Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

12 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником автомобіля FORD FOKUS, реєстраційний номер [NUMBER] . 24 грудня 2019 року вказаний автомобіль був припаркований поряд з [ADDRESS] . Близько 12 год. на автомобіль впала частина дерева, яка його пошкодила. Відповідно до висновку експерта вартість матеріальних збитків становить 89591,82 грн. Місце, де відбулося пошкодження автомобіля, відноситься до території відповідача - Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Богдана Хмельницького. Просить суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в сумі 89591,82 грн. Ухвалою суду від 13 березня 2020 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Пояснили, що [PERSON] є власником автомобіля FORD FOKUS, яким користується її сестра [PERSON] . 24 грудня 2019 року при нормальних погодних умовах (відсутності сильного вітру, снігопаду) на дорозі до кафе «Парк Арт оф Рест», на території парку культури на автомобіль впала частина дерева сухостою. Вважає, що відповідач є землекористувачем території, де відбулося пошкодження майна, тому несе матеріальну відповідальність за його пошкодження відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що факт падіння частини дерева на автомобіль ними не заперечується, такий мав місце у день та на території, що зазначені у позові. Однак, на думку представника відповідача, автомобіль перебував на території незаконно, оскільки там відсутні облаштовані місця для паркування. Крім цього, на даний час відсутні встановлені межі території парку. А посилання позивача на ухвалу Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки є неналежним. Детальний план парку ще не затверджений, документація не виготовлена. Наведене міститься також у відзиві на позову заяву, де крім цього зазначено наступне. Дерево, у наслідок падіння частини якого відбулося пошкодження автомобіля, не перебуває на балансі комунального підприємства. Підприємство не обслуговує також і дороги, де відбулася подія. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до довідки Галицького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 28 грудня 2019 року, [PERSON] зверталася до відділу з приводу пошкодження автомобіля FORD FOKUS, реєстраційний номер [NUMBER] . З позовної заяви вбачається, що близько 12 год, 24 грудня 2019 року на автомобіль FORD FOKUS, реєстраційний номер [NUMBER] , відбулось падіння частини дерева. Дана обставина не заперечується представником відповідача та підтверджується відеозаписом з камери спостереження. Згідно з листом Львівського регіонального центру з гідрометеорології від 14 січня 2020 року № 14-08/19-43, 24 грудня 2019 року, на момент події падіння дерева, погода була помірно холодною, без дощу, легенький вітер, до 14 години: вітер був до 10 м/с до 14.00 год, без дощу. Тобто, погодні умови не могли стати причиною пошкодження майна. 03 січня 2020 року, за участі власника транспортного засобу FORD FOKUS, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON]., представника ЛКП «ЛЦПКІВ ім. Б. Хмельницького», код ЄДРПОУ - 02219688, [PERSON] , проводився огляд автомобіля експертом [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Згідно з висновком експерта № 074/20 судової автотоварознавчої експертизи від 29 січня 2020 року, вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля FORD FOKUS, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 24 грудня 20219 року становить 89 5991,82 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. Відповідно до ст. 13 цього закону до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону, громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.10 та ч. 1 ст. 15 Закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Аналогічні норми закріплені в підпункті 5.1. розділу 5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10 квітня 2006 року. Відповідно до розділу 12 та 14 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються загальні, часткові та позачергові огляди, а також ведеться облік зелених насаджень. Крім цього, з розділу 9 вказаних Правил випливає, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає, зокрема, догляд за ними, а також видалення окремих дерев; видалення аварійних дерев. Згідно до приписів ч. 4 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради № 3033 від 29 грудня 2005 року «Про затвердження меж ДКП "Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького" у Львові», міська рада вирішила затвердити відповідно до погоджених графічних матеріалів межі земельної ділянки "Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького», обмеженої вулицями Д. Вітовського, Зарицьких, Стрийською і Гвардійською (після перейменування - Героїв Майдану), орієнтовною площею 27,5 га у межах фактичного землекористування. Виконавчому комітету Львівської міської ради постановлено визначити юридичну особу, відповідальну за утримання Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького. У листі Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради від 26 лютого 2020 р. № 2703-вих-15154, зазначається, що відповідно до рішення виконавчого комітету ЛМР № 1168 від 21 грудня 2007 року відповідальним за утримання Львівського центрального парку культури і відпочинку визначено державне комунальне підприємство (згідно з реєстраційними документами у подальшому організаційно-правова форма змінена на Львівське комунальне підприємство) «Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького». Рішенням Львівської міської ради № 1273 від 28 листопада 2008 року «Про визначення юридичних осіб, відповідальних за утримання парків», визначено уповноважити Державне комунальне підприємство "Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького" відповідальним за утримання Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького. Крім того, відповідно до охоронного зобов`язання № 04-05-2165 від 28 квітня 2010 pоку відповідальним за пам`ятку садово-паркового мистецтва є землекористувач «Парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького». У листах Галицької районної адміністрації ЛМР від 08 січня 2020 року № 31-вих-146 та від 05 лютого 2020 року № 31-вих-7978, що місце на якому відбулась подія (падіння дерева на автомобіль) належить парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького, питання приналежності зелених насаджень на вказаній території є в компетенції адміністрації парку. Згідно доданих до листа Галицької РА ЛМР графічних матеріалів, місце на якому відбулась подія (падіння дерева на автомобіль) дійсно належить парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького. Із графічних матеріалів Публічної кадастрової карти України, вбачається що місце на якому відбулась подія (падіння дерева на автомобіль) дійсно належить парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького (додаються). Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 09 січня 2020 року по справі № 812/1264/17, роздруківка із Публічної кадастрової карти України є належним графічним матеріалом. З урахуванням викладеного, суд не вважає спроможними доводи представника відповідача щодо недоведеності факту пошкодження автомобіля позивача саме на території, яка перебуває у користуванні ЛКП «Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Богдана Хмельницького». Судом досліджено та проаналізовано надані позивачем документи, у тому числі розпорядчі акти органу місцевого самоврядування, які свідчать про те, що відповідальним за утримання земельної ділянки "Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького», обмежена вулицями Д. Вітовського, Зарицьких, Стрийською і Гвардійською (після перейменування - Героїв Майдану) є відповідач. Відповідно до листів Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, питання приналежності зелених насаджень на вказаній території є в компетенції адміністрації парку. Відтак, функції контролю за станом благоустрою та утриманням ввірених територій покладено саме на ЛКП «Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького» Та обставина, що відповідачем на даний час не виготовлено проекту документацію щодо відведення земельної ділянки, визначення меж такої у встановленому законом порядку, на переконання суду, не свідчить про відсутність вини комунального підприємства у завданні шкоди майну [PERSON] . Відповідальність адміністрації парку за утримання зелених насаджень на виділений йому території не залежить від стану виконання відповідачем та органом місцевого самоврядування земельного законодавства, зокрема щодо упорядкування землекористування. Факт перебування або неперебування дерева на балансі відповідача також не може бути підставою для звільнення підприємства від матеріальної відповідальності. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками. У частині 2 статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України). Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачам. Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування його вини у пошкодженні майна позивачки. Суд вважає, що вищенаведеними доказами з безспірністю підтверджено бездіяльність відповідача, причинний зв`язок із заподіяною шкодою та неправомірною поведінкою відповідача, оскільки його вина полягає саме у невжитті необхідних та своєчасних заходів для належного утримання об`єкту благоустрою, а саме зелених насаджень парку, що стало причиною пошкодження автомобіля позивача. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача суми шкоди, яка встановлена висновком експерта, у розмірі 89591,82 грн. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved