Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. В ніч з 15 на 16 грудня 2006 р. пропав її 23-х річнний син [PERSON], [INFO], який проживав із нею в м. Жовква, Львівської області, та який під вечір цього дня, після роботи, разом із своїми співпрацівниками - жителями с. Туринка, поїхав з м. Жовкви в с.Туринку Жовківського району, де у них проживають родичі. Через 4 дні - 20.12.2006 р., труп її сина було виявленено неподалік від обочини гравійної дороги, що по вул. Л.Українки, в с. Туринка, Жовківського району за великою купою піску, зі слідами сильного побиття. Зазначає, що найстрашнішим було те, що його обличчя було повністю знищено. На обличчі були відсутні м'які тканини, що, на її думку, було результатом застосування кислоти, щоб знищити риси обличчя, аби неуможливити встановлення його особи, хоч згідно з версією слідства, - гризунами, за той час, коли його шукали в період з 15 по 20 грудня 2006 р., в т.ч. у місці, де пізніше було виявлено його труп, якого до цього там не було, що свідчило про те, що його перетягували, вже коли почався його розшук. Пояснює, що дивитись на таке знищене тіло сина було неможливим, а особливо їй як матері. Зазначає, що в ході проведення слідчих дій було встановлено причетність до смерті її сина та вчинення відносно нього інших протиправних дій, 2-х жителів с. Туринка - [PERSON] та [PERSON]. В результаті проведення досудового розслідування та судового слідства було встановлено, що в ніч з 15 на 16 грудня 2006 р. в с. Туринка, Жовківського району Львівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння відповідачі [PERSON] та [PERSON], вчинили злочини проти її сина, зокрема, спочатку [PERSON], біля сільського магазину «Крамниця-ВАМ» у вечірній час протиправно, відкрито заволодів його мобільним телефоном SIMENS А 250 вартістю 350 грн. з карточкою оператора мобільного зв'язку - Київстар вартістю 50 грн. із залишком на рахунку 5 грн., всього на загальну суму 405 грн., а згодом, коли її син йшов від магазину до родичів, де мав переночувати в селі, на дорозі, біля якої згодом було виявленого його труп, [PERSON] та [PERSON], по зговору між собою, наздогнавши його, вчинили на її сина напад з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для його життя та здоров'я, в процесі якого, наносячи удари по тілу сина, в т.ч. ногами в область голови, грудної клітки та в інші частини тіла, зокрема, і тоді, коли він впав, і знаходився в лежачому стані на дорозі, заволоділи його чорною шкіряною курткою вартістю 750 грн. Опісля, знаючи, що її син перебував в небезпечному стані і позбавлений можливостей вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, в який його самі поставили, [PERSON] і [PERSON] залишили його самого на місці побиття, внаслідок чого, за версією сторони обвинувачення і суду та відповідно до експертних висновків, наступило переохолодження організму її сина із-за тривалої дії низької температури навколишнього середовища, що стало безпосередньою причиною його смерті. Оскільки [PERSON] на той час був неповнолітній, то [PERSON] визнали винним і в тому, що він втягнув останнього у злочинну діяльність. Вказує, що вперше кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів пов'язаних із викладеними фактами поступила в Жовківський районний суд ще 14.03.2007 р. Після цього, справа неодноразово розглядалась судами 1-ї та апеляційної інстанції протягом 10-ти років. Стверджує, що вироками судів, які згодом скасовувались апеляційними судами, вирішувався і цивільній позов позивачки з вимогами до [PERSON] та [PERSON], який в кінцевому результаті так і не був вирішений, через закриття провадження у справі з нереабілітуючих підстав. Після цього, оскільки в Жовківському районному суді вже не було суддів, які могли б розглядати цю справу, а повторно брати участь в її розгляді вони не могли, справа була передана на вирішення в Червоноградський міський суд Львівської області, який ще міг її вирішити до спливу строку давності для притягнення [PERSON] і [PERSON] до кримінальної відповідальності, однак цього не зробив, як і не вирішив позову позивачки. Зазначає, що постановою Червоноградського міського суду від 10.04.2017 р., кримінальне провадження по обвинуваченню за ч.2 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.304, ч.3 ст.135 КК України [PERSON], та ч.2 ст.187, ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.3 ст.135 КК України [PERSON], було закрито у зв'язку із спливом строків давності для притягнення їх до кримінальної відповідальності, а її цивільний позов у зв'язку з цим залишений без розгляду, з чим відповідачі погоджувались. У разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, а вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.11.2017р. ця постанова суду 1-ї інстанції залишена в силі. Постановою судді Верховного Суду від 21.02.2018р., відмовлено у витребуванні матеріалів цієї кримінальної справи для її перегляду в касаційному порядку за касаційною скаргою позивачки. Зазначає, що у зв'язку з тим, що її позов у кримінальному провадженні за 10-ть років так і не був розглянутий, змушена тепер звертатися в суд з цим позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди в її користь, вже в порядку цивільного судочинства. Стверджує, що постановою слідчого від 17.01.2007р. вона визнана потерпілою і цивільним позивачем по кримінальній справі. Відповідно до ст. 49 КПК 1960р. потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Цивільним позивачем визнається громадянин, який зазнав матеріальної шкоди від злочину (ст.50 КПК 1960 р.). Згідно ст. 28 КПК 1960 р. особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Щодо вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] зазначає наступне. Їх вина у вчинені відносно її сина [PERSON] вказаних протиправних кримінально-караних діянь, що заподіяло їй майнову і моральну шкоду, об'єктивно доведена постановою Червоноградського міського суду від 10.04.2017р., яка набрала законної сили, згідно з якою вони визнані винними у вчиненні вказаних протиправних кримінально-караних дій, пов'язаних із заволодінням майном та смертю її сина. Щодо матеріальної шкоди зазначає наступне. Відповідач [PERSON] заволодів мобільним телефоном її сина SIMENS А 250 вартістю 350 грн. з карточкою оператора мобільного зв'язку - Київстар, вартістю 50 грн. із залишком на рахунку 5грн загальною вартістю 405 грн., та разом з [PERSON] курткою сина вартістю 750 грн., ринкова вартість якої на сьогоднішній день не менше 3000 грн. Також був пошкоджений до неможливості подальшого використання, та/або втрачений одяг, в якому тоді був син, а саме чорні шкіряні мешти; пара білих не утеплених шкарпеток; штани вельветові; труси; майка; футболка; зимовий білий светр з коміром на замочок; хрестик дерев'яний, загальною вартістю по ринковим цінам на сьогоднішній день не менше 5000 грн. Таким чином, позивачка вважає, що вказаними діями відповідачів спричинена матеріальна шкода внаслідок викрадення, пошкодження та втрати цього майна її сина на загальну суму 8405 грн. (405 грн. за телефон із карточкою та залишком на рахунку + 3000 грн. за куртку + 5000 грн. за інший пошкоджений та втрачений одяг сина), яка має бути відшкодована їй як потерпілій від їхніх кримінально-караних діянь. Зазначає, що крім того, відповідачі, як особи, що винні у смерті її сина повинні відшкодувати їй витрати на його поховання та на спорудження йому надгробного пам'ятника. Стверджує, що на поховання сина вона здійснила витрати в загальній сумі 2277,50 грн., яка складається з витрат на копання могили в розмірі 95 грн. та 2182 грн. 50 коп. витрат на одяг для покійника та іншу атрибутика, пов'язану з похоронами. Вказує, що на могилі сина вона встановила надгробний пам'ятник вартістю 23000 грн. Такий пам'ятник вартує на сьогодні вже 31 000 грн. Таким чином, стверджує, що загальна вартість матеріальної шкоди що підлягає відшкодуванню відповідачами складає 33 682, 5 грн. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає наступне. У зв'язку з протиправними діями, які були скоєні відповідачами відносно її сина [PERSON], вона зазнала і зазнає до сьогодні душевних страждань, внаслідок його втрати через винні дії [PERSON] та [PERSON] Пояснює, що горя, якого вона зазнала описати неможливо. Вона втратила сина в молодому віці, втратила надію на допомогу від нього, в т.ч. в старості, що вже призвело та ще більше призведе до негативних змін у її житті, хоч мала на це право згідно СК України. Страждання, які змушена була переносити і переносить негативно вплинули і на стан її здоров'я, призвели до порушення її укладу життя, до змін в життєвих стосунках, яких вже неможливо відновити, а тим більше, що протягом майже 12-ти років змушена була ще й добиватися того, щоб встановити вину осіб, винних у вчинені кримінально-караних дій відносно її сина та їх покарання, але ті так і уникнули заслуженої відповідальності. Враховуючи характер правопорушень, які були скоєні відповідачами, глибину душевних страждань, яких позивачка зазнала і зазнає внаслідок їх вказаних винних дій, які призвели до тяжких наслідків для неї, та з урахуванням інших наведених негативних обставин розмір грошового відшкодування спричиненої їй відповідачами моральної шкоди визначає в сумі 2 500 000 грн., які їй мають відшкодувати [PERSON] та [PERSON] по 1 250 000 грн. кожний. Просить позов задоволити. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бордюк М.Й. в судове засідання 04.02.2019 року не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак адвокат надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задоволити. Не заперечують проти ухвалення рішення у їх відсутність. В попередньому судовому засіданні [PERSON] додатково пояснила, що вона прожовжує переживати моральні страждання у зв"язку із смертю сина донині, а також, що вона не одержала жодного матеріального відшкодування від відповідачів за ці 12 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що він не скоював того, в чому його обвинувачує позивачка, своєї вини не визнає, оскільки він не вбивав її сина і тому не бажає нічого оплачувати. Згідний лише щодо відшкодування коштів за куртку, а за все решта заперечує, оскільки позивачка втратила сина не з його вини, вони побилися, але він його не вбивав. Зазначив, що він одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна із яких хворіє, на підтвердження чого подав копії свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження дітей та копію медичного висновку. Зазначив, що у нього мінімальна заробітна плата, а тому не може сплачувати такі кошти, на підтвердження чого також надав довідку про доходи. Також пояснив, що він не відшкодував жодної копійки потерпілій [PERSON], оскільки знав, що вона буде подавати позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому судом вирішено розгляд справи, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, розглядати у його відсутності. В судовому засіданні 22.11.2018 року [PERSON] пояснив, що він ніде не працює і є розлученим. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 444/1280/13-к про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.304, ч.3 ст.135 КК України; [PERSON] за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.121, ч.3 ст.135 КК України, та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що постановою слідчого від 17 січня 2007 р. [PERSON] визнана потерпілою і цивільним позивачем по кримінальній справі. Постановою Червноградського міського суду Львівської області від 10.04.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст. 304, ч.3 ст.135 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, на підставі п. 4 частини 1 статті 49 КК України. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст.121, ч.2 ст.186, ч.3 ст. 135 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, на підставі пункту 3 частини 2 статті 106 КК України. Провадження у справі закрито. Міру запобіжного заходу підсудним залишено без змін до набрання постановою законної сили. Після набрання постановою законної сили речові докази: мобільний телефон марки Сіменс А-250, чорну шкіряну куртку постановлено повернути потерпілій [PERSON], предметні скла та парафінові блоки - знищити. Згідно постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України» законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної спріви, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.11.2017 року у задоволенні апеляційної скарги потерпілої [PERSON] відмовлено. Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2017 року відносно [PERSON] та [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.02.2018 року відмовлено у витребуванні кримінальної справи за касаційною скаргою потерпілої [PERSON] на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року щодо [PERSON] та [PERSON]. Постанова оскарженню не підлягає. Таким чином, постанова Червноградського міського суду Львівської області від 10.04.2017 року набрала законної сили 28.11.2017 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Щодо стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.ст. 1179, 1180 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. Стаття 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За правилами ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2017 року, яка набрала законної сили встановлено, що 15 грудня 2006 року у вечірній час, неповнолітній [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на прилеглій території до магазину" Крамниця-ВАМ" у с.Туринка Жовківського району, під час суперечки з [PERSON], яка переросла у бійку, наніс останньому кілька ударів руками в обличчя, спричинивши йому фізичну біль, після чого умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав його мобільний телефон марки "Сіменс А-250", вартістю 350 грн., з карткою оператора мобільного зв'язку"Київ-Стар", вартістю 50 грн., із залишком рахунку 5 грн., всього вартістю 405 грн., і з викраденим з місця події зник. Від так, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 405 грн. в цій частині. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2017 року, яка набрала законної сили встановлено, що окрім того, 16 грудня 2006 року, близько 01 год. 30 хв., неповнолітній [PERSON] за попередньою змовою, групою осіб з [PERSON], обоє будучи у стані алкогольного сп'яніння, умисно, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись біля автодороги по вул. Л. Українки, в с. Туринка, Жовківського району, вчинили розбійний напад, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров'я останнього, оскільки зірвавши з нього чорну шкіряну куртку, вартістю 750,00 грн., стали наносити численні удари руками і ногами в різні частини тіла, спричинивши йому умисне тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що була небезпечна для життя в момент заподіяння, а також закриті прямі розгинальні переломи 6-го і 7-го ребер по правій передньопахвинній лінії, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; синці на передніх поверхнях стегон нижніх третинах та в проекції наколінників та садна у вигляді множинних подряпин на передньо-бокових поверхнях стегон і тулуба, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Позивачка в позовній заяві зазначає, що ринкова вартість вищевказаної куртки на сьогоднішній день становить не менше 3000 грн., однак це не підтверджуються матеріалами цивільної чи кримінальної справи. А від так, суд приходить до висновку про стягнення із відповідачів солідарно матеріальної шкоди за чорну шкіряну куртку в сумі 750 грн. Щодо вимоги позивачки про відшкодування їй пошкодженого до неможливості подальшого використання, та/або втраченого одягу, в якому тоді був її син, а саме: чорні шкіряні мешти; пара білих не утеплених шкарпеток; штани вельветові; труси; майка; футболка; зимовий білий светр з коміром на замочок; хрестик дерев'яний, загальною вартістю по ринковим цінам на сьогоднішній день не менше 5000 грн., то суд прийшов до переконання, що в задоволення цієї вимоги слід відмовити, оскільки вказана позивачкою сума не підтверджуються матеріалами цивільної чи кримінальної справи. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила витрати на поховання сина [PERSON] в загальній сумі 2277,50 грн., яка складається з витрат на копання могили в розмірі 95 грн. та 2182 грн. 50 коп. витрат на одяг для покійника та іншу атрибутика, пов'язану з похоронами, що підтверджується чеками від 22 грудня 2006 р., які є в матеріалах кримінальної справи. [PERSON] на могилі сина [PERSON] встановила надгробний пам'ятник вартістю 23000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 22 від 10.07.2016 р. та копією накладної від 10.07.2016 року в матеріалах кримінального провадження. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що такий пам'ятник вартує на сьогодні вже 31 000 грн., однак така сума не підтверджуються матеріалами цивільної чи кримінальної справи. А від так, суд приходить до висновку про стягнення із відповідачів солідарно матеріальної шкоди в розмірі 25277,5 грн. (2277,50 грн. + 23000 грн.) за витрати напоховання та на спорудження надгробного пам'ятника. Тобто з відповідачів в користь позивачки підлягає стягненню солідарно матеріальна шкода в сумі 26021,5 грн. (750 грн. + 2277,50 грн. + 23000 грн.). Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON], суд виходить з принципу виваженості, розумності, справедливості та бере до уваги характер вчиненого злочину, тяжкість моральних страждань перенесених потерпілою в зв"язку із втратою сина, їх характер і обсяг, майновий стан відповідачів і можливість покриття ними завданих збитків. Так потерпіла [PERSON] просить стягнути із відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 1 250 000 грн. моральної шкоди, що, на думку суду, підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Приймаючи рішення щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, судом прийнято до уваги матеріальний стан відповідача [PERSON], який працює, отримує мінімальну заробітну плату, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна із яких хворіє, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про одруження, довідкою про його доходи, копією медичного висновку дитини, а також судом прийнято до уваги матеріальний стан відповідача [PERSON], який ніде не працює, майна у власності не має, а також є розлученим. Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілій [PERSON] дійсно спричинена непоправна моральна шкода внаслідок протиправних дій відповідачів, було порушено нормальні життєві зв'язки особисто її як матері, дана ситуація призвела до тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідно затратити значний час та зусилля, щоб повернутися до попереднього розкладу життя, в результаті вчинення злочину відповідачами потерпіла [PERSON] втратила сина [PERSON], [INFO], якому на день його смерті вже виповнилося 23 роки, що назавжди позбавило її радості від життя її дитини, її надії на майбутнє, на довгий період часу потерпіла була позбавлена спокійного сну, впевненості у завтрашньому дні, так як в майбутньому син міг би стати для неї опорою в зрілому віці, крім цього суд враховує те, що злочин відповідачами було вчинено у стані алкогольного сп"яніння, а також суд враховує відношення відповідачів до вчиненого ними злочину, які не визнають себе винними у смерті її сина. Крім цього суд враховує, що розгляд кримінальної справи № 444/1280/13-к про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.304, ч.3 ст.135 КК України; [PERSON] за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.121, ч.3 ст.135 КК України, відбувався протягом десяти років, що постійно нагадувало [PERSON] про події, які мали наслідком смерть її сина. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд прийшов до переконання, що сума, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивачки [PERSON] за спричинену моральну шкоду повинна бути в розмірі по 500 000 грн. з кожного. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення в суд із позовом про відшкодування шкоди, яка заподіяна вчиненням кримінального правопорушення, його позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висноку, що з відповідачів в дохід держави належить стягнути судові витрати відповідно до задоволених позовних вимог, а саме із [PERSON] - 5134,16 грн. та з [PERSON] - 5130,11 грн.

Outcome: approved