки між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0883 га, кадастровий № 1410136900:00:032:0015, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", що знаходиться за адресою: м. Донецьк, Київський район, вул. Берзаріна, 10. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом по справі встановлено, що 15.04.2010 року ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Торгівельний Дім "Ландора" уклали кредитний договір № 536/02-2010, відповідно до якого банк зобов'язався надати ТОВ "Торгівельний Дім "Ландора" кредитні кошти в розмірі 250 000,00 доларів США на поповнення обігових коштів зі сплатою за користування кредитом у розмірі 16% річних з кінцевим строком повернення кредитних коштів - 30 січня 2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 30.04.2010 року було укладено договір іпотеки між ПАТ "Банк Камбіо" та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0883 га, кадастровий № 1410136900:00:032:0015, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", що знаходиться за адресою: м. Донецьк, Київський район, вул. Берзаріна, 10, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 105296), виданого 14 серпня 2006 року Донецьким міським управлінням земельних ресурсів, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010614600168. Згідно п. 3.3.1. кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит виключно на цілі, зазначені в п. 1.1 договору. Згідно п. 3.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит в валюті кредиту не пізніше строку, зазначеного в п. 1.3. цього договору, на рахунок № 20628000120536 у строки, визначені договором. Згідно п. 2.3. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком у валюті кредиту на фактично отриману позичальником суму кредиту за фактичний строк користування ним, з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів для розрахунку процентів визначається за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці та у році). Нарахування процентів здійснюється щомісячно за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число включно поточного місяця та в день повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту. Згідно п. 2.4. кредитного договору позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту, на рахунок № 20684000120536 в філії "Донецька дирекція" ПАТ "Банк Камбіо", МФО 394523. Якщо день повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дня. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки платежу. Згідно п. 4.2. кредитного договору у разі виявлення нецільового використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 (двадцять п'ять) процентів від суми нецільового використання. Штраф сплачується позичальником в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів із дня отримання повідомлення від банку про накладення штрафу у гривні по курсу Національного банку України на день сплати. Згідно п. 4.3. кредитного договору стягнення пені та штрафів не звільняє позичальника від відшкодування завданих банку збитків в повному обсязі, а також сплати процентів за весь час користування кредитом по день повернення кредиту в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ПАТ "Банк Камбіо" надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника ТОВ "Торгівельний Дім "Ландора" за кредитним договором № 536/02-2010 від 15.04.2010 року станом на 01.08.2015 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість становить 463 338,83 доларів США, яка складається з наступного: 250 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 213 338,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобовязання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень статей 33, 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону. Згідно роз'яснень, наданих у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Так, згідно роз'яснень, наданих у п. 42 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Будь-які дані про визнання цих договорів в судовому порядку недійсними суду не надавалися. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано, як не надано доказів існування заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved