Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 05.10.2009 року в розмірі 11806 гривень 14 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 5 жовтня 2009 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 2000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 16.12.2018 року становить 11806 гривень 14 копійок та складається з наступного: - 1289,80 грн. - тіло кредиту; - 1214,68 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 8263,27 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 538,39 грн. - штраф (процентна складова) . Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 16.12.2018 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної карти. В судовому засіданні представник позивача Петлюк В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ml.rv.court.gov.ua/sud1712/, в судове засідання не з`явився. Будь - яких заяв, відзивів на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 05.10.2009 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 2000 грн., зі сплатою відсотків за його користування. В подальшому [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується документально (57-68). Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна » 55 днів пільгового періоду", а також з розрахунку заборгованості, Банк свої зобов`язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній картці, про що свідчить рух коштів по рахунку. Поряд з цим, в подальшому свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16.12.2018 року йому нараховано заборгованість в сумі 11806 гривень 14 копійок, яка складається з наступного: - 1289,80 грн. - тіло кредиту; - 1214,68 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 8263,27 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 538,39 грн. - штраф ( процентна складова). Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 7-8) Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З виписки з кредитного рахунку [PERSON] , вбачається, що впродовж періоду користування [PERSON] кредитними коштами періодично збільшувався кредитний ліміт, а також відсоткова ставка за користування кредитом. Повідомлення боржника про підвищення відсоткової ставки здійснювалось шляхом списання з його рахунку сум на погашення відсотків, після чого [PERSON] продовжував користуватися кредитними коштами, що свідчить про те, що він приймав нові умови кредитування (57-68). Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в даному випадку з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один з із заявлених до стягнення видів неустойки - штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., так як її стягнення передбачено за порушення строку платежів більш ніж на 30 днів. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково, тобто в межах заборгованості за тілом кредиту, відсотках та фіксованої частини штрафу. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial