Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Дніпропетровської районної державної адміністрації, треті особи: Державна реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Садівниче товариство «Крона» про визнання недійсними розпорядження, державного акту на право власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки, згідно уточнених позовних вимог просив визнати недійсним та скасуватирозпорядження голови Дніпропетровської РДА №4623-р від 07.11.2008 року та №6298-р від 22.12.2008 року. Визнати недійсним Державний акт, серія ЯЖ №928162 від 19 лютого 2009 року на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 березня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнати недійсною та скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1221486200:01:137:0296, площею 0,080 га для ведення садівництва, яка розташована на землях Садівничого товариства «Крона» під номером 424, та розташована на території Новоолександрівської сільської ради за межами населеного пункту Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Повернути дану земельну ділянку попередньому землекористувачу Садівничому товариству «Крона», а також відшкодувати на його користь з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн. та судові витрати в сумі 609,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3960,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що як співробітнику ІТМ НАНУ, адміністрація та профспілковий комітет інституту надали земельну ділянку № 14 площею 400 м. кв. в постійне користування для ведення садівництва (копія членської книжки садівника, виданої йому керівництвом товариства в листопаді 1986 року). Це рішення правління товариства "Крона" було затверджено на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації ІТМ НАНУ (протокол №1 від 15.01.87). Пізніше, в 1992 році, йому надана додатково частина, а саме половина земельної ділянки № 424, загальна площа якої становила 800 м. кв. Друга частина цієї земельної ділянки, тобто 400 м. кв., була надана теж як додаткова, співробітнику ІТМ НАНУ [PERSON]. Надання додаткових земельних ділянок членам СТ "Крона" було закріплено видачею правлінням товариства вкладишів в членську книжку садівника від 25 лютого 1994 року, завірених печаткою товариства. В 1999 році [PERSON] відмовився від своєї частини додаткової земельної ділянки № 424 на його користь, про що він та [PERSON] подали до правління товариства відповідні заяви, які були розглянуті на засіданні правління та прийнято Рішення, за яким земельна ділянка №424 була надана йому в постійне користування в повному обсязі (тобто 800 м. кв.). З тих пір, а саме з 2000 року, він сплачував кошти за користування річковою водою та відповідні цільові її членські внески за користування цією земельною ділянкою в повному обсязі тобто за 800 м. кв. Таким чином, його сім'я до сьогоднішнього дня користувалась і продовжує користуватися земельною ділянкою № 424 в СТ "Крона". На земельній ділянці № 424 його сім'єю закладено і вирощено багаторічний фруктовий сад, в якому налічується біля двох десятків дерев та кущів ягідних культур, встановлено металевий ящик об'ємом приблизно два кубічних метра для зберігання інвентарю, діжки з металу на 400 літрів для зберігання води, водопровід для поливу ділянки, і таке інше. В 2005 році в СТ «Крона» було обрано новий склад членів правління, головою якого стала [PERSON], яка з перших кроків своєї діяльності на цій посаді зайнялася зміною найменування та ОПФГ юридичної Садове товариство "Крона" - на найменування та ОПФГ «Обслуговуючий кооператив «Садове товариство Крона», що 24.11.05 було зареєстровано в ЄДР Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В 2007 році він, сплачуючи внески і платежі, декілька разів звертався (в усній формі) до [PERSON] з вимогою надати йому пакет документів для приватизації земельної ділянки № 424. На його звернення вона відповідала що, як новообраний голова, ще не розібралась в поточних справах та називала інші приводи для відмови. В 2008 році він звернувся до неї з цією же вимогою письмово. Але і цього разу вона йому відмовила. Він вимагав, маючи намір звернутися до суду, надати йому письмової відповіді від неї, та вона такої не надавала. Звернув увагу суду, що в той час, коли він звертався з клопотаннями до голови товариства [PERSON] надати йому пакет документів для приватизації земельної ділянки №424, коли він відкрито на законних підставах користувався і користується до тепер земельною ділянкою № 424, голова ОК "СТ Крона" [PERSON] таємно, без його відома, без відому загальних зборів та членів колишнього правління товариства, використовуючи своє службове становище, сфальшувала необхідні документи та провела дії по прискореній приватизації земельної ділянки № 424 на ім'я своєї дочки [PERSON]. В подальшому було встановлено, що [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку - серія АЖ № 928162 від 19 лютого 2009 року. Ця земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту на землях СТ «Крона» за № 424, площею 0,08 га на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, якій присвоєно кадастровий номер № 1221486200-01-137-0296, на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської РДА за № 6298 від 22.12 2008 року. Але [PERSON] ніколи земельною ділянкою № 424 в СТ "Крона" не користувалась і права на цю земельну ділянку не набувала. Таким чином, до Дніпропетровської Райдержадміністрації нею навмисно, з відома її матері, надана неправдива інформація по документам, які не відповідали фактичним обставинам справи. Дніпропетровська РДА ухвалюючи Розпорядження за № 4623-р від 07.11.2008 року про надання дозволу на розробку ТД із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку №424-р площею 0,08 га для ведення садівництва за рахунок земель СТ «Крона» за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради, допустилася помилки, не перевіривши надану заявником неправдиву інформацію. Крім того, Дніпропетровська РДА постановляючи Розпорядження за 6298-р. від 22.12.2008 року про передачу вищезазначеної земельної ділянки у власність, розглянувши ТД, не встановила порушень і помилок, допущених виконавцем робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросектор плюс». Зазначені розпорядження не відповідають фактичним обставинам, оскільки позивач є єдиним законним користувачем з 1992 року зем. ділянки №424 в СТ «Крона», відповідачка [PERSON] ніколи не користувалась спірною земельною ділянкою, не мала на ній свого майна, садівництвом та городництвом не займалася. Натомість позивач на цій ділянці виростив багаторічний сад. Якщо Розпорядження голови Дніпропетровської РДА за № 6298 від 12.12.2008 року про передачу у власність земельної ділянки на ім'я відповідача [PERSON] (кад. № 1221486200-01-137-0296) порушує право постійного користування земельною ділянкою № 424 позивача [PERSON], якої він у законному порядку не був позбавлений, то таке Розпорядження має бути визнано недійсним. Також зазначив, що 23.03.2010 року між громадянкою [PERSON] громадянкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки № 424 в СТ «Крона» площею 0,08 га, за кадастровим номером № 1221486200-01-137-0296, розташованої на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного округу [PERSON] Згідно договору право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до [PERSON], яка очевидно заочно без огляду земельної ділянки в натурі уклала цей правочин. Але на державному акті відмітки про перехід права власності від ділянки [PERSON] до громадянки [PERSON] відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу відсутні. При укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, покупець [PERSON] не ознайомилась з предметом купівлі, а це земельна ділянка на якій розташоване його майно, не ознайомилась зі станом землі в натурі, не знайомилась з членами виконавчого органу юридичної особи СТ "Крона", на території якої знаходиться зазначена земельна ділянка № 424. З таких підстав витікає висновок, що покупець [PERSON] не могла не знати, що [PERSON], яка незаконно заволоділа чужою земельною ділянкою без відповідної правової підстави, не має права її відчужувати, а тому громадянка [PERSON] не може бути визнана "добросовісним набувачем" земельної ділянки № 424 на землях СТ "Крона". Вважає, що вищевказаний договір має бути визнаний недійсним, так як його вчинено в результаті попередньої домовленості однієї сторони з другою. Крім того, йому та членам його сімї завдано значну моральну шкоду внаслідок порушення їх законних прав. Що виражається у душевних стражданнях, перенесених ними, оскільки було порушено їх звичайний спосіб життя. Багато часу він витратив в 2007-2009 роках та втрачає на даний час на підтвердження і відстоювання його законного права постійного користування земельною ділянкою №424, як у взаємовідносинах з колишнім керівником кооперативу [PERSON] так і у зверненнях до субєктів владних повноважень, які ці питання своєчасно розглядати відмовилися, вказані душевні переживання позначилися на їх здоровї, тому вважає що з відповідача [PERSON] підлягає відшкодуванню на його користь моральна шкода у розмірі 6000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Крім того, вони просили застосовувати щодо спірних правовідносин позовну давність, стверджуючи, що позивачу було відомо про належність права власності у [PERSON] на земельну ділянку №424 ще з 2008 року, обґрунтувань щодо строку позовної давності позивачем не наведено. Враховуючи наведене, представники просять відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] підтримала позовні вимоги. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи позивач є членом садового товариства «Крона» із моменту заснування у 1986 році. Згідно виписки із протоколу спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації Інституту технічної механіки №1 від 15.01.1987 року було розподілено земельні ділянки у садовому товаристві «Крона» та затверджено список розподілу земельних ділянок між членами товариства. Із цього списку вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку №14. Довідкою профспілкового комітету Інституту технічної механіки НАНУ і НКАУ №11 від 25.06.2008 року підтверджується та обставина, що для розширення садової ділянки, [PERSON] на новій території садового товариства «Крона» ще було виділено і ? частину земельної ділянки №424 площею 0,04 га, на підставі рішення профспілкового комітету №30 від 10.11.1992 року. Це також підтверджується листом профспілкового комітету від 08.05.2008 року на адресу голови товариства із доданими списками членів товариства. (т.1 а.с.11,22-24). Відповідно до державного акту І-ДП №003172 від 09 грудня 1997 року, виданого садовому товариству «Крона» (Інститут технічної механіки) Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, товариству передана у постійна користування земля площею 29,3 га для ведення садівництва. Акт виданий на підставі рішення Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів №16 від 21 лютого 1994 року. Згідно із планом землекористування ця земля складається із двох окремих земельних ділянок, (т.1 а.с.105-109, т.2 а.с.29). Судом встановлено, що згідно з розпорядженням голови райдержадміністрації від 07 листопада 2008 року №4623-р надано дозвіл громадянці [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку №424 площею 0,08 га у власність для ведення садівництва за рахунок земель садового товариства «Крона» за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради. Згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 22 грудня 2008 року №6298-р передано [PERSON] земельну ділянку №424 загальною площею 0,0800 га, з них: багаторічних насаджень 0,0800 га для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради за рахунок земель обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Крона». На підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №928162 від 19.02.2009 року. (а.с.28 т.1). 23.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №424 площею 0,08 га, кадастровий номер №1221486200-01-137-0296, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного округу [PERSON] Згідно даного договору власником земельної ділянки стала [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи обставини, що обґрунтовують доводи позивача і заперечення у цьому представників відповідачів, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд керується положеннями Глави\~18\~Розділу\~V Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ст. 256 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. До вимог, повязаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність. Відповідно до ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Оспорювані розпорядження були прийняті за № 4623-р від 07.11.2008 року та за №6298-р від 22.12.2008 року, оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.02.2009 року, договір купівлі-продажу спірного майна укладено 23 березня 2010 року. При цьому позов про визнання зазначених розпоряджень, державного акту та договору купівлі-продажу недійсними було подано до суду позивачем тільки 02 лютого 2014 року. У позовній заяві позивач послався на те, що про порушення його прав як землекористувача йому стало відомо у 2009 році, коли він дізнався, що в с писках членів ОК «СТ «Крона», поданих [PERSON] до податкової служби для сплати земельного податку на земельній ділянці №424 зазначена [PERSON]. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] зазначала про обізнаність позивача у справі щодо належності права власності у [PERSON] на земельну ділянку №424 ще у 2008 році з посиланням довідку ІТМ на імя голови Садового товариства «Крона». Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 27 травня 2014 року (справа № 3-23гс14) та від 23 грудня 2014 року (справа № 3-194гс14), для визначення початку перебігу позовної давності має значення, коли про порушення її права довідалася особа. При цьому відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-152цс14) норма частини першої\~статті 261 ЦК України\~містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналізуючи наведене, суд доходить висновку про те, що позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися позивач. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Підсумовуючи наведене, суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку заявник пропустив без поважних причин в 2012 році, щодо оскарження спірних розпоряджень, в 2013 році щодо оскарження спірного державного акту на право власності на земельну ділянку та в 2013 році, щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, тому приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. У звязку з чим не підлягають задоволенню також позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed