Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року на суму 16 731 грн., пояснюючи, що між сторонами було укладено кредитний договір, і внаслідок його невиконання у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.08.2014 року становить 18653,90 грн., з яких заборгованість по процентам за користування кредитом 4409,20 грн., заборгованість по комісіям за користування кредитом - 522,71 грн.; заборгованість з пені 13721,98 грн. Але враховуючи, що від цієї суми належить відняти суму у розмірі 3195,64 грн., яка була задоволена судовим наказом Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.10.2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк", різниця, яка підлягає стягненню становить 15458,26 грн. Крім того враховуючи штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 772,91 грн. штраф процентна складова, отже заборгованість достягнення становить 16731,17 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" Луньова А.Г. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та попросила суд задовольнити їх, надавши до суду письмові пояснення та заперечення проти застосування строку позовної давності. В основі свого заперечення представник ПриватБанку зазначає, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а також після видачі судового наказу за кредитним договором №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року з позичальника було стягнуто 3195,64 грн., але на сьогоднішній день судовий наказ виконаний фактично не був, оскільки суд не визначив черговість виконання грошового зобов'язання, за якою основна сума боргу погашається в останню чергу, в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки відповідач здійснив останній платіж 12.07.2010 року, позивач вважає цю дату строком переривання позовної давності, який на думку позивача має сплинути 12.07.2015 року, отже строк позовної давності пропущеним не вважає. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги попросив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову, пояснивши, що позовні вимоги не визнає повністю, так як договірні відносини між ним та позивачем припинилися, після винесення судового наказу від 01.10.2008 року і вказану заборгованість він повністю погасив, і виконавче провадження по даному кредитному договору закінчене. Крім того просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки минув строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного (споживчого) договору №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року, укладеного між ПАТ "ПриватБанк" з однієї сторони та [PERSON] (позичальником) з другої сторони, банк надає кредит в розмірі 2970грн. на 24 місяці, зі сплатою відсотків у розмірі12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Таким чином строк закінчення дії договору 28.04.2009 рік. В той же час відповідно до судового наказу від 01.10.2008 року №2-н-63/2008 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач), заборгованість у розмірі 3195,64 грн. за кредитним договором №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року, за яким відповідач отримав у кредиткошти в розмірі 2970 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік. Як вбачається із розрахунку заборгованості від 14.08.2014 року за договором №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року, 12.07.2010 року позивач, останній раз здійснив виплату по кредитній заборгованості. Представник позивача в своїх письмових поясненнях посилається на те, що судовий наказ по справі 2-н-63/08 від 01.10.2008 року за кредитним договором №KGXRRX00930198 від 28.04.2007 року виконаний фактично не був, оскільки суд не визначив черговість виконання грошового зобов'язання, за якою основна сума боргу погашається в останню чергу, в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. В той же час як вбачається із заяви про видачу судового наказу заявник згідно розрахунку заборгованості просив стягнути заборгованість в розмірі 3195,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2736,37 грн., 379,93 грн. - заборгованість за процентами, 65,34 - заборгованість з комісії 14 грн. пеня за несвоєчасну виплату. Дані вимоги були задоволені і винесено судовий наказ, яким стягнуто з відповідача вищезазначену заборгованість за кредитним договором. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.08.2010 року по судовому наказу №2-н-63 від 01.10.2008 року, виконавче провадження закінчено, в зв'язку зі сплатою [PERSON] 3149,14 грн. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252, 255 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 11.09.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом загальну позовну давність та умова про збільшення позовної давності може бути передбачена кредитним договором. Згідно з підп. 5.5 п. 5 кредитного договору сторони домовилися про те, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, що встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони споживчого кредиту (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року №6-126цс13, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для судів). В судовому засіданні встановлено, що відповідач погасив основну суму заборгованості, проценти та пеню згідно судового наказу від 01.10.2008 року. Повністю за судовим рішенням позивач розрахувався з відповідачем лише 12.07.2010 року, таким чином вважав, що боргові зобов'язання по даному кредитному договору відповідно до їх умов повністю погашені. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як свідчать умови кредитного договору, сторони встановили строк повернення кредиту по 28.04.2009 року включно. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У даній справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення їх сплати. Але внаслідок того, що відповідач порушив свої зобов'язання згідно кредитного договору з нього було стягнуто всю суму боргу до закінчення терміну дії договору. В судовому засіданні відповідач пояснив, та представник позивача не заперечив, що останній платіж по виконанню судового наказу ним був здійснений 12.07.2010 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. Відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, оскільки з часу отримання кредиту і після винесення судового наказу №2-н-63 від 01.10.2008 року по час звернення до суду з даним позовом 11.09.2014 року позивач не заявляв жодних претензій з приводу даного кредиту, і представник позивача в судовому засіданні не надав жодних доказів того, що з часу закінчення дії кредитного договору, а саме з 28.04.2009 року до відповідача [PERSON] не пред'являлися будь-які претензії з приводу існуючої заборгованості, а строк погашення кредитної заборгованості за даним судовим наказом не може вважатися перериванням строку позовної давності, оскільки за судовим наказом з відповідача було стягнуто кредитну заборгованість достроково повністю до закінчення строку дії договору, внаслідок несвоєчасної сплати останнім коштів за умовами кредитного договору. А тому суд вважає, що строк з якого має рахуватися позовна давність це строк закінчення дії кредитного договору, а відтак, позов про стягнення заборгованості подано банком поза межами строку позовної давності відповідно до умов кредитного договору, так як відповідач тримав кредит 28.04.2007 року строком на 24 місяці, тобто до 28.04.2009 року, термін позовної давності продовжено банком, згідно заяви позивача до п'яти років, тобто до 28.04.2014 року, зазначена дата є спливом позовної давності, а позивач звернувся до суду лише 11.09.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотавння відповідача про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed