Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за розпискою та в подальшому до початку розгляду справи по суті змінив предмет позову (т.1 а.с.83-85). Просив стягнути з відповідача [PERSON] безпідставно отримані кошти в розмірі 7 500 доларів США, що відповідно до курсу української гривні до долара США становить 59 947 гривень 50 коп. та усі понесені судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він 20.11.2012 року надав відповідачу [PERSON] під розписку грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США, що за курсом НБУ відповідно до гривні, на момент подання позову, становить 59947,50 грн., за автомобіль марки VOLKSWAGEN Т-4 2000 р., реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 01 лютого 2006 року. Грошові кошти в сумі 60 000 грн. за цей автомобіль відповідач при свідках [PERSON] та [PERSON] отримав 20.11.2012 року, що підтверджується розпискою та довіреністю, складеною відповідачем особисто. Але, враховуючи на той момент начебто зайнятість відповідача і відсутність часу на укладення договору купівлі-продажу та постановку даного автомобіля на облік в органах ДАІ, позивач отримав від останнього розписку, згідно якої відповідач продав йому автомобіль за 7500 доларів США, сам автомобіль та генеральну довіреність з правом передоручення в подальшому, на три роки. Сторони домовились, що розписка буде підтвердженням передачі суми грошових коштів, для укладення договору купівлі-продажу. Відповідач жалівся на скрутне становище, потребу грошей та брак часу через особисті проблеми. Відповідач неодноразово наголошував, що як тільки в нього буде час, він укладе з позивачем договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідач запевняв його, що проблеми законно переоформити на нього автомобіль не буде та у найближчий час на його прохання, буде укладено договір купівлі-продажу та здійснено реєстрацію автомобіля в органах ДАІ. Згодом, позивач зв'язався з відповідачем та наполягав на укладені нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля, але останній усіляко уникав цього, а в подальшому усі засоби зв'язку з ним були відсутні. Пізніше позивач дізнався, що відповідач не має права на відчуження автомобіля, а власником автомобіля є [PERSON], якого позивач після цього намагався знайти для переоформлення автомобіля, але все було марно, адже всі засоби зв'язку з ним також були відсутні. 12 травня 2013 року о 9 годині автомобіль було затримано і з'ясувалося, що на автомобіль накладено арешт. Позивач зазначає, що відповідач знав, але приховав інформацію про накладення арешту на автомобіль і тому швидко його продав з подальшими обіцянками укласти договір купівлі - продажу та реєстрації автомобіля в органах ДАІ. Розпорядитися майном, за яке позивач заплатив великі гроші, а саме 7 500 доларів США - не в змозі. Одразу ж після арешту автомобіля, він знайшов відповідача та пред'явив йому усну вимогу згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення грошових коштів у розмірі 60 000 грн. (7 500 доларів США), проте до сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно отримані кошти у розмірі 7 500 доларів США, що відповідно до курсу української гривні до долара США становить 59 947 гривень 50 коп. та усі понесені судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні викладені у позові обставини та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище факти. Також пояснив, що при складанні розписки про передачу коштів за придбаний автомобіль, [PERSON] вказував, що автомобіль належить йому. Про те, що автомобіль перебуває під арештом, ніхто йому не повідомляв. Договір купівлі-продажу вони не укладали бо у нього не було на це коштів. [PERSON] не наполягав на нотаріальному укладенні такого договору. Гроші за автомобіль він віддавав відповідачу в доларах США та в цей день йому був переданий спірний автомобіль. Розписка про передачу коштів була написана пізніше у нього вдома. [PERSON] для цього приїжджав до нього додому. 12.05.2013 року в м.Новомосковськ його автомобіль було зупинено працівниками ДАІ та повідомлено, що автомобіль перебуває під арештом. Автомобіль було вилучено. У зв'язку з тим, що він не має змоги користуватися придбаним автомобілем, просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти, які він сплатив за придбання вказаного автомобіля та усі понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позові вимоги позивача [PERSON]. Зазначив, що відповідач [PERSON] визнає факт отримання коштів від позивача за продаж останньому спірного автомобіля "VOLKSWAGEN", а також визнає, що ним була складена розписка про отримання коштів від [PERSON] в сумі 7500 доларів США. Вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.1212 ЦК України відповідач [PERSON] безпідставно набув майно, а саме грошові кошти без достатньої правової підстави, оскільки автомобіль не був знятий з обліку в ДАІ, письмовий договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було, автомобіль не було зареєстровано за позивачем [PERSON] в органах ДАІ, право власності на спірний автомобіль за позивачем також не визнано. Також представник позивача зазначив, що оскільки вони змінили предмет позову та не просять стягнути суму коштів на підставі розписки, просить суд не брати до уваги як доказ розписку про отримання коштів від 20.11.2012 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Пояснив, що в квітні 2006 року [PERSON] будучи власником автомобіля, "VOLKSWAGEN" Т-4 2000 р., реєстраційний номер [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 01 лютого 2006 року, надав [PERSON] та [PERSON] (кожен діє самостійно, незалежно один від одного; довіритель та повірені діють на підставі договору доручення, укладеного раніше в усній формі) право керування та продажу цього автомобіля на підставі довіреності від 16.04.2006 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, строком на п'ять років. По закінченню строку дії довіреності в квітні 2011 року, [PERSON] на підставі та на виконання укладеного з ним усного договору доручення - надав йому та [PERSON] (кожен діє самостійно, незалежно один від одного) нову довіреність від 18.04.2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON]. Згідно вказаної довіреності [PERSON] уповноважив довірених продати автомобіль за ціну та на умовах на його розсуд, зняти з обліку в ДАІ, в тому числі укласти договір купівлі-продажу. Довіреність є дійсною. 20.11.2012 року на підставі довіреності від 18.04.2011 року відповідач продав автомобіль [PERSON] відповідно до усного договору купівлі-продажу автомобіля. На підтвердження чого була складена розписка та видана ним довіреність від 20.11.2012 року, яку написав власноручно, що продав даний автомобіль. За вказаний автомобіль отримав 60000 гривень. Претензій до автомобіля у Позивача не було. Посилання позивача на те, що відповідач відмовлявся переоформляти автомобіль є неправдивими. [PERSON] особисто вирішив не перереєстровувати автомобіль на себе, так як не мав достатньо грошових коштів та і зять останнього повідомив, що для керування автомобілем достатньо отримати права і ключі від автомобіля. Він в свою чергу наполягав на переоформленні, але [PERSON] навіть відмовився від отримання номера телефону власника автомобіля [PERSON]. В травні 2013 року автомобіль було затримано органами ДАІ за борги власника автомобіля [PERSON] та тільки тоді Позивач повідомив його про наявність публічних обтяжень на згаданому автомобілі. Зазначає, що приватними нотаріусами Чернівецького міського нотаріального округу при оформленні нотаріальних довіреностей на його ім'я, інформація про наявність чи відсутність обтяжень не перевірялась, так як цього не вимагають норми чинного законодавства, перевірялось лише чи не значиться автомобіль в угоні. Тому він на протязі шести років керування автомобілем ніяким чином не міг дізнатися про обтяження щодо даного автомобіля. Таким чином, так само не міг знати і був дуже здивований дізнавшись про вилучення автомобіля за борги його власника [PERSON]. Так як [PERSON] на протязі року, починаючи з травня 2013 року не міг навіть дізнатися місцезнаходження даного автомобіля, він не шкодуючи часу та грошей всебічно допомагав позивачу [PERSON] у пошуку і поверненні даного автомобіля. В 2013 році він надав йому всі документи, які були необхідні для повернення автомобіля, навіть віддав оригінал нотаріальної довіреності від 18.04.2011 року, яка до теперішнього часу знаходиться у Позивача. Він також залучав адвоката і на протязі двох тижнів дізнався для [PERSON] інформацію про місцезнаходження автомобіля, отриманні відповіді на запити адвоката також передані Позивачу. Також на прохання [PERSON] в червні 2013 року він їздив до м. Чернівці для отримання довідки у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON]. Оригінал довідки він передав [PERSON]. В судовому засіданні 17.06.2014 року відповідач зазначив, що отримані від продажу автомобіля "VOLKSWAGEN" кошти, він витратив на власні потреби. Представник відповідача [PERSON] була присутня в судовому засіданні 14.02.2014 року до початку розгляду справи по суті. Остання отримала заяву із зміненими предметом позову і в подальшому в судові засідання не являлась. В розгляді справи брала участь представник відповідача - [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знаходиться в такому ж становищі як і [PERSON]. Відповідач не знав про борги [PERSON] та про те, що у зв'язку з цим на автомобіль накладено арешт. Вважає, що складена сторонами розписка є простою формою договору купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] отримав кошти від покупця автомобіля, що не заперечується сторонами. В подальшому грошові кошти в сумі 60 тисяч гривень, отримані від продажу спірного автомобіля в березні 2013 року, [PERSON] особисто та в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] передав власнику автомобіля - [PERSON], що підтверджується особистою розпискою [PERSON] від 17.03.2013 року. Розписка знаходилась у [PERSON], який є одним із повірених за нотаріальною довіреністю від 18.04.2011 року та була надіслана відповідачу поштою 12.07.2014 року. Так як [PERSON] передав власнику автомобіля грошові кошти від продажу даного автомобіля, він не є особою, яка збагатилась за рахунок продажу транспортного засобу. Право власності на спірний автомобіль "VOLKSWAGEN" до [PERSON] не перейшло. Вважає, що відповідачем у даній справі повинен бути власник спірного автомобілю [PERSON]. Просить у задоволенні позову відмовити. Також зазначила, що п.1 ч.2 статті 1049 Цивільного кодексу України не може застосовуватись до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки грошові кошти [PERSON] отримав не в позику, а від продажу автомобіля, який 20.11.2012 року придбав [PERSON]. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином судовими повістками та шляхом опублікування оголошення в газетах "Урядовий кур"єр" від 17.07.2014 року №127 (5256) про виклик на 21.07.2014 року ( т.1 а.с.150-153), „[PERSON] слова" від 05.02.2015 року про виклик на 18.02.2015 року ( т.2 а.с.19-21) за останнім відомим місцем реєстрації по [ADDRESS] в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області. Однак, про причини неявки [PERSON] суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи, за відсутності третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що в двадцятих числах листопада 2012 року [PERSON] попросив його подивитися автомобіль марки "VOLKSWAGEN", який він мав намір купувати. Присутні про огляді автомобіля були він, [PERSON], зять останнього та продавець автомобіля [PERSON]. Він оглянув автомобіль та сказав [PERSON], що машина в доброму стані, претензій до стану автомобіля у нього не було. Він не є експертом, лише розбирається в технічних характеристиках автомобіля. Огляд автомобіля відбувався в м.Кривий Ріг, в районі ПГЗК біля дороги. Передача коштів за автомобіль відбувалась в самому автомобілі. [PERSON] та [PERSON] сиділи на передніх сидіннях автомобіля "VOLKSWAGEN", він та інший чоловік сиділи на сидіннях відразу за ними. [PERSON] передав продавцю [PERSON] 7500 доларів США, що по курсу на той час відповідало 60 000 грн.. Він також перераховував ці кошти та перевіряв їх на фальсифікацію. [PERSON] передав позивачу техпаспорт на автомобіль. Його здивувала ціна за такий автомобіль, на його думку вона була занижена. Вони питали у [PERSON] стосовно вартості автомобіля, той пояснив, що просто треба скоріше продати. На момент придбання спірного автомобіля переоформлення машин в органах ДАІ було дорого. Крім того, дозволено було керувати транспортними засобами лише за умови, що є технічний паспорт на машину. [PERSON] не казав, що гроші за автомобіль він повинен комусь передати. Чи велась розмова про видачу [PERSON] довіреності на керування придбаним автомобілем - не пам'ятає. Розписка про отримання коштів за автомобіль була написала на подвір'ї позивача [PERSON] пізніше того дня, коли відбулась передача коштів за придбання машини. За домовленістю, розписку писала дружина [PERSON]. При написанні розписки були присутні: [PERSON], [PERSON], він та ще жінка - сусідка [PERSON]. Розписку вони потім прочитали та підписали: [PERSON], [PERSON] та свідки, кожен біля свого прізвища. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] є його тестем - батьком дружини. [PERSON] у 2012 році придбав у відповідача [PERSON] автомобіль "VOLKSWAGEN" білого кольору, який вони знайшли за об'явою. Всі переговори по купівлі автомобілю вів його тесть [PERSON], він в цей час разом з іншим чоловіком, якого запросив [PERSON] - оглядали машину. Придбали спірний автомобіль за 7500 доларів США. Розписка щодо придбання автомобілю була написана дружиною позивача - [PERSON], вдома у [PERSON] в присутності відповідача [PERSON] та двох свідків. Розписка була складена не в день передачі коштів за автомобіль. [PERSON] сказав, що чомусь не може писати, тому цю розписку написала дружина позивача, а [PERSON] поставив у розписці свій підпис стосовно того, що продав автомобіль та отримав за продаж гроші. Він і [PERSON] ставили в розписці свої підписи як свідки. Розписка складена була про отримання коштів в гривнях, оскільки здійснення операцій в доларах заборонялось, фактично було передано [PERSON] 7500 доларів США. На той час був прийнятий закон про дозвіл керування транспортним засобом на підставі тех.паспорта, тому вирішили їздити спочатку так, а потім здійснити переоформлення. [PERSON] не наполягав на нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу автомобіля. Приблизно через рік після здійснення купівлі цього автомобіля, при поїздці до м. Дніпропетровська, [PERSON] був зупинений працівниками ДАІ, які здійснили вилучення автомобіля. Вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], разом зі [PERSON], були уповноважені [PERSON] на продаж автомобіля VOLKSWAGEN ТRANSPORT, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER] на підставі довіреності від 18.04.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, в реєстрі №1917, строком на десять років (а.с.13 т.1), із наданням повіреним зокрема права одержати належні йому гроші. Крім того, 16 квітня 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №3459, була посвідчена довіреність, відповідно до якої [PERSON] передав у розпорядження, з правом продажу, автомобіль марки VOLKSWAGEN ТRANSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачу [PERSON] та [PERSON].(а.с.193 т.1). Факт одержання відповідачем [PERSON] грошових коштів за автомобіль VOLKSWAGEN в розмірі 60000,00 гривень підтверджується його особистою письмовою довіреністю від 20.11.2012 року (а.с.124 т.1). Укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля здійснено не було. Довіреність на право керування та розпорядження спірним автомобілем позивачу від імені відповідача [PERSON] -не видавалась. Згідно довідки центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Кривий Ріг та Криворізького району від 04.07.2014 року - станом на 03.07.2014 року за [PERSON], [INFO], транспортні засоби не зареєстровані (а.с.143 т.1). 12.05.2013 року згідно протоколу огляду та затримання транспорту в присутності водія [PERSON] був затриманий автомобіль Фольксваген-Транспортер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.14 т.1). Підставою для затримання даного транспортного засобу став арешт рухомого та всього майна, що належить [PERSON], накладеного за постановою Шевченківського районного суду від 02.11.2007 року №3-19479, постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Кіцманського РУЮ №16761876 від 20.01.2010 року та №17788962 від 04.03.2010 року (а.с.15-18 т.1). Згідно копії листа Відділу ДВС Кіцманського районного управління юстиції в Чернівецькій області від 04.06.2013 року, слідує, що у вказаному Відділі ДВС існують відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь фінансових установ на загальну суму 4201844,68 грн. (а.с.19 т.1). Із довідки ПАТ КБ "Правекс-Банк" №47 від 08.08.2013 року встановлено, що станом на 08.08.2013 року Національний Банк України встановив курс української гривні до долара США: за 1 долар США - 7,993 грн. (а.с.20 т.1). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ст.1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4)відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Внаслідок передачі коштів позивачем за автомобіль - право власності на спірний автомобіль [PERSON] не набув, автомобіль було вилучено з його користування. Нотаріально письмовий договір купівлі-продажу автомобіля також не укладено, а тому не можуть застосовуватися правові наслідки порушення зобов'язань. Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України на окремі види майна може бути встановлено спеціальний порядок набуття громадянами права власності. В межах діючого законодавства існує спеціальний порядок купівлі- продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 p. N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх і типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів". Стаття 34 вищевказаного закону передбачає, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати транспортні засоби протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, з наданням визначених Правилами документів. Перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Отже, набуття права власності на автомобіль здійснюється при наявності договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою підрозділу ДАІ про зняття цього засобу з обліку. Оскільки грошові кошти за автомобіль VOLKSWAGEN ТRANSPORT, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER] отримані відповідачем за письмовою довіреністю з порушенням вимог чинного законодавства щодо зняття транспортного засобу з обліку в підрозділі ДАІ та подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного рухомого майна, що в подальшому призвело до порушення права позивача на розпорядження, володіння та користування придбаним майном, є всі підстави для висновку про набуття відповідачем цих коштів без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вказаних норм закону, судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Виходячи із змісту ст.60 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розписка від 20.11.2012 року, копія якої знаходиться на аркуші справи №5 т.1 про продаж автомобіля Фольксваген-Транспортер, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі довіреності, за ціною 7,5 тис. умовних одиниць, які продавець отримав від покупця в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] - не береться судом до уваги як доказ у справі, оскільки позивачем було змінено предмет позову та на обгрунтування своїх вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів останній не посилається на вказану розписку. Крім того, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що уточнені та змінені позовні вимоги не ґрунтуються на вказаній розписці Встановлено, що позивач звернувся до відповідача [PERSON] з позовом щодо стягнення безпідставно отриманих коштів, сплачених за придбання автомобіля, а відповідач в судовому засіданні пояснив, що кошти, які йому передав позивач ним було використано на потреби сім'ї. Пояснення відповідача в цій частині не співпадають з поясненнями по справі представника відповідача [PERSON] яка зазначила, що кошти від продажу автомобіля - [PERSON] передав власнику транспортного засобу -[PERSON]. Отже, до таких пояснень суд відноситься критично та не може взяти їх до уваги. Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог в розмірі 59947 грн. 50 коп. і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ст.11 ЦПК України. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі по оплаті судового збору та відповідно до ст.79 ч.2 п.6 ЦПК України -витрати, пов'язані з опублікуванням оголошень в газеті про виклик третьої особи. На підставі викладеного і у відповідності зі ст.1212 Цивільного Кодексу України, ст.10,11,60,88, 212-214 ЦПК України, - суд,

Outcome: approved