Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ "Банк Універсальний", який 27.08.2007 року рішенням загальних зборів було перейменовано у ВАТ "Універсал Банк". Відповідно до умов кредитного договору №CL27830 від 26.03.2008 року відповідач [PERSON] отримав у ВАТ "Універсал Банк" кредит в сумі 20 000 доларів США строком до 15.03.2015 року зі сплатою 24,00% річних за користування кредитом. З 26.08.2008 року процентна ставка була збільшена до 30% річних, з 20.08.2012 року відсоткова ставка становить 0,00 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання між ними (позивачем) та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № CL27830 від 26.03.2008 року, яким передбачена (п.1.4) відповідальність боржника та поручителя солідарною. Вони (позивач) виконали свої зобов'язання у повному обсязі, видали визначену суму кредиту. Відповідачі свої зобов'язання не виконали і станом на 04.02.2013 року заборгованість відповідачів складає 50 475,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 403 452 грн. 51 коп., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 8 392,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 67 084 грн. 45 коп.; сума дострокового стягнення кредиту - 10 789,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 86 242 грн. 31 коп.; відсотки - 18 471,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 147 645 грн. 50 коп.; підвищенні відсотки - 12 821,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 102 480 грн. 25 коп. Враховуючи наявність заборгованості, звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, підтримала викладені в позовній заяві обгрунтування, обставини. Просила врахувати надані нею письмові пояснення та роз'яснення до розрахунку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та врахувати надані ним письмові заперечення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та просив врахувати письмові заперечення, надані до справи. Вислухавши пояснення представників всіх сторін, дослідивши матеріали справи, приєднану для огляду справу №2-79/1, 2/755/706/13, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №CL27830 від 26.03.2008 року [PERSON] отримав у ВАТ "Універсал Банк" (правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") кредит в сумі 20 000 доларів США строком до 15.03.2015 року зі сплатою 24,00% річних за користування кредитом. З 26.08.2008 року процентна ставка була збільшена до 30% річних, з 20.08.2012 року відсоткова ставка становить 0,00 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № CL27830 від 26.03.2008 року, яким передбачена солідарна відповідальність боржника та поручителя за невиконання зобов'язань за кредитним договором (п.1.4). Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, видали визначену суму кредиту [PERSON] Виконання зобов'язань за кредитним договором мали виконуватися відповідно до умов кредитного договору та графіку щомісячних платежів, супутних витрат позичальника, який є додатком №2 до кредитного договору. Встановлено, що відповідачі свої зобов'язання не виконували, у зв'язку з чим станом на 04.02.2013 року виникла заборгованість перед банком. Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та в строки, встановлені зобов'язанням. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Позивач надав розрахунок заборгованості, з якого слідує, що сума заборгованості складає 50 475,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 403 452 грн. 51 коп., яка в свою чергу складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 8 392,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 67 084 грн. 45 коп.; сума дострокового стягнення кредиту - 10 789,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 86 242 грн. 31 коп.; відсотки - 18 471,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 147 645 грн. 50 коп.; підвищенні відсотки - 12 821,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 102 480 грн. 25 коп. З наданого розрахунку заборгованості слідує, що він складений по лютий місяць 2013 року, позов подано до суду в квітні місяці 2013 року. З вказаного розрахунку заборгованості слідує, що з 15.10.2009 року відповідачами не було здійснено будь-яких проплат. В розрахунку заборгованості зазначено, що за вказаний в розрахунку період боржнику нараховувалися відсотки за користування кредитом, як передбачено кредитним договором, а з 15.11.2008 року по 15.01.2013 року додатково нараховувалися підвищені відсотки - 90%. Вказані підвищені відсотки (90%) банк почав нараховувати з початку порушення боржником умов договору, нездійснення оплат. Вказаний розрахунок заборгованості суперечить умовам кредитного договору, а саме його невід'ємній частині - додатку №1, яким визначено, що підвищена процентна ставка становить 72% річних. Ніяких документів (додаткових угод чи нових додатків до кредитного договору) між сторонами не укладалося. Таким чином, встановлено, що позивач безпідставно, незаконно, в односторонньому порядку нараховував боржнику підвищені відсотки у розмірі 90%. Крім того, нарахування підвищених відсотків (90% - розмір яких, як зазначалося вище, є незаконним) згідно вказаного розрахунку заборгованості нараховувалися паралельно з загальними, визначеними додатком №1 відсотками - 24% річних, та сумувалися разом в загальний розмір заборгованості. При цьому, кредитним договором, статтею 2 "Проценти" визначено, що за користування кредитними коштами нараховуються відсотки - 24% річних (п.п.2.1.- 2.3), а за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати) встановлюється підвищена процентна ставка, вказана в додатку №1 (72% річних). Враховуючи викладене, слідує, що позивач в своєму розрахунку заборгованості двічі нарахував боржнику проценти за користування одними і тими ж кредитними коштами (24% та 90%), і як зазначалося вище - незаконно взагалі нараховувалися відсотки за ставкою 90%. Тобто, підвищені відсотки рахувалися не замість визначених відсотків, у зв'язку з порушенням боржником умов договору, а рахувалися і ті, і ті, що є не законним. Крім цього, в розрахунку заборгованості зазначено, що відсоткова ставка, визначена умовами договору - 24% річних, з 15.07.2008 року була змінена позивачем в односторонньому порядку, в порушення вимог п.2.3 кредитного договору, без повідомлення боржника та поручителя на 30% річних Слід відмітити і те, що при перевірці наданого банком розрахунку, перевіряючи загальну суму боргу за кожен місяць окремо, суми не співпадають з зазначеними в розрахунку банку сумами. Суми нарахованих відсотків, при їх перевірці, не є відповідними, враховуючи суму тіла кредиту, яку мав би сплатити боржник у певному місяці, та нарахований на цю суму відсоток. Крім цього, як зазначалося вище, між банком та боржником був укладений, узгоджений та підписаний обома сторонами графік погашення кредиту та відсотків, в якому зазначені конкретні суми щомісячних платежів з розбивкою на суму тіла кредиту, процентів, загальної суми, що має бути сплачена щомісяця та суми залишку кредиту. Порівнюючи цей графік з розрахунком заборгованості, слідує, що за один і той же період суми тіла кредиту, які мав щомісяця сплачувати боржник, в обох вказаних документах є різні. Умовами кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі, але не пізніше тридцяти календарних днів від дати одержання такої вимоги кредитора (п.6.6 договору). Поштова квитанція, якою підтверджується відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику на його адресу для листування, зазначену у ст.13 договору, вважається документальним підтвердженням відправлення кредитором листа з вимогою до позичальника виконати зобов'язання позичальника за п.6.6 договору. По даній справі позивачем надано копію повідомлення про вручення поштового відправленням (а.с.31,32), в якому відмітка, що 21.07.2008 року вручено рекомендований лист, в графі кому вручено - зазначено "[PERSON]". Дане повідомлення судом не може бути прийняте до уваги як належний доказ, оскільки умовами договору підтвердженням направлення вимоги є поштова квитанція. Крім цього, відсутні дані про те, що саме було направлено боржнику згідно вказаного поштового повідомлення. Надана до справи копія листа-повідомлення боржнику (а.с.30), в якому зазначено про заборгованість станом на 16.02.2009 року - 1467,79 доларів США та вимога негайно погасити дану заборгованість, судом не може бути прийнята як документ, який був направлений боржнику згідно повідомлення про вручення (а.с.31,32), оскільки вказаний лист повідомлення банку датований 17.02.2009 року, а поштове повідомлення про вручення - 21.07.2008 року. Відповідно до п.2.1 договору поруки, укладеного 26.03.2008 року між банком та поручителем [PERSON], кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (згода оформлюється шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладенням додаткової угоди до договору поруки). У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про його вручення), що визначено п.2.2 договору поруки. По даній справі встановлено, що банком в односторонньому порядку, без будь-якої згоди, навіть повідомлення, ще й в порушення умов кредитного договору, було змінено відсоткову ставку з 24% на 30% та підвищену відсоткову ставку з 72% на 90%. Жодного доказу про повідомлення про це поручителя чи про наявність додаткових угод до договору поруки стороною позивача не було надано, представником позивача зазначено, що таких документів не мають. З позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості, яка виникла станом на 04.02.2013 року, та суму дострокового стягнення кредиту (термін кредитного договору визначений до 15.03.2015 року), тобто - дострокове погашення кредиту. Як зазначалося вище, позивач, в порушення умов кредитного договору, договору поруки не повідомляв ні боржника, ні поручителя про вимогу дострокового погашення коштів. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи те, що позивач вже звертався до суду 11.12.2009 року з аналогічним позовом про стягнення боргу та дострокове стягнення кредиту з боржника, в подальшому були надані уточнення про стягнення боргу солідарно і із поручителя (позов було залишено без розгляду), слідує, станом на грудень місяць 2009 року позивач мав вимогу про дострокове погашення кредиту. Позов, який є на розгляді, подано до суду 26.04.2013 року. Поручитель як станом на грудень місяць 2009 року, так і по цей час не отримував від банку вимогу як про погашення боргу, так і про дострокове погашення кредиту (як не отримував такі вимоги і боржник). Крім цього, як зазначалося вище, позивач в односторонньому порядку, без будь якого повідомлення поручителя, як і божника, збільшив з 15.07.2008 року відсоткову ставку -з 24% на 30%, що є порушенням вимог п.2.1 договору поруки та п.2.3 кредитного договору. Викладене вище свідчить про те, банком порушені вимоги, обов'язки, які взяв на себе саме позивач, як по кредитному договору, так і по договору поруки. Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Цією ж статтею передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. По даній справі, як зазначалося вище, банк, використовуючи своє право, пред'явив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, ще в грудні місяці 2009 року - шляхом подачі позову до суду, а вимогу поручителю пред'явив в липні 2011 року - шляхом пред'явлення до суду уточненої позовної заяви з вимогою вже й до поручителя (іншої вимоги, як передбачено умовами кредитного договору, договору поруки як боржнику так і поручителю банк не направляв). Тобто, вимога до поручителя пред'явлена не протягом шести місяців, а майже як через два роки. Крім того, вказані вимоги до поручителя були пред'явлені по справі, яка залишена без розгляду згідно ухвали суду від 29.01.2013 року, а новий позов подано до суду 26.04.2013 року. Аналогічні роз'яснення з приводу припинення поруки визначено в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи те, що згідно умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, сплати відсотків, боржник взяв на себе зобов'язання здійснювати щомісяця сплату частини тіла кредиту та відсотків, та враховуючи, що за даними розрахунку заборгованості боржник перестав здійснювати сплату тіла кредиту з 15.12.2008 року, а зарахування відсотків не здійснювалося з 15.10.2009 року, а розрахунок здійснено станом по 15.01.2013 року - слідує, що вимога про стягнення заборгованості за період з 15.11.2008 року по 15.01.2010 року є такою, яка пред'явлена з пропущенням строку. Стосовно вимоги про стягнення заборгованості з боржника за останні три роки, як зазначалося вище, суд позбавлений можливості перевірити чи здійснити самостійно розрахунок заборгованості, оскільки вихідні дані для розрахунку є невідповідні, суперечливі. Наданий позивачем новий розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом до уваги і за основу, оскільки даний розрахунок має інші періоди, інші відсотки, при тому, що уточнень, змін до позовних вимог не подавалося стороною позивача. Крім того, нові розрахунки змінюють підстави, обгрунтування, вказані позивачем в позовній заяві та надані в судовому засіданні представником позивача пояснення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed