Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року у розмірі 20 725,20 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку становить 514 602, 92 грн., яка складається із суми заборгованості по кредиту - 9 628,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 239 083,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4 903,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 121 760,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 053,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 125 478,91 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 138,95 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 28 279,95 грн. А також витрат по сплаті судового збору у сумі 7719,04 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року (далі-Договір кредиту), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 26 885,00 доларів США, зі сплатою 11,00 відсотків річних. Відповідно до п.1.2. Договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4., 2007 року випуску, чорного кольору. Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит в обумовленому договором розмірі, натомість [PERSON] здійснював свої зобов'язання не належним чином, в результаті чого у нього станом на 07.05.2014 року утворилась вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. 15.07.2016 року представником відповідача подано до суду письмові заперечення. Зі змісту яких убачається, що відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду, про що надав відповідну заяву. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду, оскільки перебіг такого строку переривався. Так, останній платіж було здійснено відповідачем 10.05.2012 року. У зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, Банк з урахуванням наявного у договорі кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року третейського застереження, звернувся 23.07.2014 року із позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] до Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків. Рішенням від 28.10.2014 року позов було задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договром у розмірі 128 136,03 грн. та 1681,36 грн. третейського збору. Проте, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.01.2016 року було відмовлено у видачі виконавчого листа на підставі означеного рішення третейського суду, оскільки Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Після чого, 29.02.2016 року Банк звернувся з даним позовом до суду. З огляду на означене просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково пояснила, що про звернення Банку до Третейського суду відповідачу не було відомо, як і про наявність рішення прийнятого Третейським судом за результатами розгляду позову. Більше того, враховуючи, що вимога позивача до Третейського суду була нікчемною, в силу положень Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», то переривання строку позовної давності не відбулось. А тому враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності, не ставиться питання про його поновлення та не наводиться поважність причин його пропуску, просила відмовити у позові. Разом з тим, представник відповідача не заперечувала, факт отримання [PERSON] кредитних коштів у обумовленому договором розмірі. При цьому, вважала розрахунок заборгованості наданий позивачем завищеним, не належним та недостатнім доказом для підтвердження фактичного розміру боргу за кредитним договором. За таких обставин просила відмовити у позові в повному обсязі. Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що між[PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Позивач, було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року для придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4., 2007 року випуску, чорного кольору. Відповідно до умов якого, Позивачу було надано кредит в сумі 26885,00 доларів США, зі сплатою 11,00 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 31.07.2014 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідно до графіку погашення заборгованості до 10-го числа кожного місяця. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 26885,00 доларів США, визнається сторонами та не викликає у суду обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Як убачається із розрахунку заборгованості [PERSON] порушив умови зазначеного договору, свої зобов'язання виконував не належно, внаслідок чого станом на 26.01.2016 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 20 725,20 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку становить 514 602, 92 грн., яка складається із суми заборгованості по кредиту - 9 628,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 239 083,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4 903,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 121 760,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 053,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 125 478,91 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 138,95 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 28 279,95 грн Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду з даним позовом. За правилами ст. ст.256, 257, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За даними наданого представником позивача розрахунку заборгованості убачається, що 10.05.2012 року по Договору кредиту, відповідач здійснив на користь позивача платіж в розмірі 205,91 доларів США і це був останній вчинений відповідачем платіж по зазначеному договору кредиту. Таким чином, саме з цього часу позивач мав довідатись про порушення відповідачем своїх зобов»язань, і з цього часу у Банку виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Як убачається із матеріалів третейської справи № 1334/14 ПАТ «Укрсоцбанк» 23.07.2014 рокузвернувся до Третейського суду при Асоціації Українських банків із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.10.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 394/13/07-А від 02.08.2007р. у сумі 128 136,03 грн. та 1681,36 третейського збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2016р. (справа № 755/21982/15-ц) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду з підстав, того що в силу п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" на дату винесення третейським судом рішення спір не був підвідомчий третейському суду. (а.с.41). З даним позовом до суду Банк звернувся 29.02.2016 року. А відтак, суд приходить до висновку, що відбулось переривання строку позовної давності, оскільки Банк пред'являв позов до [PERSON] звертаючись до третейського суду. А тому, позивачем не пропущено строк загальної позовної давності при зверненні з даним позовом. У зв'зяку із чим суд відхиляє доводи представника відповідача, про застосування наслідків спливу строку позовної давності, як підстави для відмови у позові. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Умовами п.п.3.3.7., 3.3.8. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.2.4.,2.5. договору кредиту, та протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п.3.2.3. договору кредиту про невиконання вимог п.3.2.3.1.-3.2.3.6. цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. Згідно із ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором кредиту, в результаті чого у нього виникла заборгованість. Станом на 26.01.2016 року загальний розмір заборгованості складає 20725,20 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 9628,88 доларів США, заборгованість за відсотками - 4 903,81 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 5053,56 доларів США , що еквівалентно на дату розрахунку 125478,91 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1138,95 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку - 28279,95 грн. Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості належними, допустимими та достатніми доказами з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав передбачених ЦПК України, роз'яснював представнику відповідача його право на звернення до суду із клопотанням про призначення судової економічної експертизи. Разом з тим, відповідач розпорядився даним правом на власний розсуд та не заявляв суду відповідного клопотання, чим скористався наданими йому процесуальними правами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на означене, виходячи із обов'язку відповідача виконувати свої зобов'язання за кредитним договром, доведеність належними та допустимими доказами обставину того, що [PERSON] порушив зобов'язання встановлені договором кредиту, відсутність доказів своєчасної та повної оплати заборгованості, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 7 719,04 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved