Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Чапаєва», що знаходилося на території Піщальницької сільської ради Канівського району Черкаської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що її мати все своє життя працювала в радгоспі на території Потапцівської сільської ради Канівського району Черкаської області,. У 1998 році було проведено розпаювання майна, земель даного радгоспу, проте мати позивача не була включена у списки даного господарства. За період свого життя, [PERSON] , майнову і земельну частку (пай) оформити не встигла, оскільки їй було не відомо, про те, що вона не була внесена до списку пайовиків. Позивач у підготовче засідання не з`явилася надіслала заяву про розгляд справи без її участі за участю її адвоката . Представник позивача адвокат Блажієвський М.І. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив суд її задоволити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Потапцівської сільської ради Канівського району Черкасьткої області у підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про рорзгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечували щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Із свідоцтва про народження позивача вбачається, що її матір`ю вказана [PERSON] ( а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про смерть від 06.11.1998 року відомо, що [PERSON] померла [INFO] у с. Піщальники Канівського району Черкаської області ( а.с. 7). З копії трудової книжки вбачається, що покійна [PERSON] працювала у радгоспі ім. Чапаєва з 1982 року по 1992 рік. (.с.13,14). Та була звільнена в зв`язку з виходом на пенсію. Із довідки виданої Міськрайонним управлінням у Канівському районі та м. Каневі від 07.11.2019 вбачається, що середній розмір частки (пай) становить 6,19 га. ( а.с. 11). При розпаюванні земель колишнього радгоспу «ім. Чапаєва», який перетворений був на КСП, а потім на СТОВ матір позивача так і не було внесено до списків осіб пайовиків, які мали право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього радгоспу. Згідно відповіді Міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкастькій області Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Чапаєва, був виданий на підставі рішення Потапцівської сільської ради від 11.03.1998 року та зареєстрований в книзі державних актів на право колективної власності на землю № 23 . Сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не видавався. В матеріалах справи міститься довідка виконавчого комітету Потапцівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.09.2019 № 183 з якої вбачається, що станом на 01.09.2019 площа вільних земель сільськогосподарського призначення державної форми власності становить 74,708 га. (а.с.17). Відповідно до п.п. 2,7 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. З урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу майна і земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», цей порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (далі - проект). Організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: -внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); -надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Статтею 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. [PERSON] померла [INFO] . Позивач є єдиним спадкоємцем після її смерті та фактичними діями вступила в управління та володіння її майном. Інші спадкоємці в судовому засіданні не встановлені. Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського підприємства, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері та вважається такою, що прийняла спадщину, тому суд вважає захистити право позивача в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved