Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

04.09.2013 року позивач [PERSON] звернулася до Краснолуцького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей виконавчого комітету Краснолуцької міської ради про не виконання рішення виконавчого комітету Краснолуцької міської ради, в якому він зазначив про те, що він перебував у спів мешканні з громадянкою [PERSON] з 2007 року по вересень 2010 року, та з квітня 2012 року по лютий 2013 року. Під час спів мешкання у них народилась донька, [PERSON] [INFO] про що свідчить Свідоцтво про народження Серія [NUMBER]. Після тою, як він з Відповідачем почали мешкати окремо його донька [PERSON] проживає із мамою, та її батьками (дідусем та бабусею) . Фактично з самого моменту окремого мешкання, у нього з Відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача та осіб, які проживають разом із його донькою, стосовно неможливості його нормального спілкування між ними. Всі його намагання, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки Відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з донькою. За час їхнього окремого проживання, з початку лютого місяця 2013 року Відповідач повністю ізолювала дитину від нього та спілкування з ним, коли він бажав побачитися з донькою. Відповідач не відповідала на телефонні дзвінки, ухилялась від зустріч. За весь час окремого проживання він бачив свою доньку, лише три рази не більш двох годин, на прогулянках. Він намагався урегулювати це питання з Відповідачем мирним шляхом, неодноразово звертався до неї та просив не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною, для якої спілкування з батьком так само важливо як із матір'ю, а може навіть важливіше в чомусь. Він має бажання бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з нею, має бажання приймати активну участь в її вихованні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення у суспільстві. Згідно ст.. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, він зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а Відповідач, та інші особи не мають права перешкоджати йому спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" , батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" . Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Отже, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Він любить свою доньку, тому хоче особисто спілкуватися з нею. Відповідно до ст. 153, ч. 2 ст. 157 СК він, як батько дитини, на це має право. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він звернувся з заявою до Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Краснолуцької міської ради (надалі - Третя особа) . На засіданні комісії були запрошені він та Відповідачка, їх заслухали і комісія шляхом голосування прийняла рішення № 81/2 від 28.03.2013 року відповідно до якого Позивачу були встановлені часи участі у вихованні та спілкуванні з донькою, [PERSON], [INFO]. На виконання вищевказаного рішення, 26.08.2013 року (за згодою з мамою доньки вони перенесли дні його зустріч з донькою з суботи 24.08.2013 року на понеділок 26.08.2013 року) , 27.08.2013 року, 29.08.2013 року о 18.30 годин, та 10.00. години ранку понеділка він приходив на зустріч, спілкування та прогулянку з його донькою за місцем мешкання мами, але двері йому ніхто не відчинив. Світла у квартирі не було. На телефонні дзвінки ні мати, ні бабуся доньки не відповідали та не передзвонювали. 30 серпня 2013 року у 08 годин 30 хвилин він знову прийшов за місцем мешкання його доньки з двома свідками, а саме: [PERSON], який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], але також їм ніхто не відчинив, та телефонні дзвінки ні мати ні бабуся доньки не відповідали. 18 годині 00 хвилин того ж дня, зі свідками він прийшов за адресою мешкання матері доньки. Але також їм ніхто не відчинив, та телефонні дзвінки ні мати ні бабуся доньки не відповідали. У 18 годині 40 хвилин 30.08.2013 року йому передзвонила мати його доньки. У той час вони були ще разом зі свідками. Він відповів, та ввімкнув на телефоні звучний зв'язок. На його запитання: "Чому вас нема дома, де ви знаходитесь, чому не відповідаєш на мої дзвінки?" . Вона відповіла: "Ми на морі, у Криму. Я повезла оздоровлювати доньку". На його питання: "Чому вона ні узгодив, ні поспілкувавшись з ним тишком повезла мою доньку на море?" . На що вона відповіла: "Я не повинна ні с ким це узгоджувати, це моя дитина" та поклала слухавку. Відповідно до вищевказаного, він вважає, що Відповідач порушив норми сімейного законодавства та Рішення Виконавчого комітету Краснолуцької міської ради № 81/2 від 28.03.2013 року, відповідно до якого Позивачу були встановлені часи участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial