Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Заявниця є спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері. За життя, мати залишила заповіт на її ім`я, яким заповіла житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . На час смерті матері, заявниця постійно з нею проживала, однак, коли вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй відмовлено через відсутність підтверджуючих документів про фактичне прийняття спадщини. Заявниця зазначає, що вона, за життя матері, останній рік проживала разом з нею, за адресою: [ADDRESS] , та доглядала за нею, а після її смерті - здійснювала поховання. Оскільки Тульчинською державною нотаріальною конторою заявниці відмовлено в оформленні спадщини після смерті [PERSON] , тому вона просила суд встановити факт прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . На адресу суду 11.10.2021 надійшла заява заявника [PERSON] про внесення змін до прохальної частини та назви заяви (а.с. 23), у якій вона уточнює вимоги заяви, а саме: просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем - матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, представник заявника подав заяву про розгляд справи у його та заявника відсутність. В минулому судовому засіданні заявник та її представник уточнені вимоги заяви про встановлення факту підтримали. Представник заінтересованої особи - Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви про встановлення факту не заперечує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що заявниця це його колишня сусідка, її мати проживала по сусідству з ним. Приблизно з 2019 року (точніше не пам`ятає), заявник [PERSON] проживала з матір`ю до дня смерті останньої. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявник [PERSON] є його сусідкою, і проживала з матір`ю з 2019 року по 2020 рік. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.06.2020 виконкомом Тульчинської міської ради Вінницької області (а.с. 5), [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до довідки Тульчинської міської ради № 209 від 01.06.2021 (а.с. 7) [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , та померла [INFO] . Відповідно до копії заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] [INFO] (а.с. 10), вона заповіла заявниці [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області № 209 від 01.06.2021 (а.с. 7), [PERSON] проживала на день смерті зі спадкодавцем [PERSON] в одному будинку. Копією свідоцтва про народження від 24.11.1951 (а.с. 8) підтверджується, що спадкодавець [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , яка 19.03.1985 уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 6). Тульчинською державною нотаріальною конторою заявниці [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини (а.с. 4). Згідно довідки Тульчинської державної нотаріальної контори № 1130/01-16 від 10.11.2021 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не відкривалась. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Судом, при розгляді справи не підтверджено реєстрацію місця проживання заявника зі спадкодавцем. Разом з тим, довідкою Тульчинської міської ради № 209 від 01.06.2021 (а.с. 7), а також показами свідків, підтверджено факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] спільним проживанням на момент смерті зі спадкодавцем [PERSON] в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене, надавши оцінку усім письмовим доказам та показам свідків, проаналізувавши їх у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухвалені судом рішень у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. В зв`язку з цим, усі судові витрати, понесені заявником залишаються за ним.

Outcome: approved