Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

26 червня 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідачки аліментів у розмірі 1\\4 частини від заробітку матері, але не менше 50 % прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, посилаючись на таке. [PERSON] є матір ю неповнолітньої [PERSON] , але всупереч ст. 150 СК України не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дитина проживала разом з матір`ю та з бабусею [PERSON] . Квартира в якій проживає родина, належить матері та бабусі в рівних частинах. Між матір ю та бабусею склалися конфліктні відносини. Під час з ясування стосунків жінки вживають ненормативну лексику та застосовують фізичну сила одна до одної. [PERSON] виганяє матір з дому, зловживає алгокольними напоями та не може здійснювати догляд за донькою. Догляд за дитиною здійснювала бабуся. Дитина проживала разом з бабусею, яка вимушена мігрувати містом та проживати у своїх знайомих.У [PERSON] тяжке матеріальне становище, не вистачає коштів на виховання онуки. Малолітня є вихованкою дошкільного навчального закладу № 29 Миколаївської міської ради. 27.03.2017 року малолітня [PERSON] взята на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей адміністрації Центрального району ММР. Причиною перебування дитини на обліку стало ухиляння матері дитини від виконання батьківських обов язків. В помешканні умови проживання потребують покращення, стіни покриті пліснявою, ванна кімнаті та санвузол не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в квартирі обмаль меблів. Під час відвідування родини спеціалісти служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР неодноразово рекомендували матері поприбирати та зробити косметичний ремонт в квартирі. [PERSON] надавала письмові пояснення стосовно своєї поведінки та невиконання батьківських обов язків. Обіцяла не зловживати алкогольними напоями та сумлінно піклуватися про свою доньку. 04.05.2020 року працівниками відділу зв язків з громадськістю УПП в Миколаївській області було виявлено дитину без догляду дорослих в парку та склали акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітню доставлено до КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілтації дітей" Миколаївської обласної ради. Відповідно до інформації з Центрального ВП ГУНП у Миколаївській області [PERSON] характеризується посередньо, помічалася у вживанні алкогольних напоїв, на неї неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст.178, 184 КУпАП. Незважаючи на неодноразові профілактично-роз`яснювальні бесіди, матір за цей час не змінила свого ставлення до виховання дитини, не змінила спосіб життя, не покращила умови проживання. Оскільки поведінка матері свідчить про неналежне виконання матір ю батьківських обов`язків, байдуже ставлення до виховання та розвитку дітей, спосіб життя батьків та умови проживання дітей створюють загрозу їх життю та здоров`ю, просять про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача Батовська Ю.В. , позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила задовольнити його в повному обсязі. Суду пояснила, що повернення дитини матері створює небезпеку для її здоров`я. Про те, що матір не можє належно виконувати свої обов`язки Службі у справах дітей повідомила мати відповідачки - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що вона обов`язково виправиться, протягом року налагодить свої житлові умови та спосіб життя, та забере дитину додому. Вона зараз більше не вживає алкоголь, закодувалася та поновилася на роботі, має постійний заробіток та позитивні характеристики зх місця роботи. Вона знає, що на сьогодняшній день донька проживає у бабусі. Сумує за донькою і розуміє, що необхідно мати кошти на належне утримання дитини. Визнала викладені в позові обставини щодо вживання алкоголю та бруду в житловому будинку . Зазначила, що обов`язково протягом року забере дитину додому, отже просила не позбавляти її батьківських прав, дати їй шанс на виправлення. Представник відповідача підтримав викладені відповідачкою обставини та просив відмовити узадоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Матір`ю малолітньої [PERSON] [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Вперше було складено Акт роз`яснення від 22.02.2017 року Служби у справах дітей Центрального району виконкому ММР,зігдно якого попереджено [PERSON] про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків . Згідно наказу № 20 від 27.03.2017 року малолітня [PERSON] [INFO] взята на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради. Згідно інформації КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" [PERSON] перебуває взакладі з 04.05.2020 року . На момент вміщення до закладу була емрційно збуджена та схвильована. У дитини спостерігався підвищений рівень тривожності та переживань. За час перебувань дитини у центрі мати, [PERSON] телефонувала доньці декілька разів. Як вбачається з харктеристик з ДНЗ № 29 [PERSON] , батьки приводять дитину чистою, але не завжди з заічскою. Батьки не цікавляться розвитком дитини в садочку. Дівчинка має навички самообслуговування, згідно віку, вміє одягатись та роздягатись, але дуже повільно. Відповідно до акту від 04.05.2020 року працівників відділу зв язків із громадськістю УПП в Миколаївській області було виявлено дитину без догляду дорослих в парку . Малолітню дитину було доставлено до КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради. Наявними в справі Актами обстеження умов проживання, складеними комісією Служби у справах дітей адміністрації Центрального району за 2017-2019 роки підтверджується, що в будинку за місцем проживання дитини в [ADDRESS] не завжди належні умови для проживання дитини, брудно, недостатньо продуктів харчування. З матір ю проводилися бесіди щодо поліпшення умов проживання, попереджувалося про відповідальність зза неналежне виконання батьківських обов`язків, мати зобо`вязувалася поступово вирішувати побутові проблеми та працевлаштовуватися. На засідання комісії з приводу вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] була присутня особисто. Згідно висновку від 22.06.2020 року виконкому ММР - доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] . З висновку слідує, що комісію з питань захисту прав дитини рекомендовано підготувати до суду позов про позбавлення батьківських прав та відповідний висновок , оскільки поведінка батьків свідчить про самоусунення від виконання ними батьківських обов`язків. Згідно довідок-характеристик т.в.о. заступника начальника сектору превенції Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції від 10.05.2017 р. відповідачка за місцем проживання характеризуються посередньо, громадський порядок та спокій громадян не порушує, була помічена у вживанні алкогольних напоїв, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП від 11.09.2016 року УПП в м.Миколаєві. Згідно виробничої характеристики зЧНУ ім.Петра Могили на [PERSON] 1986 року народження, остання працює підсобним робітником з 20.10.2020 року в ЧНУ ім.Петра Могили. За час роботи показала себе виконавчим робітником. Змінні завдання виконує відповідально, якісно в указаний строк. Підвищує свій рівень, хоче стати штукатуром. У відносинах з колегами витримана, тактовна, може визнати свої помилки, зробивши правильні висновки. Згідно висновку від 20.04.2021 року виконкому ММР - вирішено про доцільність передачі бабусі [PERSON] її онуки [PERSON] . Сторони не заперечували, що на час розгляду справи дитина влаштована в сім`ю рідної бабусі. Отже, суд встановив, що спір стосується сімейних відносин, а саме виконання батьками своїх батьківських обов`язків та прав дитини, які регулюються відповідними нормами СК України, Закону України "Про охорону дитинства", а також нормами міжнародного права. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюються суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Встановлені судом при розгляді даної справи факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини і наявність винної поведінки батька та матері, які свідомо нехтують своїми обов`язками, знаючи про існування та потреби дітей. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання обов`язків, не піклується про належний розвиток дитини, не забезпечує їй належно матеріально - не забезпечуючи необхідні належні умови проживання та достатність харчування . Що стосується відповідачки [PERSON] , то під час перебування справи в суді вона усвідомила протиправність та винність своєї поведінки та висловила стійке бажання виправити ситуацію, що склалася в її родині та повернути дитину додому, створивши їй належні умови проживання. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України», № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Встановивши обставини справи, а також врахувавши пояснення відповідачки в судовому засіданні щодо того, що вона дійсно не може зараз створити дитині належні умови проживання, але обов`язково виправить ситуацію протягом року або навіть раніше - що свідчить про зміну її ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини, доходить до висновку про те, що залишення дитини [PERSON] у матері є безумовно небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. За висновком суду відібрання дитини [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав сприятиме захисту інтересів дітей та не позбавить її можливості повернутися до сім`ї . Суд враховує, що відповідачка, від якої відібрана дитина, не втрачає щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вона надалі залишається носієм обов`язку щодо виховання дітей, має право на особисте їх виховання та спілкування , що, на думку суду, відповідає інтересам дитини. Так, батьківські права тривають до повноліття дитини та таке рішення не позбавляє відповідачку в разі зміни її ставлення як до виховання дітей, так і , насамперед, до влаштування власного життя, повернути доньку. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами від 17.05.2017 року, які набули чинності 09.07.2017 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд відповідно до ч. 4. ст. 170 СК України, прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, задовольняє позов в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання її доньки, в розмірі 1/4 частини заробітку матері , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь установи чи фізичної особи опікуна (піклувальника), на утриманні якої будуть знаходитися діти . Також суд вважає за необхідне з метою дотримання якнайкращих інтересів дитини покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків відносно дитини, в тому числі і щодо її матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідачки на користь держави має бути стягнутий судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial