Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 1 січня між Фермерським господарство "Вітас" і К" в особі КУЗЬМЕНКА В.І. та її батьком [PERSON] було укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки, площею 4,6097 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розміщується на території Ісковецької сільської ради Лубенського району. Після смерті [INFO] [PERSON], позивачка оформила спадкові права на вказану земельну ділянку, отримавши 18.12.13 року у Другій Лубенські нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 15.11.13 року [PERSON] направила голові ФГ "Вітас" і К" листа, у якому повідомила господарство про небажання укладати новий договір оренди та просила провести з нею розрахунок по орендній платі до кінця року, що залишилось відповідачем невиконаним. З приводу несплати орендної плати позивачка зверталася до Лубенської міжрайонної прокуратури, яка перенаправила її заяву голові Лубенської РДА, та у відповіді від 10.02.14 року [PERSON] було роз'яснено право на звернення до суду для вирішення цього спору. Просила стягнути з Фермерського господарства "Вітас" і К" в особі КУЗЬМЕНКА В.І. орендну плату у розмірі 4 193,61 грн. та пеню у розмірі, передбаченому п. 14 договору оренди. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 9 жовтня 2014 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню. Виходячи з положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини укладення між [PERSON] та Фермерським господарством "Вітас" і К" договору оренди від 1.01.08 року, за умовами якого останнім було передано в оренду відповідачу строком на 5 років належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 5322882700:03:002:0449, площею 4,6097 га, що знаходиться на території Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, зі сплатою фіксованої орендної плати у розмірі 1 355,28 грн. [INFO] помер [PERSON] та належна йому земельна ділянка успадкована [PERSON], яка 18.12.13 року отримала у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с. 14). Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що розмір встановленої у договорі орендної плати сторонами не переглядався та у 2012 році [PERSON] отримав оренду плату у більшому розмірі, переплата щодо сплати якої була зарахована відповідачем у рахунок майбутніх платежів за договором оренди. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Позивачем та відповідачем не заперечується, що протягом строку дії договору оренди від 1.01.08 року від сторін договору пропозиції щодо зміни розміру орендної плати не надходило, додаткових угод про внесення змін у порядок обрахунку орендної плати не укладалося. З огляду на умови п. п. 9, 11, 13 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі у розмірі 1 355,28 грн. до 1.01. кожного року на період оренди земельної ділянки. Разом з тим, відповідач у суді апеляційної інстанції підтвердив, що попри обумовлений у договорі оренди фіксований розмір орендних платежів, нарахування орендної плати ним здійснювалось у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, та протягом 2012-2013 року орендна плата складала 2 960,19 грн. на рік, що також вбачається з наявної у справі довідки-розрахунку орендної плати за період 2009-2013 роки (а.с. 30). Тобто, у строк до 1.01.14 року [PERSON], як спадкоємцю [PERSON], підлягала до виплати оренда плата у розмірі 2 960,19 грн. Проте, у рахунок платежу за 2013 рік відповідачем було виплачено позивачці лише 361 грн. 07 коп. орендної плати, що підтверджується наявною у справі квитанцією та жодною зі сторін даної обстави не заперечується (а.с. 31). Твердження відповідача, що решта суми орендної плати була виплачена [PERSON] у рахунок орендної плати за 2012 рік є безпідставним, оскільки у справі відсутні будь-які докази того, що переплата орендної плати у розмірі 1 973,47 грн. за 2012 рік була авансовим платежем на наступний 2013 рік, як і не надано відповідачем заяви [PERSON] щодо утримання цієї суми за рахунок орендної плати, що підлягала виплати останньому у строк до 1.01.14 року. З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язання щодо сплати у повному обсязі орендної плати, у зв'язку з чим, за договором оренди від 1.01.08 року рахується заборгованість по орендній платі за 2013 рік у розмірі 2 599,12 грн., що, з огляду на умови п. 14 договору оренди, не позбавляє [PERSON] права на отримання неустойки (пені) за період з 1.01.14 року по 1.08.14 року (момент звернення до суду з даним позовом). Водночас, у разі доведеності виплати орендної плати [PERSON] у 2012 році понад обумовлений сторонами розмір, різниця проведеної ФГ "Вітас" і К" виплати може бути відшкодована, у порядку ст. ст. 1213-124 ЦК України, шляхом пред'явлення вимог до спадкоємця. За таких обставин, позов є обґрунтованим, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial