Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась з цим позовом до суду і вказала, що 02 серпня 1994 року згідно наказу № 107-м від 01 серпня 1994 року вона була прийнята на роботу на посаду лікаря-імунолога дитячої консультації Криничанської районної лікарні Дніпропетровської області. В подальшому у вказаній лікарні вона працювала лікарем-педіатром. 22 квітня 2002 року згідно з наказом № 65-к від 02 квітня 2002 року вона була переведена на посаду заступника головного лікаря з дитинства та пологової допомоги. 27 серпня 2005 року згідно з наказом № 101-к від 26 серпня 2005 року позивачка була переведена на посаду головного лікаря по медичному обслуговуванню населення району, лікар-педіатр. Згідно з наказом № 125-к від 17 вересня 2009 року позивачку було переведено на посаду заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності. Згідно з наказом № 271 від 27 грудня 2011 року назву районний комунальний заклад охорони здоров'я "Криничанська центральна районна лікарня" змінено на комунальний заклад "Криничанська центральна районна лікарня" Дніпропетров\-ської обласної ради". 03 серпня 2015 року згідно з наказом № 130-к від 03 серпня 2015 року головного лiкapя комунального закладу "Криничанська центральна районна лікарня" Дніпропетров\-ської обласної ради" (далі КЗ "КЦРЛ" ДОР") [PERSON] позивачку було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штатної посади, п.1 ст. 40 КЗпП України. Дані обставини про роботу в КЗ "КЦРЛ" ДОР" підтверджуються записами в трудовій книжці позивачки. Як зазначає позивачка, її звільнення з посади заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, лікаря-педіатра КЗ "КЦРЛ" ДОР" є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає відміні з наступних обставин. Позивачка працювала в КЗ "КЦРЛ" ДОР" з 1994 року і за цей період часу ніколи не порушувала трудову дисципліну, не мала стягнень. В порушення вимог п.1 ч.1 ст. 40 Кзот України скорочення чисельності штату працівників згідно з наказом № 95-к від 02 червня 2015 року головного лікаря КЗ "КЦРЛ" ДОР", в тому числі і посади яку займала позивачка, проведено без змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації. Лікарня не змінювала свого профілю та організації, ні реорганізовувалась, не банкрутувала та не перепрофілювалась. Позивачка вказує, що відповідач достовірно знаючи про те, що позивачка має двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також про те, що в сімї позивачки немає інших працівників із самостійним заробітком, що позивачка працює в даній лікарні і має тривалий безперервний стаж роботи, незважаючи на це звільнив її з роботи. При звільненні не була отримана згода профспілкового комітету, їй не пропонувались для працевлаштування всі наявні у відповідача вакантні посади. Тому позивачка звернулась до суду з проханням поновити її на роботі в комунальному закладі "Криничанська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" на посаді заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, стягнути з комунального закладу "Криничанська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 серпня 2015 р. до поновлення її на роботі; стягнути з комунального закладу "Криничанська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" на її користь, заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. та 275 грн. судових витрат. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивачка дійсно була звільнення з роботи в зв'язку з скороченням посади, на якій вона працювала. При цьому порушень трудового законодавства не допущено, оскільки посада, яку займала позивачка, дійсно була скорочена і новий штатний розпис був затверджений головою Криничанської райдержадміністрації. Позивачка займала посаду заступника керівника установи, тому згода профспілкового органу для її звільнення потрібна не була. Позивачка була вчасно попереджена про наступне звільнення і їй пропонувались вакантні посади згідно її кваліфікації. Але позивачка від працевлаштування на ці посади відмовилась, тому і була звільнена. За таких умов моральна шкода позивачці завдана не була, тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] пояснив, що на час звільнення позивачки він працював головним лікарем КЗ "КЦРЛ" ДОР". У червні 2015 року ним був виданий наказ про внесення змін в штатний розпис, згідно якого ряд посад, в тому числі і посада, на якій працювала позивачка, були скорочені. В той же день позивачка була попереджена про наступне звільнення і їй було запропоновано декілька лікарських посад, від працевлаштування на які вона відмовилась. Тому по закінченні строку попередження позивачка була звільнена. Він вважає, що при звільненні позивачки трудове законодавство було дотримане. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши докази по справі суд вважає встановленим, що позивачка наказом відповідача № 125К від 17 вересня 2009 року переведена на посаджу заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності з 21 вересня 2009 року. Дана посада була наявна в штатному розписі відповідача станом на 01 червня 2015 року, а була виведена з затвердженого головою Криничанської районної державної адміністрації штатного розпису відповідача тальки станом на 01 вересня 2015 року. Але вже 02 червня 2015 року відповідач видає наказ № 95К про скорочення з 02 червня 2015 року ряду посад, в тому числі і посаду, займану позивачкою. В той же день 02 червня 2015 року позивачка у відповідності із ст. 49-2 КЗпП України під розпис попереджається про наступне вивільнення і позивачці відповідач запропонував ряд лікарських посад, від працевлаштування на які позивачка відмовилась. Тому позивачка наказом відповідача № 130К від 03 серпня 2015 року звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штатної посади. При цьому звільнення проведене за правилами ст. 43-1 КЗпП України без попередньої згоди профспілкового органу. Але ст.49-2 КЗпП України зобов'язує відповідача одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати позивачці іншу роботу в тій же установі. Проте відповідач всупереч вимогам наведеної норми трудового законодавства не запропонував позивачці для працевлаштування всіх наявних вакантних посад, на яких би позивачка могла працювати за станом здоров'я, а обмежився лише пропонуванням лікарських вакансій. Тому суд вважає, що недотримання відповідачем при звільненні позивачки вимог ст. 49-2 КЗпП України свідчить про відсутність законних підстав для звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України і обумовлює висновок суду про поновлення позивачки на роботі з дня звільнення - 03 серпня 2015 року, та стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що передбачено ст. 235 КЗпП України. За умови, що тривалість вимушеного прогулу складає 274 робочі дні, а середньомісячний заробіток позивачки становить 6278 грн, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 78191,38 грн. Порушення відповідачем законних прав позивачки призвели до її моральних страждань, пов'язаних з втратою нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд, зважаючи на втрату позивачкою внаслідок протиправних дій відповідача роботи, на якій вона працювала не один рік і мала налагоджені життєві зв'язки, на необхідність докладення позивачкою додаткових зусиль для працевлаштування з метою забезпечення проживання сім'ї, вважає можливим в порядку ст. 237-1 КЗпП України задоволити позовні вимоги про стягнення 10000 грн. моральної шкоди. А задоволення позову за правилами ст. 88, 367 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат у вигляді судового збору та 4000 грн. витрат на правову допомогу, а також обумовлює допущення рішення суду про поновлення на роботі до негайного виконання.

Outcome: approved