Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

17.04.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва до Державного вищого навчального закладу "Українська академія бізнесу та підприємництва" про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем в період з 01.09.2009 року по 10.07.2012 року. 11.07.2012 року позивач була звільнена з займаної нею посади доцента кафедри загальноосвітніх дисциплін, математики та інформатики у зв'язку з скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Водночас, у день звільнення відповідач повного розрахунку з позивачем не провів, з огляду на що, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 102 318,30 коп., з розрахунку 228,90 грн. за 447 робочих днів. 30.05.2014 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 109 185,30 коп., з розрахунку 228,90 грн. за 477 робочих днів, а також стягнути доплату, інфляційні втрати, три проценти річних, упущену вигоду та моральну шкоду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2014 року було задоволено заяву позивача та позовні вимоги в частині стягнення доплати, інфляційних втрат, трьох процентів річних, упущеної вигоди та моральної шкоди було залишено без розгляду. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позові вимоги в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 109 185,30 грн. відповідач визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з копії Трудової книжки [PERSON], позивач в період з 01.09.2009 року по 11.07.2012 року працювала на посаді доцента кафедри загальноосвітніх дисциплін, математики та інформатики Державного вищого навчального закладу "Українська академія бізнесу та підприємництва". Наказом №57-к від 10.07.2012 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з Довідки №24 від 24.03.2014 року, відповідач Державний вищий навчальний заклад "Українська академія бізнесу та підприємництва" має заборгованість з заробітної плати перед позивачем [PERSON] за період з 01.07.2011 року по 01.06.2012 року , яка становить 48 354,02 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів по працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 177 Кодексу законів по працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з заяви представника відповідача, Державний вищий навчальний заклад "Українська академія бізнесу та підприємництва" визнає позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 109 185,30 грн.. Крім того, як встановлено судом, відповідачем дійсно допущено при звільненні позивача порушення вимог законодавства про працю, які полягають в нездійсненні повного розрахунку в день звільнення, таким чином, позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними. Враховуючи викладене, оскільки обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідач на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1091, 85 грн..

Outcome: approved