Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» (надалі - ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він 3 квітня 2018 року був призначений на посаду охоронника до ПрАТ «Азовелектросталь». 04 жовтня 2019 року наказом № 269-к його було звільнено з цієї посдаи на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП». 05 жовтня 2019 року він був призначений на цю посаду. 17 квітня 2020 року на підставі наказу командира військоовї частини [NUMBER] (по особовому складу) № 80-РС його було прийнято до Збройних Сил України на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, після чого ним укладено контракт про проходження військової служби у військовй частині [NUMBER] строком на 3 роки. Пізніше, він надав копію цього контракту та витягу із наказу командира про зарахування до списків військової частини до підрозділу по роботі з персоналом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП». 21 липня 2020 року він перебуваючи на навчанні в Міжнародному центрі миротворчості та безпеки в с.Старичі Яворівського району Львівської області отримав лист від 30 червня 2020 року про те, що у зв`язку з припиненням цього ж дня строкового договору, йому необхідно з`явитися для отримання трудової книжки до відділу кадрів. 17 липня 2020 року на адресу командування військової частини надійшов лист від 15 червня 2020 року з повідомленням про те, що з ним припинено трудовий договір на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Зі змісту вказаного листа він зрозумів, що його звільнено з роботи. Вважає своє звільнення незаконним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України так як на нього, як особу, яка вступила на військову службу за контрактом, поширюються гарантії, визначені ст.119 КЗпП України щодо збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку на період проходження такої служби. Окрім того, діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, так як він внаслідок незаконного звільнення змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відчуває душевні страждання, втратив спокій, а його психологічний стан погіршився. Розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 10 000 грн. З урахуванням наведеного, просить суд: - поновити його на роботі в ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» на посаді охоронника з 30 червня 2020 року (дати звільнення); - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; - стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення заявленого позову, вказуючи на те, що 30 червня 2020 року ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» помилково внаслідок технічної помилки включило позивача [PERSON] до кадрового наказу №100-к «Про звільнення і звільнило останнього». Однак, у зв`язку з виявленою помилкою, відповідач 25 серпня 2020 року своїм наказом № 120-к «Про поновлення на роботі» з 01 липня 2020 року поновив позивача [PERSON] на роботі із збереженням за ним місця роботи і середнього заробітку на час проходження військової служби, про що 31 серпня 2020 року поштою було повідомлено позивача. Таким чином, якщо можна вважати технічну помилку допущену при звільненні позивача порушенням його трудового права, то відповідач ще до підготовчого судового засідання - до 08 вересня 2020 року і відповідного рішення суду самостійно виявив та поновив позивача на роботі з відповідними соціальними гарантіями, передбаченими ст.119 КЗпП України. За таких обставин підстав для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, не має. Вимогу [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. також вважає безпідставною, так як він не навів підстав, передбачених ст.237-1 КЗпП України для відшкодування такої шкоди, а також не надав суду доказів, які підтверджують його вимоги. Навпаки, уклавши контракт про проходження військової служби він покращив своє матеріальне становище, так як отримуючи заробітну плату від ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП», він отримує ще й виплати з Державного бюджету України. З урахуванням наведеного, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи. На розгляд справи до суду позивач [PERSON] не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 03 квітня 2018 року був призначений на посаду охоронника до ПрАТ «Азовелектросталь». 04 жовтня 2019 року наказом № 269-к його було звільнено з цієї посдаи на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП». 05 жовтня 2019 року [PERSON] було прийнято за переведенням з ПрАТ «Азовелектросталь» охоронником. Згідно наказу ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» від 04 жовтня 2019 року № 12-к [PERSON] прийнято на посаду охоронника за строковим договором з 05 жовтня по 31 грудня 2019 року. На підставі заяви [PERSON] йому наказом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» № 68-к від 31 грудня 2019 року продовжено строк дії трудового договору з 01 січня по 31 березня 2020 року. На підставі заяви [PERSON] йому наказом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» № 51 -к від 31 березня 2020 року продовжено строк дії трудового договору з 01 квітня по 30 червня 2020 року. 17 квітня 2020 року на підставі наказу командира військоовї частини [NUMBER] (по особовому складу) № 80-РС [PERSON] прийнято до Збройних Сил України на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, після чого ним укладено контракт про проходження військової служби у військовй частині [NUMBER] строком на 3 роки. 17 квітня 2020 року на підставі наказу командира військововї частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 154, [PERSON] зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Наказом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» № 64-к від 23 квітня 2020 року [PERSON] визнано зарахованим на військову службу у Збройних Силах україни з 17 квітня 2020 року, терміном на три роки, по контракту. Повідомленням від 15 червня 2020 року ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП», яке отримано військовою частиною [NUMBER] 17 липня 2020 року, позивача [PERSON] сповіщено про майбутнє розірвання строкового договору 30 червня 2020 року у зв`язку з закінченням терміну дії строкового договору відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України та згідно наказу №51 від 31 березня 2020 року. Також вказано, що останнім днем роботи для нього є 30 червня 2020 року і йому належить з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Наказом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» №100-к від 30 червня 2020 року [PERSON] звільнено з посади у зв`язку з закінченням терміну дії строкового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Повідомленням від 30 червня 2020 року ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП», позивача [PERSON] сповіщено про необхідність явки для отримання трудової книжки у зв`язку з припиненням 30 червня 2020 року строкового трудового договору. Як вбачається з довідки про заробітну плату, [PERSON] нараховувалася та виплачувалася заробітна плата за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року. Згідно ч.1 ст.51 КЗпП України\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності\~до п.2\~ч.1\~ст.36\~КЗпП України,\~підставами припинення\~трудового договору\~є: закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. За ч.ч.1-3 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України\~"Про військовий обов`язок і військову службу"\~і\~"Про альтернативну (невійськову) службу",\~"Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Гарантії щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з вказаними нормами, є безумовними. Наказом ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» №120-к від 25 серпня 2020 року скасовано п.2.27 наказу № 100-к від 30 червня 2020 року щодо звільнення [PERSON] . Цим же наказом [PERSON] поновлено на роботі на посаді охоронника з 01 липня 2020 року. Визнано [PERSON] таким, що продовжує військову службу у Збройних Силах України із збереженням за ним місця роботи та середнього заробітку на час проходження військової служби. Відповідно до довідки від 26 серпня 2020 року, [PERSON] працює в ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» з 05 жовтня 2019 року на посаді охоронника. Враховуючи те, що відповідач - ТОВ «Охоронне агенство ГАРАНТ ГРУП» з метою усунення допущеної технічної помилки в кадровому наказі №100-к «Про звільнення» від 30 червня 2020 року, самостійно 25 серпня 2020 року своїм наказом № 120-к «Про поновлення на роботі» з 01 липня 2020 року поновив позивача [PERSON] на роботі із збереженням за ним місця роботи і середнього заробітку на час проходження військової служби, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є похідними, тому зважаючи на відсутність підстав для задоволення його основних вимог, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди.

Outcome: dismissed