Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров»я на лікування потерпілого від злочину посилаючись на те, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Під час досудового розслідування встановлено, що [PERSON] 22.11.2014 року близько 23 год. 30 хв., біля кафе-бару «Фортуна», що на праві приватної власності належить [PERSON] та розташований по вул. Горького, la смт. Цибулів Монастирищенського району Черкаської області, під час суперечки з [PERSON], [INFO], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар порожньою скляною пляшкою з-під пива в область обличчя, а саме в область лоба, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої параорбітальної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1126 від 10.12.2014 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. В ході досудового слідства здобуто достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 26.12.2014 року задоволено клопотання потерпілого [PERSON] про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 125 КК України відносно обвинуваченого [PERSON] та закрито кримінальне провадження за нереабілітуючої підстави - п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України відносно [PERSON] При цьому встановлено, що внаслідок отриманої травми неповнолітній потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ з 23.11.2014 по 05.12.2014 року, 12 ліжко-днів. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ на його лікування затрачено кошти в сумі 3911 грн. 00 коп. з розрахунку 325,92 грн. за 1 ліжко-день. В обгрунтування позову посилаються на ст. ст. 1179, 1206 ЦК України, Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року. [PERSON] навчається на 1 курсі в ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей», щомісячно отримує стипендію в розмірі 330,28 гри. за місяць. Відповідно [PERSON] має достатньо коштів для відшкодування заподіяної ним шкоди. Обгрунтовують підстави звернення з позовом до суду ст. 121 Конституції України, ч.7 ст. 128 КПК України, ст. 45 ЦПК України. Згідно Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006, лікарня передана до районної комунальної власності, с бюджетним закладом охорони здоровя і фінансується з бюджету районної ради народних депутатів. Власником майна лікарні с Монастирищенська районна рада. Не надходження до бюджету коштів, затрачених на лікування потерпілого [PERSON], негативним чином впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків держави, у тому числі і на соціальну сферу в частині охорони здоровя, відповідно порушує інтереси держави. Просять суд стягнути з [PERSON] витрати понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в сумі 3911 грн. 00 коп., які підлягають зарахуванню до районного бюджету. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою суду від 25.06.2015 року неналежного відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON]. Прокурор в судове засідання не з»явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Особа, яка вчинила злочин, [PERSON] в судове засідання не з"явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Судом встановлено, що ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON], [INFO] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України в зв"язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення на підставі п. 7) ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов"язана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Неповнолітній [PERSON], [INFO] являється студентом Державного навчального закладу "Монастирищенський професійний ліцей" та отримує стипендію в розмірі станом на травень 2015 року 365 грн. 75 коп. ( а.с. 7-9). Доказів наявності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди суду не надано, а тому суд вважає, що завдану ним шкоду має відшкодовувати його мати - [PERSON]. У відповідності до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Відповідно до довідки за підписом головного лікаря Монастирищенської ЦРЛ [PERSON], [INFO] дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЦРЛ з 23.11.2014 року по 05.12.2014 року, 12 ліжко-днів. діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, різана рана надбровної ділянки та лобної ділянки голови зліва з ушкодженням надбрівної дуги. Історія хвороби № 4876. Вартість перебування у відділенні склала 3911,00 грн., без вартості затрачених пацієнтом медикаментів ( а.с. 6). Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховується до відповідного бюджету. У відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред"явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред"явити його в порядку цивільного судочинства. Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному ст. 88 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ст. ст. 1179, 1206 ЦК України, та

Outcome: approved