Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з майна. Позов мотивує тим, що 27 квітня 2010 року за договором купівлі-продажу він придбав нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За вказаним договором продавцем є ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а також у відповідності до п. 29 Договору іпотеки, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець, власник будинку, що відчужується за даним договором), ід. номер [NUMBER] , яка мешкає в [ADDRESS] , посвідченого Сахно В . І. За даним договором продавець ПАТ КБ «ПриватБанк» передав майно, що належить іпотекодавцю [PERSON] у власність покупцю, а покупець [PERSON] прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Право власності за даним договором зареєстроване в Золотоніському виробничому відділку КП «ЧООБТІ» 06.05.2010р. У липні 2019р. йому стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 15.11.2010 за № 10487054 про накладення арешту на будинок [PERSON] , який на момент внесення запису вже належав йому. Запис про арешт належного йому будинку до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна внесено реєстратором: Черкаською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 15361237 від 19.10.2009року Золотоніського ВДВС. Вважає, що у зв`язку з накладенням арешту на його майно, порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідач, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, отже позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту спосіб. Просить суд зняти арешт з будинку [ADDRESS] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2019р. задоволено клопотання представника відповідача та ухвалено розгляд справи проводити з викликом сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, де він заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що дані про арешт будинку позивача внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 15.11.2010 року за № 10487054 реєстратором Черкаської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а не державним виконавцем, який не був реєстратором цього обтяження. Тому відповідачем по даній справі Золотоніський ВДВС бути не може. Позивач не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, просив їх задовольнити, зняти арешт з належного йому будинку, стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 771,40 грн. та витрати, понесені ним на отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно у сумі 56 грн. Представник Золотоніського МР ВДВС Гончаренко Ю.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що на виконанні ДВС перебувало виконавче провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], а позивач не був стороною виконавчого провадження. У рамках виконавчого провадження державний виконавець зобов?язаний накласти арешт. Відповідно до чинного на той час законодавства, державний виконавець не накладав арешт самостійно, постанова про накладення арешту направлялася державному реєстратору, який самостійно приймав рішення щодо внесення запису до реєстру. Після проведення виконавчих дій виконавчий лист був повернутий стягувачу. Відповідно до чинного на той час законодавства на підставі повернення виконавчого документа без виконання неможливо було зняти арешт. У даний час виконавче провадження знищено. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2010р., посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської нотаріальної контори Компанієць О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1753 вбачається, що продавець ПАТ КБ «ПриватБанк» передав майно, що належить іпотекодавцю [PERSON] у власність покупцю, а покупець [PERSON] прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Будинок, що відчужується за цим договором, розташований в [ADDRESS] . З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на будинок, що розташований в [ADDRESS] , зареєстроване в Золотоніському виробничому відділку КП «ЧООБТІ» 06.05.2010р. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2010р. В інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна міститься запис від 15.11.2010 за № 10487054 про накладення арешту на будинок [PERSON] , розташований в [ADDRESS] , внесений реєстратором: Черкаською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 15361237 від 19.10.2009року Золотоніського ВДВС. У судовому засіданні встановлено, що арешт на будинок, що розташований в [ADDRESS] накладено 15.11.2010 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 15361237 від 19.10.2009 року Золотоніського ВДВС, як на майно, що належить [PERSON] , але станом на 15.11.2010 даний будинок вже на праві власності належав позивачу [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до положень ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що оскільки дані про арешт будинку позивача внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 15.11.2010 року за № 10487054 реєстратором Черкаської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а не державним виконавцем, то відповідно Золотоніським МР ВДВС права позивача не порушені. Так, порядок ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, унесення (одержання) інформації до (з) нього встановлювався Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5, що діяло на час накладення арешту. Відповідно до п. 1.4. Положення адміністратором Реєстру заборон (далі - Адміністратор) є державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів, слідчих органів та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Пунктом 1.12. Положення передбачено, що заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі подаються до Реєстратора - державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філій. Органи державної виконавчої служби подають заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна та запити про надання витягу з Реєстру заборон в електронній формі, а у разі тимчасової відсутності доступу до підсистеми електронних заяв Реєстру заборон - в паперовій формі до Реєстратора - державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональних філій. Згідно п. 2.1. Положення підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). Згідно з п. 2.2. Положення органи та посадові особи, зазначені в пункті 2.1.2 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка. Пунктом 2.3. Положення передбачено, що реєстратор відмовляє у внесенні відомостей до Реєстру заборон, якщо: - у заяві в паперовій, електронній формах відсутні або вказані не повністю, не чітко або нерозбірливо відомості, передбачені пунктами 2.6.1-2.6.3 цього Положення; -формат та засоби подання заяв в електронній формі не відповідають вимогам, установленим Адміністратором; -у заяві в електронній формі відсутній електронний цифровий підпис або сертифікат (посилений сертифікат) відкритого ключа електронного цифрового підпису скасований або заблокований. Тобто перелік підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії був вичерпним. Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 18.08.2004 N 85/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1021/9620, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, - унесення до Реєстру відомостей про обтяження об`єкта нерухомого майна здійснюється Реєстратором на підставі "Заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна" (додаток 1 ( za020-04 ) до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про внесення запису до Реєстру Реєстратор видає заявнику примірник "Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна". Відповідно до п. 2.1. Інструкції у "Заяві про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна" зазначаються: "Вихідний номер та дата"; "Тип обтяження"; "Відомості про документ-підставу"; "Відомості про об`єкт обтяження"; "Відомості про обтяжувача"; "Відомості про власника майна"; "Додаткові відомості"; "Відомості про особу, що подає заяву"; "Службові відмітки"; "Аркуш та всього аркушів". Тобто саме відповідачем, як обтяжувачем майна у заяві про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна вказуються всі відомості, на підставі яких реєстратор вносить відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Отже і власником обтяжуваного майна було помилково вказано [PERSON] саме ним. Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки порушене право позивача стосовно обтяження, накладеного на майно, яке є власністю позивача, перешкоджають йому у здійсненні права власності та підлягають до задоволення, оскільки накладений арешт на будинок, розташований в [ADDRESS] обмежує законні права позивача та унеможливлює право розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача арешту об`єкту нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768,40 грн. Не підлягає до стягнення з відповідача комісія за проведення платежу за сплату судового збору в розмірі 3 грн. та 56 грн. витрат за отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК вони не відносяться до судових витрат.

Outcome: approved