Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26.10.2007 року в сумі 24 523,32 дол. США, посилаючись на порушення боржником своїх зобов`язань за даним договором. Позовна заява мотивована тим, що 26.10.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір №HEN0AN00000103, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8820,70 дол. США на термін до 25 жовтня 2012 року. Оскільки відповідач кредитних зобов`язань не виконав, станом на 02 серпня 2019 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 24523,3 дол. США (що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2019 року складає 621420,93 грн.), у тому числі 4094,48 дол. США - заборгованість за кредитом, 499,59 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 225,93 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19703,32 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором). Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 9321,31 грн. Ухвалою судді від 28.11.2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 06.07.2020 року від представника відповідача - адвоката Краснової І.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що 18 грудня 2012 року було ухвалено заочне рішення яким задоволено вимоги КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу з [PERSON] за кредитним договором № НЕN0AN00000103 від 26.10.2007 року та, відповідно до договору застави, вказаним заочним рішенням в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на автомобіль марки ВАЗ, модель 21101, 2007 року випуску, тип [NUMBER] : легковий седан, кузов [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Тобто, в даному випадку,на думку адвоката, відбулося дострокове стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] .. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Одночасно представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні вимог «ПриватБанк» у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки останній платіж [PERSON] був внесений 01.06.20111 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 30.10.2019 року. Представник позивача Логвіновська А.А. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у гривневому еквіваленті 24523,3 дол. США, тобто за курсом 25,34 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2019 року, що дорівнює 621420,93 грн. Відповідач [PERSON] , який був повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Представник відповідача - адвокат Краснова І.В. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21.05.2018 року було змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк". 26.10.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір №HEN0AN00000103, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8820,70 дол. США на термін до 25 жовтня 2012 року. Після укладення договору, між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав належним чином, проте [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворився борг перед ПАТ КБ «Приватбанк», який станом на 02.08.2019 рік згідно із розрахунком банку складає 24 523,30,04 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 4094,48 доларів США; заборгованість за відсотками - 449,59 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 225,93 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 19703,32 доларів США. Відповідач просив застосувати строк позовної давності до таких вимог позивача. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової. Як вбачається з матеріалів справи, погашення заборгованості за Кредитним договором, укладеним сторонами 26.10.2007 року,передбачено щомісячними платежами. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останню проплату за вказаним кредитним договором [PERSON] було здійснено 20 травня 2011 року в сумі 147,06 доларів США в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та банком. З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 15 листопада 2019 року, тобто поза межами строків позовної давності, що, з урахуванням заяви адвоката відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів, комісії та пені. Зазначене узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають

Outcome: dismissed