Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Соул-Україна» в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: визнати договір фінансового лізингу № 00175 від 24.05.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-Україна» та [PERSON] недійсним, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-Україна» на користь [PERSON], сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 00175 від 24.05.2016 року у розмірі 26000,00 грн., індекс інфляції та 3 % річних в розмірі 7733,84 грн. та відшкодувати судові втирати. В обґрунтування позову зазначив, що 24 травня 2016 року між ним та ТОВ "Соул-Україна" було укладено договір Фінансового лізингу №00175 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є трактор: МТЗ 82,1 (Мінський тракторний завод) Д- 243; 4; 4,75; 298. Після підписання договору, представник відповідача надав рахунок для сплати в розмірі 26 000 гривень 00 коп. Враховуючи те. що предмет договору трактор йому був потрібний як найшвидше, я в той же день він сплатив на рахунок відповідача суму зазначену в рахунку. Він добросовісно виконував умови договору, сплативши 26 000 гривень 00 коп., призначення платежу за оформлення договору фінансового лізингу згідно договору №00175. Таким чином, сплативши 26000 грн. він сплатив Платіж за оформлення договору; Авансовий платіж, що становить 10% від Погодженої вартості Предмета лізингу. Відповідач в свою чергу зобов'язувався, згідно п. 4.1 Договору купити Предмет лізингу, за Вартістю Предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку Предмета лізингу, додаткового погодження з Лізингоодержувачем характеристик Предмета лізингу та узгодження із Продавцем усіх правових аспектів із оплати Продавцю Предмета лізингу але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі: - Платіж за оформлення договору; - Авансовий платіж. Також відповідач згідно п. 4.2. Договору зобов'язався передати йому у користування предмет лізингу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту його купівлі Продавця. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по Договору, не придбав трактор та не передав його у його користування. Жодних дій зі сторони відповідача щодо виконання умов договору фінансового лізингу вчинено не було, а тому я звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив повернути гроші у розмірі 26000 грн., перерахувавши їх на картковий рахунок та розірвати договір. На свою заяву від 08.07.2016 року він отримав відповідь ТОВ "Соул-Україна" від 16.08.2016 року. В цій відповіді значилося, що згідно положень п. 12.1. ст. 12 Договору фінансового лізингу та у строки визначені п. 12.8 Договору сплачений платіж за оформлення договору поверненню не підлягає, а Договір фінансового лізингу розірвано. Після детального ознайомлення з Договором він довідався, що при його укладенні представник відповідача свідомо ввів його в оману, запевняючи, що сплачені кошти являються частковою оплатою вартості транспортного засобу, тоді, як в договорі було зазначено, що дані кошти є винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Вважаю, що Договір має бути визнаний недійсним. Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем. На момент укладення договору фінансового лізингу він був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань. Ппослуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи. З наведеного вбачається, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «СОУЛ-УКРАІНА» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій. Зі змісту Договору вбачається, що на час укладення договору фінансового лізингу, у відповідача була відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності. Відсутність у відповідача ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу робить неможливим виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «СОУЛ-УКРАЇНА». В зв*язку з відповідмою відповідача повернути сплачені кошти ним розрахований індекс інфляції та 3 % річних та пені, що становить 7733,84 грн. В зв*язку з чим він вимущшений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з?явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з′явився, належним чином та своєчасно повідомлявся про час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 24 травня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Соул-Україна» був укладений договір фінансового лізінгу № 00175, предметом зазначеного договору є трактор: МТЗ 82,1 (Мінський тракторний завод) Д- 243; 4; 4,75; 298. Згідно квитанції ПАТ КБ «Приват банк» [PERSON] 24.05.2016 року перерахував на рахунок ТОВ «Соул Україна» 26000,00 грн., призначення платежу: платіж за оформлення договору фінансового лізінгу за договором № 00175 від 24.05.2016 року. Згідно заяви [PERSON], яка датована 08.07.2016 року, останній направив до адміністрації ТОВ «Соул-Україна» заяву в якій просить відповідача розірвати договір № 00175 від 24.05.2016 року в зв*язку з непоставкою транспортного засобу та просив повернути сплачені ним грошоі кошти в розмірі 26000,00 грн. Листом ТОВ «Соул-Україна» № 302 від 16.08.2016 року [PERSON] повідомлено, що відповідно до положень п. 12.1 ст. 12 Договору, ТОВ «Соул-Україна» повідомляє, що договір фінансового лізінгу розірвано на підставі його заяви від 08.07.2016 року. Повернення сплачених коштів відбувається у відповідності до положень п. 12.1 ст. 12 Договору фінансового лізінгу та у строки визначені у п. 12.8 Договору. Сплачений платіж за оформлення договору поверненню не підлягає. Згідно п. 4.1 Договору ТОВ «Соул-Україна» зобов*язалось купити Предмет лізингу, за Вартістю Предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку Предмета лізингу, додаткового погодження з Лізингоодержувачем характеристик Предмета лізингу та узгодження із Продавцем усіх правових аспектів із оплати Продавцю Предмета лізингу але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі: - Платіж за оформлення договору; - Авансовий платіж. Також відповідач згідно п. 4.2. Договору зобов'язався передати [PERSON] у користування предмет лізингу МТЗ 82,1 (Мінський тракторний завод) Д-243; 4; 4,75; 298, протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту його купівлі у Продавця. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу № 00175 від 24 травня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункти 12.1, 12.2 статті 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно Пункту 12.1. договору лізингу від 24.05.2016 року зазначає - Лізингоодержувач, який сплатив Платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив Авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів, з моменту підписання договору, розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізінгодавця у письмовій формі (заяві) з "чітким волевиявленням» щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством України. Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки такого розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений Лізингоодержувачем Авансовий платіж та/або частина Авансового платежу та 20 (двадцять) відсотків від сплаченого Лізингоодержувачем платежу за оформлення договору. У разі якщо заява про розірвання договору подана з порушення строку вказаного у даному пункті, платіж за оформлення договору в такому випадку, поверненню не підлягає. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином судом встановлено, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 12.1 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 00175 від 24 травня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Соул-Україна», нотаріально посвідчено не було. Окрім того, Договором не визначено розміру лізингових платежів, а лише міститься посилання в п. 4.2. Договору на укладення в майбутньому між сторонами Додатку № 2, який повинен бути невід'ємною частиною Договору. Вказаний Додаток 2 до Договору який позивач не підписував, його примірник позивачу наданий не був, про умови зафіксовані у ньому позивачу нічого не відомо. Зі змісту Договору вбачається, що сторонами не було погоджено постачальника (продавця) предмету лізингу, остаточно не було визначено його вартість, не було погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з Додатком №2 до Договору, на який робиться посилання у змісті Договору фінансового лізингу. Таким чином на момент укладення договору фінансового лізингу [PERSON] був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань. Крім того, від умов визначених у Додатку № 2 до договору фінансового лізингу залежить також і строк лізингу, оскільки згідно п. 2.2. статті 2 «Строк дії договору та період лізингу», період лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 (шістдесят) місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, в останньому місяці сплати лізингового платежу згідно Додатку № 2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами договору або додатковими угодами. Як визначено п. 10.2. статті 10 Договору фінансового лізингу, на момент його укладання розмір щомісячних лізингових платежів, за умови залишення погодженої вартості предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання договору, становив 3444,20 гривень. У випадку залишення погодженої вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати Додаток №2, тобто навіть у даному пункті чітко йде мова та відсилка до Додатку №2, який позивачем не підписувався, та з умовами визначеними позивач не ознайомлювався. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином вимоги позивача про визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення на його користь сплачених коштів у розмірі 26000,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач на підтвердження позовних вимог надав відповідні розрахунки, зроблені ним згідно до чинного законодавства. Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов?язання (11 місяців) складає 2877,84 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми складає 716,00 грн., пеня складає 4140,06 грн., загальна сума становить 7733,84 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Таким чином позовні вимоги позивача повністю знайшли свого підтвердження та підлягають задоволенню. З відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплату судового збору у розмірі 1102,40 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: approved