Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

10 грудня 2013 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а. с. 3-7). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 жовтня 2007 року між АКБ „ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0301/1007/88/399 відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 400 000,00 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом та терміном повернення до 20 жовтня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за зазначеним кредитним договором 12 серпня 2010 року між АКБ „ТАС-Комерцбанк", [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 0301/1007/88/399/Р-1. 25 травня 2012 року між ПАТ „Сведбанк", яке є правонаступником АКБ „ТАС-Комерцбанк", та ПАТ „Дельта Банк" був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за зазначеним кредитним договором. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, станом на 20 листопада 2013 року у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за укладеним між ним та „ТАС-Комерцбанк" кредитним договором у сумі 368 692,15 доларів США, що еквівалентно 2 946 956,35 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судовий збір у сумі 3 441,00 грн. (а. с. 3-7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року в сумі 2 946 956, 35 (два мільйони дев'ятсот сорок шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 35 коп. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.91-93). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.97-99). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 26 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0301/1007/88/399, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 400 000,00 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом та терміном повернення до 20 жовтня 2017 року (а. с. 8-11). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за зазначеним кредитним договором 12 серпня 2010 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 0301/1007/88/399/Р-1 (а. с. 28-29). 25 травня 2012 року, згідно договору купівлі - продажу прав вимоги, Публічне акціонерне товариство „Сведбанк" (яке є правонаступником АКБ „ТАС-Комерцбанк") відступило право вимоги за кредитним договором № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року, укладеному між АКБ „ТАС-Комерцбанк" та відповідачем [PERSON] публічному акціонерному товариству „Дельта Банк". У зв'язку із неналежним виконанням кредитних зобов'язань утворилась заборгованість станом на 20.11.2013 року в розмірі 368 692,15 доларів США, що еквівалентно 2 946 956,35 грн. Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив із того, що банк свої зобов'язання за зазначеним кредитним договором виконав та надав [PERSON] кредит у розмірі 400 000,00 доларів США. Відповідачі умови кредитного договору та договору поруки не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом 20.11.2013 року в розмірі 368 692,15 доларів США, що еквівалентно 2 946 956,35 грн., яка підлягає стягненню. При цьому суд 1 інстанції керувався ч. 1 ст. 1054 ЦК України, відповідно до якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду, виходячи з наступного. Так, із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року, був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], на суму, строк та на умовах, передбачених договором. Також в забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за зазначеним кредитним договором 12 серпня 2010 року, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 0301/1007/88/399/Р-1 Згідно з умовами договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року, який було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Зі справи вбачається, що документи, які засвідчують права вимоги за кредитним договором та за договорами застави рухомого майна й інформація, яка є важливою для їх здійснення, позивачем при зверненні до суду до позовної заяви не долучені. Документи, які засвідчують права, що передаються, і інформацію, яка є важливою для їх здійснення позивачем переданих йому прав вимоги за кредитним договором, слід вважати наступні документи в оригіналі: кредитний договір, договір застави, бухгалтерські платіжні документи про отримання боржником кредитних коштів у банку та бухгалтерські платіжні документи про чергові платежі, здійснені боржником в погашення кредиту, розрахунок банку заборгованості на час уступки права вимоги з розшифровкою здійснених боржником платежів та залишком заборгованості по кожному виду платежів (кредиту, відсоткам, пені). Отже і документи, які засвідчують права, що передаються, і інформацію, яка є важливою для їх здійснення, мають бути банком надані новому кредитору. Відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора. Позивач апеляційною інстанцію зобов'язаний був надати апеляційному суду на виконання ухвали про витребування від 01.04.2014 року документи, які засвідчують права, що передаються, і інформацію, яка є важливою для їх здійснення: - докази, що підтверджують правонаступництво ПАТ «Сведбанк» прав та обов'язків ВАТ «Сведбанк» та правонаступництво ВАТ «Сведбанк» прав та обов'язків АКБ «ТАС - Комерцбанк» за кредитним договором № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та [PERSON], - відомості щодо розміру та детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року станом на час правонаступництва ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк»; - відомості щодо розміру та детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0301/1007/88/399 від 26 жовтня 2007 року станом на 25.05.2012 року - на час договору купівлі - продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» з ПАТ «Дельта Банк». На вимогу суду апеляційної інстанції щодо надання таких документів, переданих банком позивачу, останній доказів, передбачених ч.1 ст.517 ЦК України, апеляційному суду в повній мірі не надав, а отже апеляційний суд, враховуючи заперечення відповідача та невідповідні між собою відомості, які знаходяться в справі, позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості. Так, матеріали справи містять позовну заяву з доданим розрахунком, в яких зазначена сума заборгованості станом на 20.11.2013 року - 2946956, 35 грн., з яких 2481992,27 - заборгованість за кредитом, 464964,08 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 3-7, 36). В розрахунку заборгованості зазначено, що позивачем прийнято на баланс 25.05.2012 року заборгованість за кредитом 310520, 74 доларів США, заборгованість за відсотками - 4558, 61 доларів США, і відповідно до цих сум позивачем зроблено розрахунок заборгованості на 20.11.2013 року (а.с. 36). Однак, згідно витягу з додатку № 1 до Договору , належним чином не завіреним (а.с. 53) право вимоги було передано лише на суму заборгованості 310520,74 доларів США. Враховуючи, що відповідно до ст.. 518 ЦК України, відповідач скористався своїм правом щодо заперечень проти вимог нового кредитора, неодноразово заявляв, що незгоден із сумою заборгованості, для чого у позивача неодноразово витребовувалися документи, необхідні для перевірки підстав звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості, однак суду вони так і не були надані. Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами підлягає скасуванню як таке, що не ґрунтується на вимогах закону та дійсних обставинах справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed