Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

14 січня 2014 року позивач, ТОВ «Сван-1» звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до [PERSON] про визнання недійсним правочину, в результаті укладення якого відбулось відчуження автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Сван-1" м.Черкаси, вул. Рози Люксембург, б. 153/2 кв. 35, ідентифікаційний код 25658686 та [PERSON]. Ухвалою від 03.06.2014 року суд залишив позов без розгляду з підстав подання заяву представником ТОВ «Сван-1» про залишення без розгляду ( а.с. 183-184 том 1). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22.07.2014 року, ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси скасовано та повернути матеріали справи для подальшого розгляду по суті. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.11.2014 року суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «СіДіТі Трейд», за участі якої було укладено спірну угоду. Представники позивача по справі [PERSON] та [PERSON] мають різні довіреності, які видані зареєстрованим у ЄДР керівником ТОВ «Сван-1» [PERSON] та призначеним господарським судом Черкаської області арбітражним керуючим [PERSON] Враховуючи конфлікт інтересів між представниками позивача щодо особи, яка має право управління ТОВ «Сван-1», що може бути вирішений лише у судовому провадженні поза межами розгляду даної справи (в т.ч. у справі про банкрутство), судом допущено до участі у справі обох представників позивача - [PERSON] та [PERSON] за наявними у них довіреностями. При розгляді справи по суті позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та доповнював новими обставинами, в останній редакції позов поданий 04.12.2014 року. Позивач мотивує свій позов тим, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.02.2012 у справі № 10/5026/2337/2011 про банкрутство ТОВ "Сван-1" виконання обов'язків керівника товариства покладено на арбітражного керуючого [PERSON], яким при здійсненні аналізу документів боржника було встановлено, що від імені товариства було укладено ряд правочинів, якими порушені права та інтереси товариства, в результаті укладення даних правочинів товариству були нанесені значні збитки, що призвело до його банкрутства. Зокрема, це правочин щодо відчуження автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Сван-1" м. Черкаси, вул. Рози Люксембург, б. 153/2 кв. 35, ідентифікаційний код 25658686 та [PERSON]. За яким ТОВ "Сван-1" продало [PERSON] вказаний автомобіль за значно заниженою ціною в порівнянні з ринковою, чим завдано товариству збитки, тому цей правочин суперечить положенням ст. 79 ГК України та статуту товариства. Крім цього, вказаний правочин було укладено від імені ТОВ "Сван-1" неповноважною особою, оскільки [PERSON] не призначався засновниками на посаду генерального директора товариства, а протокол від 07.06.2010 № 10/06/07 загальних зборів товариства є недійсним, оскільки підписи засновників на ньому підроблені. Із аналізу показників балансу TOB «Сван-1» стає зрозумілим, що мова йде про неправомірні дії, спрямовані на виведення з господарського обігу активів з метою ухилення від проведення розрахунків з кредиторами. Також, зазначають, що висновок спеціаліста №1826 від 01.12.2010 р. складений спеціалістом-автотоварознавцем Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Черкаській області на четвертий день після видачі TOB «СІДІТІ трейд» довідки-рахунка серії КІМ №435584 від 27.11.2010 р. при постановці [PERSON] спірного автомобіля на облік в органах ВРЕР ДАІ, та у даному висновку зазначено, що саме ринкова вартість автомобіля SUBARU LEGACY OUTBEK 3.0, д.н.з. [NUMBER] на час оцінки складає 155 997,18 грн. Вартість спірного автомобіля станом на 01.12.2010 року не могла суттєво відрізнятись від його вартості станом на 27.11.2010 року. Також вказаують, що автомобіль SUBARU LEGACY OUTBEK 3.0, д.н.з. [NUMBER] міг бути реалізованим через установу комісійної торгівлі лише на умовах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 «Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», та на підставі якої покупцю могла бути видана довідка-рахунок. Однак, письмового договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між Комісіонером - TOB «Сідіті трейд» та покупцем - [PERSON] взагалі не існує. Накладної із зазначенням моделі, марки транспортного засобу, номера шасі, двигуна, його ціни TOB «Сідіті трейд» надані не були, вони відсутні і в матеріалах справи. Також відсутні відомості про технічний стан автомобіля внесені до відповідного журналу, передбаченого Постановою №120.. Факт того, що оспорюваний правочин вчинений з порушенням норм діючого законо\-давства, на вкрай невигідних для позивача умовах, що майно, яке належало TOB «Сван-1» на праві власності, зокрема спірний автомобіль, з порушенням норм діючого законодавства вибуло з власності даного Товариства, що укладенням зазначеного правочину були порушені права TOB «Сван-1», зокрема права власності, право на отримання прибутку від господарської діяльності, право на відчуження автомобілів, зокрема і спірного автомобіля за справедливою (ринковою) ціною, є доказом порушеного права позивача, та підставою для його захисту. Всі укладені TOB «Сван-1» в листопаді 2010 р. правочини, зокрема і оспорюваний, суперечать нормам цивільного законодавства України, вчинені з метою ухилення від сплати податків та проведення розрахунків з кредиторами Товариства, за таких умов вони направлені на завдання шкоди іншим особам, суперечать і моральним засадам суспільства. В результаті вчинених правочинів, зокрема і того, що є предметом спору, через заниження бази оподаткування Держава Україна не отримала лише ПДВ на суму 452 434,93 грн., не враховуючи суми податку на прибуток. Вважають, що свідоме заниження бази оподаткування та ухилення від сплати податків є також порушенням вимог Конституції України, цивільного законодавства та моральних засад суспільства. А тому змушені були звернутись до суду та просять визнати недійсним правочин, на підставі якого право власності на автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], перейшло від товариства з обмеженою відпровідальністю "Сван-1", м.Черкаси, вул.Рози Люксембург, 6.153/2, кв.35, ідентифікаційний код 25658686, до Головатенко Раїси Михайлівни вул.Благовісна, 6.222, кв.104, м.Черкаси, 18005, та на підтвердження якого TOB "СіДіТі Трейд" була видана довідка-рахунок №435584 від 27.11.2010 року. Покласти на відповідачів судові витрати. 04.11.2014 року подали письмові пояснення щодо пропуску строку позовної давності та просять з метою захисту порушеного права ТОВ «Сван-1» визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та захистити порушене право. У судовому засіданні представники позивача, [PERSON] та [PERSON], свої вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON], заперечив, щодо задоволення позову з мотивів відсутності порушення норм чинного законодавства та відсутності у позивача порушеного права, укладенням та повним виконанням сторонами спірного договору, подав письмові заперечення проти позову. Також просив застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у позові. Відповідачка, [PERSON] в судові засідання не з»явилась, про час і місце розгляду повідомлялась належним чином, подала до суду заперечення проти позов та заяву про застосування строку позовної давності. Представник відповідача, ТОВ «СіДіТі Трейд» Сіденко С.А., також заперечив, щодо задоволення позову в повному обсязі, як заявленого безпідставно. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратиф. ЗУ від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК). За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою від 25 жовтня 2011р. по справі №10/5026/2337/2011 було порушено провадження у справі про банкрутство - товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» і розпорядником майна призначено арбітражного керуючого [PERSON]. Ухвалою від 09 лютого 2012р. у справі №10/5026/2337/2011 (а.с. 126-128 том 3) відсторонено керівника боржника [PERSON] - голову ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю «Сван-1» та покладено виконання обов'язків керівника на арбітражного керуючого - розпорядника майна боржника [PERSON]. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2013р. у справі №10/5026/2337/2011, ухвала господарського суду Черкаської області від 09.02.2012р. у справі № 10/5026/2337/2011, залишена без змін. Постановою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2012 р. у справі №14-10/5026/2337/2011 визнано ТОВ «Сван-1» банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі досягнуто згоди про відчуження позивачем на користь [PERSON] легкового автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року випуску. Вартість реалізації даного автомобіля визначена сторонами в розмірі 59910 грн.00 коп. Відчуження автомобіля відбулось на підставі довідки-рахунку від 27.11.2010 №435584, виданої ТОВ "СіДіТі Трейд". За своїм правовим змістом довідка-рахунок є підтвердженням вчинення правочину договору купівлі-продажу та відповідає ст. 655 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. ТОВ "Сван-1", як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було досягнуто згоди про відчуження останній 27.11.2010 легкового автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року випуску. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У позовній заяві позивач зазначає, що вказаний автомобіль було продано за ціною, істотно нижчою від ринкової ціни цього автомобіля, оскільки ціна продажу за угодою становить 59910 грн.00 коп., що нижче ринкової вартості автомобіля, що є підставою для визнання договору недійсним та порушує права позивача на отримання прибутку від господарської діяльності. Суд вважає дані доводи необгрунтованими, виходячи з наступного: низька ціна продажу певного товару не є самостійною підставою для визнання договору недійсним, оскільки це не передбачено нормами чинного законодавства; неотримання прибутку є ризиком комерційної діяльності кожного господарюючого суб'єкта; висновок спеціаліста від 01.12.2010 №1826 не складався для відчуження автомобіля, а тому не може слугувати достовірним та допустимим доказом дійсної ринкової ціни автомобіля; проданий автомобіль був уживаний, оскільки авто мало значний пробіг (229 665 км), строк експлуатації 4 роки, що пояснює визначену у спірному договорі ціну продажу автомобіля. Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, за наказом від 12.11.2010 № 784, було вирішено зняти з обліку в ораганх ДАІ автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, сірого кольору, 2006 року. Таким чином суд вважає, що продаж цього автомобіля через видачу довідки-рахунку не порушує вимоги чинного законодавства України. Твердження позивача про те, що вищевказаний правочин порушує права, законні інтереси товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" та основні принципи його діяльності, передбачені ст.79 ГПК України та статутом товариства, оскільки його укладення направлено не на отримання прибутку, а навпаки завдало значних збитків товариству результаті продажу майна товариства за ціною, значно нижчою від ринкової, не є доказами наявності у ТОВ "Сван-1" порушеного права. Зібрані у справі докази свідчать про те, що кошти за проданий автомобіль ТОВ "Сван-1" ще до подачі позову отримало від [PERSON] у повній сумі. Ціна товару встановлюється за згодою сторін, а тому добровільний продаж товару за нижчою ціною ніж ринкова, не є порушенням прав продавця, а є його волевиявленням. Суд також критично ставиться до доводів позивача, про те, що [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності при укладані правочину, оскільки не надано суду достовірних доказів на обгрунтування такого твердження. Відповідно до протоколу № 403 від 11.11.2010 року вирішено і питання про продаж автомобіля, і про надання повноважень директору [PERSON] на укладення відповідних угод від імені ТОВ "Сван-1". Укладення таких угод від імені ТОВ "Сван-1" [PERSON] на підставі протоколу загальних зборів, яким учасниками товариства було прийнято рішення про продажу автотранспорту - є законним, оскільки дані рішення не оскаржувалися та не визнавалися недійсними. Належних доказів підробки підписів учасників ТОВ «Сван-1» суду не надано. Суд зазначає, що позивач не заперечив, що за результатами виконання спірного договору обома сторонами було повністю досягнуто мети його укладення. Позивач зі свого боку отримав повну суму за продаж автомобілів із можливістю розпорядження ними на власний розсуд, а [PERSON] отримала автомобіль. Питання недійсності договору не піднімалося ТОВ "Сван-1" аж до початку процедури банкрутства товариства, а продаж майна товариства за місяць до порушення провадження у справі про банкрутство не може безумовно свідчити про намір порушити права товариства, оскільки це могло бути і вимушеною господарською операцією, спрямованою на поповнення обігових коштів товариства, що відповідає його інтересам. В процесі розгляду спору позивач заявив клопотання про залучення до участі у справу другим відповідачем ТОВ „СіДіТі Трейд ". Вказане клопотання було задоволене. Однак, ТОВ „СіДіТі Трейд" не є стороною угоди між позивачем та [PERSON] щодо відчуження спірного автомобіля, а є лише торговельною організацією, тому її дії не мають бути предметом розгляду у даній справі, тому позов до ТОВ „СіДіТі Трейд " заявлений безпідставно. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 257, 256 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено у три роки. Оскільки правочини визнаються недійсними з моменту їх укладення, то для відповідних позовів перебіг строку позовної давності починається з моменту укладення спірного договору. Суд не погоджується із доводами позивача про поважність причин пропуску ним строку позовної давності з підстав того, що арбітражним керуючим [PERSON]. лише при проведенні повної інвентаризації документації ТОВ "Сван-1" було виявлено факти укладення угод на відчуження автотранспорту, а колишнє керівництво протидіяло [PERSON]. та приховувало документи щодо господарської діяльності товариства. Арбітражний керуючий вимушений був звертатися із різними запитами про виявлення документів, на підставі яких можна було б подавати відповідні позови, що в сукупності і призвело до порушення строку позовної давності. Суд погоджується із запереченнями про те, що зміна керівництва товариства або поява на підприємстві арбітражного керуючого не змінює перебіг строку позовної давності для визнання правочину недійсним, оскільки таке не передбачено нормами ЦК України, а стороною правочину є товариство, а не його керівник. Такі ж висновки зроблені Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 року з вказівкою на те, що для юридичної особи днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладення договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції на час виникнення спірних правовідносин, спеціальних норм про позовну давність (в т.ч. для звернення із позовами до суду арбітражного керуючого про визнання недійсними угод боржника) не встановлено. Тому неправильними є висновки про те, що перебіг строку позовної давності починається із дня, коли арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про укладені спірні договори. Крім того, ЦК України не містить поняття значного чи незначного строку пропуску позовної давності. Позивач не спростовує, що виявлення факту продажу автомобілів [PERSON]. відбулося на підставі відомостей із руху коштів по рахунках ТОВ "Сван-1" за кілька місяців до закінчення трирічного строку позовної давності і [PERSON] мав безперешкодний доступ до рахунків товариства з моменту призначення арбітражним керуючим. У січні 2014 року позивач подав, а суд прийняв позов із невизначеною у прохальній частині позову вимогою про визнання недійсним правочину без точної вказівки його реквізитів та дати. Суд сприяв позивачу у витребуванні доказів для отримання документів, на підставі яких відбулося переоформлення права власності на автомобілі ТОВ "Сван-1", на підставі чого позивач уточнив свої вимоги щодо реквізитів спірного правочину. Суд погоджується з тим, що до часу спливу трирічного строку позовної давності у позивача не було ніяких перешкод подати аналогічний позов і цим дотриматися строків звернення до суду за захистом свого порушеного права. [PERSON]. розпорядником майна ТОВ "Сван-1" було призначено 25.10.2011 року при порушенні провадження у справі про банкрутство. Ухвалою від 09.02.2012 року, яка залишена без змін постановою КАГС від 23.04.2013 року на [PERSON] покладено виконання обов'язків керівника товариства. З будь-якої із вказаних дат і до 27.11.2013 року у ТОВ "Сван-1" в особі його керівника [PERSON] було достатньо можливостей вжити заходи щодо розшуку документації на продане майно, вчасно переоформи картки із зразками підписів та перевірити банківські рахунки з інформацією про надходження коштів від продажу, звернутися до суду із заявою про вжиття запобіжних заходів для витребування доказів та цим дотриматися строку позовної давності. Також не було ніяких перешкод у пред'явленні позову про визнання правочину недійсним навіть у тому виді, в якому його було заявлено до суду у січні 2014 року без надання примірника угоди, яку позивач просить визнати недійсною. З цих підстав суд не погоджується із доводами позивача про поважність пропуску строків позовної давності для пред'явлення позову у даній справі. Поважність причин пропуску завжди пов'язана із об'єктивними перешкодами, які завадили позивачу захистити своє порушене право, однак таких доказів позивач суду не надав. Однак суд не застосовує до заявлених позовних вимог строку позовної давності для відмови позивачу у позові, виходячи з такого: За змістом ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність може бути застосована судом лише у випадку, якщо позивач доведе факт порушення свого права і не буде встановлено підстав поважності пропуску строку позовної давності. Ухвалою Верховного Суду України від 18.07.2000 встановлено, що у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, зостановлюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 80 ЦК України постановляє рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із закінченням строку давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене" Такий же висновок зроблено і в постанові ВГСУ від 14.04.2009 року у справі № 02/4070. Оскільки судом із доводів позивача та наданих ним доказів не було встановлено підстав для визнання недійсним спірного договору повністю та не доведено наявності у позивача порушеного права внаслідок укладення правочину від 27.11.2010 року, то суд відмовляє у позові саме з цих підстав (недоведеність позовних вимог і порушеного права), а не через пропуск строку позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України, при відмові у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст.13,15,203,215,216,256,257,655-658 ЦК України,

Outcome: dismissed