Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23243,65 (Долар США), що за курсом 21,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.09.2015 року складає 501365,50 грн., за кредитним договором № ZPT0GІ0000004904 від 14.08.2008 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 17.03.2008 року уклали кредитний договір № ZPT0GІ0000004904, згідно якого відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 110000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.03.2022 року. Згідно заяви відповідача [PERSON] кредитний договір № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 23894,35 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі 23894,34 доларів США. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором № ZPT0GІ0000004904. У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором, відповідач [PERSON], станом на 24.09.2015 року має заборгованість в розмірі 23243,65 (Долар США), яка складається з наступного 17144,89 (Долар США) заборгованість за кредитом; 4290,77 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 170,36 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 519,75 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,59 (Долар США) штраф (фіксована частина), 1106,29 (Долар США) штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязання за Договором ZPT0GІ0000004904 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки. Згідно п.6 Договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Відповідно до п.5 Договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором ZPT0GІ0000004904. Однак зазначена вимога була залишена без задоволення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення, де зазначено, що на забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904, 17.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № ZPT0GІ0000004904 за яким [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру в м. Токмак по вул. Шевченко б. 53, кв.18. 14.08.2008 року між [PERSON] та позивачем була укладена заява № 92 про продаж іноземної валюти та була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року, і таким чином кредит переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 23 894,35 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначена додаткова угода була укладена без погодження зміни умов з [PERSON] (поручителем). Після укладення додаткової угоди умови погашення іпотечного кредиту постійно погіршувалися. Вважає, що додаткова угода до договору укладена [PERSON] під впливом умисних дій банку в результаті яких вона, як позичальник, введена в оману, а саме: при укладенні договору Банк приховав повну та об'єктивну інформацію про всі умови кредитування, не виклав новий графік погашення кредиту у відповідності до додаткової угоди, безпідставно поклав на позичальника обовязок сплатити комісію за відкриття та ведення особового рахунку; банком не оприлюднена в письмовій формі інформація про економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до його укладення; Банк при укладенні договору ознайомив позичальника лише з тією інформацією, яка була фактично викладена в змісті кредитного договору і не ознайомив позичальника з Умовами кредитування; до змісту договору банк не включив детальний розпис сукупної вартості кредиту. Після укладення додаткової угоди фактично відбулися зміни зобов'язань по кредитному договору та зміни зобов'язань по Іпотечному договору. Відповідно до положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. [PERSON] не був особисто попереджений позивачем про можливі валютні ризики, що є суттєвою умовою договору. Умовами іпотечного договору укладеного між позивачем та [PERSON] передбачено погашення кредиту в розмірі 110000,00 гривень. Відповідно до п.23 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Однією з підстав припинення поруки є зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦКУ). Враховуючи, що в даному випадку додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, якою встановлено нові умови щодо переведення зобов'язання по погашенню кредиту з валюти гривня в валюту Долар США було укладено без згоди поручителя, то [PERSON] не може нести солідарну відповідальність з [PERSON] Відповідно до п. 8.2 іпотечного договору укладеного між позивачем та [PERSON] цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою Сторін. Зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення. Крім того, відповідно до п. 2.3.2 цього договору іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки за згодою Іпотекодержателя за умови спрямування коштів, виручених від його реалізації на погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит. Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 26.06.2015 року приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області квартира, розташована за адресою: місто Токмак, вулиця Шевченко б.53,к.18, (яка була предметом договору № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року) була продана [PERSON], а кошти отримані за неї в розмірі 118814,00 гривень спрямувалися на погашення кредиту. Враховуючи зазначене, вважає, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Тому, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу визначені кредитним договором суму кредиту, проценти за користування кредитом, та пеню. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 17.03.2008 року уклали Договір про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904. Відповідно до п.1.1. Кредитор зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 110000 грн., а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 110000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кінцевий термін повернення кредиту 17.03.2022 року. 14.08.2008 року [PERSON] надала ПАТ КБ «ПрватБанк» заяву № 92 про продаж іноземної валюти, на підставі якої була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року, і таким чином кредит переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 23894,35 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно п.8.1 Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № 29094050052810 на строк з 14.08.2008 р. по 17.03.2022 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23894,35 (Долар США) (срочний кредит для придбання нерухомості) зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у сумі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Станом на 14.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року складає 110511,37 грн., що еквівалентно 23894,35 доларів США. Періодом сплати вважати 17 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п. 3.1, 3.3, винагороди, розрахованої відповідно до п.п.1.1.3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту, який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 14.08.2008 року. Відповідно до п.8.3 Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме двокімнатна квартира, розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 53/18. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ZPT0GІ0000004904. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Згідно п. 2.2.10 кредитного договору передбачено, що при настанні випадків передбачених п. 2.3.3. даного договору, позичальник зобовязується, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. В підпункті 2.3.3. пункту 2.3 кредитного договору № ZPT0GІ0000004904 передбачено, що банк на власний розсуд має право: а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або в) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобовязання за договором. З огляду на Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, справа про досудове врегулювання спорів, встановлено і розтлумачено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Згідно з частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У даному випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Отже, за змістом викладених вище норм закону звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в свою чергу у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 24.09.2015 року має заборгованість в розмірі 23243,65 (Долар США), що за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року складає 501365,50 грн. Крім того, 17.03.2008 року в забезпечення виконання зобовязання за Договором ZPT0GІ0000004904 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки. Відповідно до п.1 Договору поруки поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит № ZPT0GІ0000004904. Так, 08.09.2014 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] за № 30.1.0.0/2 було направлене повідомлення з вимогою до [PERSON] повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, що нараховані на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги. Однак зазначена вимога була залишена без задоволення. Разом з тим, після укладення додаткової угоди фактично відбулися зміни зобов'язань по кредитному договору та зміни зобов'язань по Іпотечному договору. Відповідно до пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. [PERSON] не був особисто попереджений позивачем про можливі валютні ризики, що є суттєвою умовою Договору поруки. Умовами іпотечного договору укладеного між позивачем та [PERSON] передбачено погашення кредиту в розмірі 110000,00 гривень. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Однією з підстав припинення поруки є зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦКУ). Враховуючи, що в даному випадку додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, якою встановлено нові умови щодо переведення зобов'язання по погашенню кредиту з валюти гривня в валюту Долар США було укладено без згоди поручителя, то [PERSON] не може нести солідарну відповідальність з [PERSON] Відповідно до п. 8.2 іпотечного договору укладеного між позивачем та [PERSON] цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою Сторін. Зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення. Крім того, відповідно до п. 2.3.2 цього договору іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки за згодою Іпотекодержателя за умови спрямування коштів, виручених від його реалізації на погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит. Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 26.06.2015 року приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області квартира, розташована за адресою: місто Токмак, вулиця Шевченко б.53,к.18, (яка була предметом договору № ZPT0GІ0000004904 від 17.03.2008 року) була продана [PERSON], а кошти отримані за неї в розмірі 118814,00 гривень спрямувалися на погашення кредиту. Згідно п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, порука вважається припиненою. Отже, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] необхідно відмовити, оскільки суду позивачем не надано жодного доказу згоди поручителя на зміну забезпеченого зобов'язання. Заперечення представника відповідача, що додаткова угода до договору укладена [PERSON] під впливом умисних дій банку в результаті яких вона, як позичальник, введена в оману суд не бере до уваги, оскільки в додатковій угоді чітко встановлено на які цілі, в якій валюті та під яку відсоткову ставку надається кредит [PERSON] Доказів того, що [PERSON] була введена в оману суду не надано. У відповідача наявна ліцензія на здійснення валютних операцій. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, пеня, нарахована за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, складає 519,75 (доларів США). В пункті 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 2.2.2., 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, таким чином за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором становить 11211 грн. (519,75 (Долар США), а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. (11,59 Долар США) штраф (фіксована частина), 23862, 68 грн. (1106,29 Долар США) штраф (процентна складова). Таким чином, вимоги позивача базуються на нормах чинного законодавства і підлягають задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконувала покладені на неї за договором зобов'язання, у зв'язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором № ZPT0GІ0000004904 від 14.08.2008 року станом на 24.09.2015 року на загальну суму 23243,65 (Долар США), яка складається з наступного 17144,89 (Долар США) заборгованість за кредитом; 4290,77 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 170,36 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 11211 грн. (519,75 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. (11,59 Долар США) штраф (фіксована частина), 23862, 68 грн. (1106,29 Долар США) штраф (процентна складова), що за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року складає 501365,50 грн. Справу розглянуто судом в межах заявлених позивачем позовних вимог з урахуванням обраного ним способу захисту права. В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 7520,48 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial