Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПРАТ ІНГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику у разі ушкодження здоров`я.\~Вобґрунтування позову зазначає, що вона працювала на підприємстві відповідача з 05 серпня 1993 року на рудозбагачувальній фабриці №2 сепараторником, фільтрувальником, машиністом конвеєру, машиністом крану з грейферним захватом на виробничій дільниці шихтовки та відвантаження концентрату, де підпадала під дію загальної вібрації та пилу, які через недоліки машини перевищували показники ГДР. Український НДІ 16 лютого 2021 року встановив їй захворювання, які визнані професійними. 18 березня 2021 року складено Акт розслідування причин виникнення професійного захворювання та встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання є те, що вона, працюючи на підприємстві відповідача підпадала під дію шкідливих виробничих факторів, які перевищували гранично допустимі норми. При огляді МСЕК 18 травня 2021 року їй встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% по вібраційній хворобі, 10% - по ХОЗЛ), а також встановлена третя група інвалідності. Внаслідок професійного захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, остання має хворобливий стан, тому змушена часто проходити обстеження у лікарів та постійно лікуватись. Від того, що вона стала особою з інвалідністю у неї виникають душевні переживання та глибокі моральні страждання. Всі незручності викликають у неї почуття неповноцінності, оскільки вважає себе тягарем для своєї родини та оточуючих людей. Позивач вважає, що з боку роботодавця їй повинна бути відшкодована моральна шкода у розмірі 200\~000,00 грн, яку просить стягнути з відповідача без утримання податків, зборів та інших платежів. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2021 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представником відповідача подано пояснення щодо позову, з яких слідує, що відповідачем було вжито всіх заходів задля забезпечення сприятливих умов для позивача. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. З матеріалів справи не видно, що відповідач змушував позивача укладати трудовий договір враховуючи шкідливі умови праці. Звертає увагу суду на об`єктивну неможливість абсолютного усунення недоліків шкідливих факторів, враховуючи специфіку технологічного процесу. Відповідач дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку щодо певних пільг, в тому числі відпустка більшої тривалості, пільговий пенсійний стаж, підвищена оплата. На ПРАТ "ІНГЗК" засосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології. брання позивачем роботи зі шкідливими умовами праці було свідомим, з метою отримання гарантій та пільг, тому обов`язок відповідача відшкодування моральної шкоди є необгрунтованим. Просить врахувати окрему думку до акту розслідування професійного захворювання [PERSON] , де сторони погодились, що посадові особи ПРАТ "ІНГЗК" не порушували законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Також вказує, що з дати встановлення професійного захворювання і до часу звернення до суду минуло лише декілька місяців і моральні страждання є нетривалими. Також вважає розмір шкоди завищеним, тому просить визначити розмір моральної шкоди з урахуванням судової практики та утримати податок на доходи фізичних осіб за рахунок позивача. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії\~трудової книжки\~позивача видно, що з 05 серпня 1993 року остання працювала на підприємстві відповідача на рудозбагачувальній фабриці №2 сепараторником, фільтрувальником, машиністом конвеєру, машиністом крану з грейферним захватом на виробничій дільниці шихтовки та відвантаження концентрату. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціального багатопрофільного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» №370 від 16 лютого 2021 року позивачу встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з центрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з радикулонейропатією білатеральною попереково-крижовою та шийною, з вираженими статико - динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг з остеоартрозом у поєднанні з періаотрозом ліктьових та колінних суглобів, з двобічним тазостегновим періартрозом, двобічним плечолопатковим періартрозом, стійкий больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) група В. Легенева недостатність першого ступеня. Під час роботи позивача на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, про що складено відповідний Акт від 18 березня 2021 року. В Акті вказано, що загальний стаж роботи [PERSON] складає 27 років 07 місяців, з яких в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 27 роки 7 місяців. Виходячи з п.17 Акту хронічне професійне захворювання позивача виникло внаслідок праці машиністом крана мостового типу з грейферним захватом, керувала краном, під час навантаження та розвантаження сипучих матеріалів. Підпадала під дію загальної вібрації, показники котрої перевищували ГДР, а також дію пилу, показники котрої перевищували ГДК, через конструктивні недоліки машини. Відповідно до окремої думки до вказаного Акту, а саме члена комісії - начальника відділу з охорони праці ПРАТ "ІНГЗК" Лісецького О.В., де він вважає, що посадові особи ПРАТ "ІНГЗК" не порушували законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, оскільки умови праці, в яких працювала [PERSON] не створювались ПРАТ "ІНГЗК", а є наслідком недосконалості технології збагачення корисних копалин та результатом проектних робіт, виконаних державними органами при створенні рудозбагачувальних фабрик. Крім того, [PERSON] свідомо зобов`язалась виконувати роботу, визначену трудовим договором, при наявності на робочому місці шкідливих виробничих факторів та була ознайомлена про можливі наслідки їх впливу на стан здоров`я. При огляді МСЕК 18 травня 2021 року [PERSON] встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності: 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по ХОЗЛ з 05 травня 2021 року по 01 червня 2020 року. Встановлена 3 група інвалідності - з 05 травня 2021 року по 01 червня 2021 року. Дата повторного переогляду - 01 травня 2022 року. Відповідно до наданих позивачем виписок - епікризів та виписок із медичної карти вона тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з\~ Конституцією України\~- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини\~є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.\~ \~ \~ \~ Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої з 05 травня 2021 року 60% та встановлення третьої групи інвалідності з повторним переоглядом. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: рівень загальної вібрації та концентрація пилу фіброгенної дії перевищували гранично допустимі показники. Із Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2021 року видно, що підставою для встановлення позивачу професійного характеру захворювання стала його праця в умовах впливу шкідливих факторів - 27 років 07 місяців на підприємстві відповідача. Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача - відповідачем не надано. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155, ратифікованою Україною законом №3988-VI (3988-17 ) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня вібрації та концентрації виробничого пилу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні\~питання про\~ розмір\~ відшкодування\~ спричиненої\~моральної шкоди\~суд враховує\~конкретні обставини\~справи,\~обсяг,\~характер,\~тривалість та\~наслідки заподіяних\~позивачу моральних\~страждань,\~стан його\~здоров`я,\~ вину\~підприємства в\~заподіянні шкоди,\~суттєвість вимушених\~змін у\~житті.\~ \~ Визначаючи розмір відшкодування поивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу з 05 травня 2021 року 60% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третьої групи інвалідності з повторним переоглядом,\~тривалість роботи\~на підприємстві\~відповідача,\~обсяг фізичних\~та моральних\~страждань позивача,\~їх інтенсивність\~та довготривалість,\~істотність вимушених\~змін у\~її життєвих\~стосунках,\~наслідків,\~що наступили.\~ Також суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, що склала 27 років 07 місяців. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 150 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі \~ 50 00,00 грн - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог представника відповідача про стягнення моральної шкоди з утриманням податку на доходи фізичних осіб за рахунок позивача суд зазначає таке. Підпунктами 14.1.180 п.14.1 ст.14 та п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із п.п.164.2.14, 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПРАТ "ІНГЗК" на користь держави судовий збір в сумі 1 500,00 грн. На підставі ст.ст.\~8,\~22,\~58 Конституції України, ст.ст.\~5,\~23,\~1166,\~1167,\~1168 ЦК України, ст.ст.\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України,\~ст.13 Закону України "Про охорону праці"\~та

Outcome: partial