Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Відділення Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "Надра" Луцького регіонального управління /далі - Луцьке РУ/ звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та [PERSON] 10 січня 2007 року був укладений договір кредитної лінії № 5МК/2007/978-МКЛ/47-К та додаткові угоди до нього, що є його невід'ємною частиною, згідно якого відповідачу [PERSON] було відкрито кредитну лінію в сумі 99000,00 Євро на умовах, визначених Кредитним договором. Відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти двома частинами, а саме 10 січня 2007 року та 11 січня 2013 року. Згідно умов цього ж договору, відповідач [PERSON] зобов'язувався повертати кредит та сплачувати відсотки, передбачені договором кредиту, шляхом внесення в касу банку або шляхом безготівкового переказу. У разі порушення строків сплати відсотків за користування кредитом він зобов'язався сплатити на користь позивача пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Крім того, у разі порушення строків повернення кредиту він зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також, за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом відповідач мав сплатити позивачу штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, визначених на дату прострочення. Проте відповідачем [PERSON] порушуються умови повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 01 грудня 2012 року, перед ПАТ КБ "Надра" за ним виникла заборгованість на загальну суму 62437,25 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2012 року становить 648479,77 грн., із них: 37171,55 Євро (386067,58 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 15034,94 Євро (156154,45 грн.) - заборгованість по відсотках кредиту; 7620,44 Євро (79146,68 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; 2610,32 Євро (27111,05 грн.) - штраф за порушення вимог кредитного договору. Крім цього 11 січня 2007 року в забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки з відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого Поручитель і Позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Враховуючи викладене, ПАТ КБ "Надра" просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за договором кредитної лінії в сумі 648479,77 грн. та судові витрати по справі /а.с. 2-4/. В ході судового розгляду справи представник позивача Борщ Н.М. збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за вказаним договором кредитної лінії в сумі 67605,86 Євро, що становить 734475,88 грн., яка виникла станом на 01.12.2013 року /а.с. 62-64/. В судовому засідання засіданні представник позивача Борщ Н.М. (довіреність № 13-11-12336 від 26 вересня 2013 року) позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Покликаючись на розрахунки заборгованості по даному кредитному договору, виконані позивачем, вказував на те, що висновки судової економічної експертизи щодо розміру заборгованості відповідачів є сумнівними, а тому просив задовольнити позов в повному об'ємі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча неодноразово повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомляли. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заявлений позов в частині вимог до відповідача [PERSON] визнала частково. Вказувала на те, що висновком судової економічної експертизи, який є належним та допустимим доказом, чітко встановлено суму заборгованості за даним кредитним договором і яка становить 21918,61 Євро, що еквівалентно 238125,64 грн. Решта нарахувань по кредиту, які позивач просить стягнути з відповідача є незаконними з мотивів, викладених у висновку експерта, а тому не підлягають до стягнення з [PERSON] Подала письмову заву з проханням прийняти визнання [PERSON] заявленого позову в частині стягнення з нього заборгованості в сумі 21918,61 Євро, що еквівалентно 238125,64 грн. В іншій частині позову до цього відповідача просила відмовити повністю та стягнути з позивача судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Заявлений позов в частині вимог до відповідача [PERSON] не визнала повністю з тих підстав, що договір поруки, на який покликається позивач як на підставу своїх вимог, на час звернення до суду був припинений у відповідності до норм ст. 559 ЦК України, а тому вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором в солідарному порядку, як з поручителя, є незаконними. Просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що 10 січня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" в особі директора філії ВАТ КБ "Надра" Луцького РУ Падалка О.Ю. та [PERSON] було укладено договір № 5МК/2007/978-МКЛ/47-К про відкриття кредитної лінії в сумі 99000,00 Євро терміном 60 місяців з 10 січня 2007 року по 10 січня 2012 року. Кредит надавався зі сплатою 12,4% річних, котрі можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є невід'ємною частиною /а.с. 5/. Згідно умов цього ж договору, відповідач [PERSON] зобов'язувався повертати кредит та сплачувати відсотки, передбачені договором кредиту, шляхом внесення в касу банку або шляхом безготівкового переказу (п. 3.1.3 договору). Пунктом 8 Кредитного договору передбачена відповідальність наступна відповідальність сторін: у разі порушення строків сплати відсотків за користування кредитом позивальник зобов'язаний сплачувати на користь позивача пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня: у разі порушення строків повернення кредиту позивальник зобов'язаний сплачувати на користь позивача пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, визначених на дату прострочення. 10 січня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" в особі директора філії ВАТ КБ "Надра" Луцького РУ Падалка О.Ю. та [PERSON], було укладено додаткову угоду № 1 до Договору кредитної лінії № 5МК/2007/978-МКЛ/47-К про надання першого траншу - грошових коштів в розмірі 59000,00 Євро /а.с. 6/. 11 січня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" в особі директора філії ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ Падалка О.Ю. та [PERSON], було укладено додаткову угоду № 2 до Договору кредитної лінії № 5МК/2007/978-МКЛ/47-К про надання другого траншу - грошових коштів в розмірі 40000,00 Євро /а.с. 7/. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів двома траншами підтверджується заявами про видачу готівки № 337 від 10 січня 2007 року на суму 59000,00 Євро, та № 1 від 11 січня 2007 року на суму 40 000,00 Євро та не заперечується самим відповідачем /а.с. 8/. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON] Наявність заборгованості за даним кредитним договором не заперечувалась ні відповідачами, ні їх представником, однак заперечувався ними розмір цієї заборгованості. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми боргу, станом на 01 грудня 2013 року, заборгованість перед позивачем за даним кредитним договором становить 67605,86 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2013 року складає 734475,88 грн., з них: 37171,55 Євро (403834,92 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 19708,23 Євро (214111,91 грн.) - заборгованість по відсотках кредиту; 7882,09 Євро (85631,70 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; 2843,99 Євро (30897,35 грн.) - штраф за порушення вимог кредитного договору /а.с. 63-64/. Однак, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 01.07.2014 року, заборгованість, нарахована ПАТ "КБ "Надра" позичальнику [PERSON] за договором кредитної лінії від 10.01.2007 року (з урахуванням змін, внесених додатковими угодами) станом на 01.12.2013 року, документально не підтверджується, а розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та всім розрахунковим (первинним бухгалтерським) документам. Встановити обґрунтованість відсотків, нарахованих ПАТ "КБ "Надра" позичальнику [PERSON] за період з 01.03.2007 року по 01.12.2013 року, не можливо /а.с.198-199/. Згідно цього ж висновку, заборгованість, нарахована ПАТ "КБ "Надра" позичальнику [PERSON] за даним договором кредитної лінії (з урахуванням змін, внесених додатковими угодами) станом на 01.12.2013 року, в частині 21918,61 Євро (еквівалент 238125,64 грн.) підтверджується документально, в частині 39026,09 Євро дослідити неможливо, в іншій частині заборгованість документально не підтверджується. Документально підтверджена заборгованість на суму 21918,61 Євро (еквівалент 238125,64 грн.) включає: заборгованість по тілу кредиту 15407,93 Євро (еквівалент 167393,08 грн.); заборгованість по пені за тілом 4816,82 Євро (еквівалент 52330,30 грн.); штраф на заборгованість по тілу кредиту 1693,86 Євро (18402,27 грн.) /а.с. 199/. В суду немає підстав ставити під сумнів даний висновок експерта. Не навів таких підстав і представник позивача, клопотання про проведення повторної експертизи не заявляв, а тому суд визнає цей доказ належним, допустимим та таким, що спростовує розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Відповідач [PERSON], діючи через свого представника, визнав наявність встановленої даним висновком заборгованості за кредитом в сумі 21918,61 Євро (еквівалент 238125,64 грн.) та просив прийняти визнання позову в цій частині, про що подано відповідну письмову заяву /а.с. 232/. Суд констатує, що визнання відповідачем [PERSON] позову в зазначеній частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає це визнання. На даний час відповідачем [PERSON] встановлений судом борг по кредитному договору не сплачений, а тому суд визнає зобов'язання по цьому договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов'язань, в тому числі й названі представником відповідача, правового значення для справи не мають, а тому зазначена сума заборгованості (238125,64 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поряд з цим, як вбачається з договору поруки від 11 січня 2007 року, укладеного між ВАТ "КБ "Надра" в особі начальника відділення № 5 філії ВАТ КБ "Надра" Луцьке РУ Кобзар Л.І. та [PERSON], остання є Поручителем, який поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору кредитної лінії №5МК/2007/978-МКЛ/47-К від 10 січня 2007 року та додаткових угод до нього /а.с. 9/. Згідно п. 1.2, 1.3, 1.4 цього договору, Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі, а Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Пунктом 5.3 цього договору встановлено, що дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Верховний Суд України навів аналогічні висновки у своїй постанові від 29.01.2014 року (справа № 6-155цс13), яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для суду першої інстанції при прийнятті рішення в справі даної категорії. Зазначений вище договір поруки був укладений 11.01.2007 року, та, виходячи з викладених мотивів, діяв до 10.01.2012 року (строк виконання зобов'язання за кредитним договором). Таким чином позивач мав право на пред'явлення вимоги (звернення до суду) до відповідача [PERSON] в строк до 10.07.2012 року. Однак позивач звернувся до суду лише 03.09.2013 року. Суд визнає, що за викладених вище обставин, на момент звернення позивача до суду договір поруки був припиненим, а тому даний позов в частині вимог до відповідача [PERSON] є безпідставним, що тягне за собою відмову в його задоволенні в цій частині. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до переконливого висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 238 125,64 грн. Крім цього, суд, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 2381,23 грн. пропорційно до задоволених вимог. В решті позову слід відмовити. При цьому суд, в силу тих же вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з позивача на користь відповідача [PERSON] судові витрати по справі, пов'язані з проведенням судової економічної експертизи, в сумі 5379,37 також пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial