Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що являється власником 16/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 15.02.2000р. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.04.2017р. встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], а саме: виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 235 кв.м. від загальної площі присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно варіанту №1 земельно-технічної експертизи №20/16ЗТ від 30.12.2016р. Вказане рішення набрало законної сили, однак під час розгляду справи не було вирішено питання щодо встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці [PERSON], по якій проходить водо та газопровід [PERSON] Уточнившись з позовними вимогами, позивач просить суд встановити за [PERSON] право постійного та безоплатного земельного сервітуту (право проходу і проїзду з метою обслуговування (експлуатації) водо та газопроводу площею 19 кв.м. стосовно земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні [PERSON] по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач а його представник, адвокат Дорогоман О.О. уточнені позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Вказували, що до встановлення порядку користування ділянкою співвласниками на земельній ділянці спільного на той час користування позивачем до належної йому частини будинку прокладені водо та газопровід, щодо яких у майбутньому можуть виникнути питання необхідності їх ремонту, для чого необхідно встановлити сервітут, щоб інший співвласник домоволодіння не міг перешкоджати у доступі до комунікацій. Відповідач та його представник, адвокат Сівов Ю.Ю. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач не навів доказів того, що газо- та водопроводи, які йдуть до його частини домоволодіння, проходять по земельній ділянці відповідача та належать позивачу, чому вони не можуть бути проведені за межами тієї частини земельної ділянки, якою користується відповідач. Крім того, позивач не обгрунтовує необхідність встановлення земельного сервітуту у вигляді саме проходу та проїзду по земельній ділянці відповідача, не пропонує конкретної конфігурації частини земельної ділянки, якою користується відповідач, що необхідно обтяжити сервітутом. Представник Черкаської міської ради у наданій суду заяві просив розглянути справу без його участі. Представник КП "Черкасиводоканал" просив розглянути справу без його участі, також вказав, що водопровід на території приватного домоволодіння по [ADDRESS] не перебуває на балансі КП «Черкасиводокнаал». Представник ПАТ "Черкасигаз" пропонувала вирішити позов на розсуд суду, вказавши, що план встановлення порядку користування ділянкою сторонами згідно рішення суду , а також план меж сервітуту не містять даних щодо того, де саме проходять водо та газопроводи по виділеній відповідачу ділянці. Заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником 16/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.02.2000 р. [PERSON] є власником 9/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.1989р. - 9/50 частин та на підставі договору дарування від 01.03.1989р. - 9/50 часток. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.04.2017р. встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], а саме: виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 235 кв.м. від загальної площі присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно варіанту №1 земельно-технічної експертизи №20/16ЗТ від 30.12.2016р., частка у домоволодінні 16/25, у наступних межах: від т.Г до т.Д - 3,67м (по [ADDRESS]); від т.Д до т.Е - 6,5м; від т.Е до т.О - 2,5 м; відрізок ЕО перпендикулярний зовнішній стіні прибудови "а"; межа проходить по лінії розподілу прибудови "а", житлового будинку "А-І" до т.К; від т.К до т.Н - 1,0 м; відрізок КН перпендикулярний зовнішній стіні житлового будинку "А-І"; від т.Н до т.Л - 6,62м; відрізок НЛ паралельний зовнішній стіні житлового будинку "А-І" і проходить на відстані 1,0 м від неї; від т.Л до т.М - 14,22м; від т.М до т.В - 5,69м (тильна межа земельної ділянки); від т.В до т.Г - 30,64м, по межі з сусіднім домоволодінням [NUMBER]. На план-схемі зображено червоним кольором. Вказане рішення набрало законної сили, після чого між сторонами виник спір щодо встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці у користуванні відповідача в зв'язку з наявністю водо та газопроводів до належної позивачу частини будинку. Позивач посилається на те, що встановлення земельного сервітуту захистить його права як власника водо та газопроводу та надасть можливість його своєчасно ремонтувати у випадку виникнення аварійної ситуації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності і громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і ці права він здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно дост.401 ЦК Україниправо користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч.ч.1, 3ст.402 ЦК Українисервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч.3ст.402 ЦК України, позивачка мала підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту. Згідно зі ст.98 ЗК Україниправо земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 99 ЗК України). Отже, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем. Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7,пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку ( постійний ), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, , а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст.ст.10,60 ЦПК України закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач не довела суду та не надала доказів того, що умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення її потреби щодо обслуговування стіни будівлі у інший спосіб, а спосіб здійснення сервітуту є .найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Згідно ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Судо виходить з того, що ст. 99 ЗК України (в редакції чинній на час розгляду справи) викладено в новій редакції та виключено з переліку різновидів прав земельного сервітуту право прокладення та експлуатації трубопроводів, інших лінійних комунікацій. Частиною 2 ст. 73 ЗК України передбачено, що уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони. Відповідно до п. 1.12 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вігульної промисловості від 15.05.2015р. № 285, з метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування; ведення земляних та будівельно-монтажних робіт; садіння дерев; улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових. Наказом Держжитлокомунгоспу України № 30 від 05 липня 1995 року затверджено «Правила технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України». Так, згідно п. 2.1.6. зазначених Правил до функцій виробника входять, зокрема, здійснення технічного переоснащення та заміни зношених основних фондів. Згідно п. п. 2.9.3., 2.9.5, 2.9.6. зазначених Правил огляди споруд і устаткування повинні проводитись періодично, за затвердженим керівництвом календарним планом. Поточний ремонт виконують за рахунок експлуатаційних витрат, включають до техпромфінплану виробника і здійснюють силами ремонтних підрозділів чи експлуатаційного персоналу. Капітальний ремонт виконують силами ремонтно-будівельних організацій (підрядним способом) чи ремонтних бригад виробника (господарським способом). Згідно п. п. 1.2, 1.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27 червня 2008 року виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - виробник). Виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем. Таким чином позивач в силу вимог закону не має ні права, ні обов'язку на обслуговування чи ремонт трубопроводів та інших ліній комунікацій, обов'язок обслуговування мереж водо та газопостачання лежить на виробнику цих послуг, а відтак, саме виробник послуг, має право на звернення до суду у випадку створення перешкод у виконанні визначеного законом обов'язку по обслуговуванню зазначених мереж. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що запропонований ним варіант встановлення земельного сервітуту згідно плану ТОВ «Черкаський земельно-кадастровий центр» (а.с.27) є найменш обтяжливим для відповідача як користувача земельної ділянки, не запропонував чітких умов використання земельної ділянки, не подав відповідної документації щодо встановлення земельного сервітуту у відповідності до державних будівельних норм, не навів обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений саме безоплатний сервітут. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed