Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Мегабанк звернулося до Луцького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Пік Нерухомість", виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання недійсним рішення щодо оформлення права власності, скасування свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення приміщення офісу. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 31.10.2007 року між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір за яким останній було надано кредит в розмірі 750 000 грн. Цього ж дня між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно приміщення офісу за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги 5. В подальшому 15.11.2007 року між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №172/2007 на отримання в кредит 2 500 000 грн. Цього ж дня між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно приміщення офісу за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги 5. Рішенням апеляційного суду Волинської області № 2-2112/11 від 20.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №161/2007 від 31 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ «Мегабанк»в сумі 719765,84 грн., [PERSON] перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором №162/2007 від 31 жовтня 2007 року у розмірі 832005,81 грн., всього 1551 771,65 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно нотаріально-посвідченого договору, укладеного між ПАТ «Мегабанк» [PERSON] 31 жовтня 2007 року, зареєстрованого за реєстровим № 8723 приміщення офісу (приміщення від №3-1 по №3-7) літера А-3 площею 81,4 кв.м., вартістю 1994809 грн., шляхом надання права ВАТ «Мегабанк» на його продаж від свого імені будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, визначеної ст.38 ЗУ «Про іпотеку». 02.12.2016р. ПАТ "Мегабанк" стало відомо, що вищезазначене нерухоме майно, яке перебувало під іпотекою банку, [PERSON] внесла до статутного фонду ТОВ "Пік Нерухомість" та продала третій особі [PERSON] В подальшому використовуючи отримані дублікати свідоцтв про право власності на приміщення, здійснила їх реконструкцію в результаті чого змінено площу із 81,4 кв.м. на 46,6 кв.м та 34,6 кв.м., а приміщення офісу за пл.135,3 кв.м. на 60,0 кв.м. та 75,3 кв.м. після чого отримала нові свідоцтва про право власності та внесла майно до статутного фонду ТОВ "Пік Нерухомість", після чого останнє приміщення офісу площею 46,6 кв.м. та 34,6 кв.м. відчужило [PERSON] ПАТ "Мегабанк" позбавлений можливості скористатись своїм правом реалізації предмету іпотеки в повному обсязі. Просить, визнати недійсними рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 вересня 2009 року №678-9, щодо оформлення права власності на [PERSON], від 29 жовтня 2009 року №774-1 в частині оформлення права власності на ТзОВ "Пік Нерухомість", від 05 лютого 2009 року №73-12 від 30 квітня 2009 року №330-14. Скасувати дублікат свідоцтва про право власності на офіс(приміщення(з №3-1 по №3-7) літера А-3, загальною площею 81,4 кв.м.), що розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5, виданий 14 серпня 2009 року виконавчим комітетом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №612-1 від 14.08.2009р. взамін втраченого свідоцтва про право власності; 2) скасувати свідоцтво про право власності на офіс №2 загальною площею 34,6 кв.м.,який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності [PERSON], яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 17 вересня №678-9; 3) скасувати свідоцтво про право власності на офіс №2 загальною площею 34,6 кв.м.,який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності ТзОВ "Пік Нерухомість", яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29 жовтня 2009 року №774-1; 4) скасувати свідоцтво про право власності на офіс №1 загальною площею 46,6 кв.м., який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності [PERSON], яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 17 вересня 2009 року №678-9; 5) скасувати свідоцтво про право власності на офіс №1 загальною площею 46,6 кв.м., який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності ТзОВ "Пік Нерухомість", яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29 жовтня 2009 року №774-1; 6) скасувати свідоцтво про право власності на офіс загальною площею 60,0 кв.м., який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності [PERSON], яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 17 вересня 2009 року №678-9; 7) скасувати свідоцтво про право власності на офіс загальною площею 60,0 кв.м., який розташований у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності ТзОВ "Пік Нерухомість", яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29 жовтня 2009 року №774-1; 8) скасувати свідоцтво про право власності на торгово-офісне приміщення загальною площею 75,3 кв.м., яке розташоване у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності [PERSON], яке видане 21 вересня 2009 року на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 17 вересня 2009 року №678-9; 9) скасувати свідоцтво про право власності на торгово-офісне приміщення загальною площею 75,3 кв.м., яке розташоване у місті Луцьку на проспекті Перемоги за №5 та належить на праві власності ТзОВ "Пік Нерухомість", яке видане 03 листопада 2009 року на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29 жовтня 2009 року №774-1; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 квітня 2010 року, укладений між ТзОВ "Пік Нерухомість" та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.н. 1787 номер правочину 3897279; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 квітня 2010 року, укладений між ТзОВ "Пік Нерухомість" та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.н. 1792 номер правочину 3897594; повернути приміщення офісу (приміщення від №3-1 по №3-7) літера А-3, загальною площею 81,4 кв.м. в попередній правовий стан, в якому вони знаходились на момент укладення іпотечного договору, укладеного між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] посвідченого 31.10.2007 р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №8723 та приміщення офісу №17-18, загальною площею 135,3 кв.м., а саме приміщення із 1 по 7, в попередній правовий стан, в якому вони знаходились на момент укладення іпотечного договору, укладеного між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] посвідченого 15.11.2007 р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №9098. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і просив в задоволенні позову відмовити. Подав заяву про застосування строків. Зазначив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 листопада 2011 року у справі № 2-2112/11 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON], розірвано кредитні договори укладені між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та відповідачами № 161/2007 від 31.10.2007 р. № 162/2007 від 31.10.2007 р., № 172/2007 від 15.11.2007 року і строки позовної давності з 2011 року станом на 22.12.2017року вже давно сплили. Згідно зазначеного рішення суду правовідносини між Позивачем (ПАТ «Мегабанк») та Відповідачем ([PERSON]О.) припинені з ініціативи банку. Відповідач вважає, що ПАТ «Мегабанк» було відомо про перехід права власності підтверджується документами кримінального провадження до якого Позивач був залучений, як потерпілий. Вважає, що про відчудження та переобладнання вищевказаних приміщень Позивачу було відомо із матеріалів кримінального провадження порушеного проти [PERSON], в якому ПАТ «Мегабанк» є потерпілою стороною. Зазначає, що зазначене підтверджується поданою до суду відповідачем [PERSON] старшого слідчого прокуратури міста Луцька [PERSON] про порушення кримінальної справи та обєнання кримінальних справ в одне провадження від 16.01.2012 року, [PERSON] старшого слідчого прокуратури міста Луцька [PERSON] про порушення кримінальної справи та обєнання кримінальних справ в одне провадження від 21.03.2012 року, [PERSON] старшого слідчого СУ УМВС України у Волинській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 26.05.2012 року про закриття кримінальної справи в частині предявленого обвинувачення, в частині порушення відносно осіб за окремими епізодами та порушення кримінальної справи було проінформовано всіх зацікавлених осіб (заявника, потерпілого, прокурора) в тому числі і ВАТ «Мегабанк», про що зазначено в пункті 5 зазначеної постанови. В зазначеній [PERSON] слідчого ВАТ «Мегабанк» фігурує як зацікавлена потерпіла особа, зокрема в 1 абзаці 3 сторінки цієї постанови. Звертає увагу, що Позивачем вибраний спосіб захисту цивільного права, який не передбачений законом. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 передбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 31.10.2007 року між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір за яким останній було надано кредит в розмірі 750 000 грн. Цього ж дня між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно приміщення офісу за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр. Перемоги 5. В подальшому 15.11.2007 року між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №172/2007 на отримання в кредит 2 500 000 грн. Цього ж дня між ВАТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно приміщення офісу за адресою: Волинська область, м.Луцьк, пр.Перемоги 5. Рішенням апеляційного суду Волинської області № 2-2112/11 від 20.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №161/2007 від 31 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ «Мегабанк»в сумі 719765,84 грн., [PERSON] перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором №162/2007 від 31 жовтня 2007 року у розмірі 832005,81 грн., всього 1551 771,65 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно нотаріально-посвідченого договору, укладеного між ПАТ «Мегабанк» [PERSON] 31 жовтня 2007 року, зареєстрованого за реєстровим № 8723 приміщення офісу (приміщення від №3-1 по №3-7) літера А-3 площею 81,4 кв.м., вартістю 1994809 грн., шляхом надання права ВАТ «Мегабанк» на його продаж від свого імені будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оспорюванні рішення міськвиконкому, свідоцтво про право власності на офіс були прийняті в 2009 році і більше як через 6 років позивач звернувся в суд про визнання їх незаконними та скасування. Позивач не подав до суду доказів, які б свідчили про вжиті ним заходи за ці роки для отримання інформації про стан своїх майнових прав. Позивач не довів, що він не міг дізнатись про порушення свого права, так як це спростовується вищенаведеними обставинами, так і тим, що інформація про приміщення знаходилася в офіційному реєстрі і при цьому Відповідачі постійно володіють та користуються цим майном. Поважних причин пропущення позовної давності Позивачем до суду не виходячи з такого. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи №6-2469цс16: «Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.» Позивачем пропущено строк позовної давності і тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Незастосування судом позовної давності у даній справі було б порушенням не тільки цивільного законодавства України, а й статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права на справедливий суд в контексті вирішення спору на підставі чинних положень національного законодавства (прав та обов`язків сторін цивільного характеру) та порушувало б принцип правової визначеності. Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року. Позивач просить, визнати недійсними рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 вересня 2009 року №678-9, щодо оформлення права власності на [PERSON], від 29 жовтня 2009 року №774-1 в частині оформлення права власності на ТзОВ "Пік Нерухомість", від 05 лютого 2009 року №73-12 від 30 квітня 2009 року №330-14. Способи захисту цивільного права визначені в статті 16 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно пункту 10 зазначеної статті способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, позивачем вибрано спосіб захисту свого права який не передбачено законом. Позивач щодо визнання зазначених рішень незаконними не звертався, позовні вимоги в цій частині не уточняв. За змістом ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed