Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] (позивач) з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відносно неї 12 березня 2012 року слідчим прокуратури Центрально-Міського району міста Кривого Рогу була порушена кримінальна справа за ст. 368 ч. 1 та 366 ч. 1 КК України. Досудове розслідування по справі було закінчено 27 квітня 2012 року і справа направлена спочатку до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу, а потім за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу. Позивач обвинувачувалась в тому, що 05 березня 2012 року, працюючи на посаді директора Міського комунального закладу культури «Народний Дім» (далі по тексту МКЗК «Народний Дім»), займаючи в комунальному закладі відповідно до статуту посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих, а також адміністративно-господарських функцій, тобто будучи посадовою особою, з корисливих мотивів начебто отримала хабар за виконання в інтересах особи, що дає хабар, а також в інтересах третьої особи дій, пов'язаних з використанням службового становища, а також здійснила службове підроблення. У квітні 2012 року відсторонена від займаної посади - директора Міського комунального закладу культури «Народний дім» на період досудового та судового слідства. В зв'язку з відстороненням від посади директора з 10.04.2012 року була переведена на посаду керівника вокального колективу з навантаженням 0,5 ставки в цьому ж комунальному закладі і перебувала на вказаній посаді до квітня 2015 року. 11 березня 2015 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні мене за ст. 366 ч. 1 КК України було закрито в зв'язку з закінченням терміну притягнення до кримінальної відповідальності. Судовий розгляд кримінальної справи за ст. 368 ч. 1 КК України в суді першої інстанції тривав до 18 грудня 2013 року і постановою від зазначеної дати Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу повернув кримінальну справу для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2013 року залишена без змін. 19 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014040770000018. Постановою слідчого СВ Центрально-міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13 червня 2014 року на підставі ст. 110, 284 ч. 1 п. 2 КПК України кримінальне провадження №42014040770000018 від 19.03.2013 року у відношенні [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України. Вказана постанова 14 серпня 2014 року була скасована постановою прокурора Центрально-міського району м. Кривого Рогу. Повторно постановою слідчого СВ Центрально-міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03 вересня 2014 року на підставі ст. 110, 284 ч. 1 п. 2 КПК України кримінальне провадження №42014040770000018 від 19.03.2013 року у відношенні [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України. Позивач зазначає, що вказаними діями (в частині притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 368 КК України) їй значна моральна шкода, оскільки вона була публічною людиною, займала керівну посаду в установі державної форми власності, мала авторитет у підлеглих та дуже великого кола осіб, постраждали її честь, достоїнство та репутація в наслідок оприлюднення відомостей в засобах масової інформації стосовно порушеної у відношенні позивача кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 368 ч. 1 КК України. Наслідки таких звинувачень тривають дотепер і мають невиправний характер, оскільки факт притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством залишили «пляму на її репутації» на все її життя. Крім того, відсторонення від посади мало дуже негативні наслідки для неї особисто. Притягнення до кримінальної відповідальності обмежили можливості позивача до реалізації своїх звичок; погіршилися відносини зі знайомими, оскільки їм стало відомо про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, тим більше, що органи досудового розслідування через засоби масової інформації, серед родичів, її друзів та сусідів поширювали щодо неї "ярлик злочинниці". Також зауважує, що загалом була відсторонена від займаної посади впродовж 36 місяців. Враховуючи наведені обставини, а також виходячи з особистих суттєвих страждань та переживань, розмір відшкодування завданої моральної шкоди, оцінює для себе в сумі 600 000,00 грн., яку просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету в якості відшкодування. У судове засідання Позивач не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Держави Україна в особі Державної казначейської служби України - Богуш П.М. в судовому засіданні присутній не був, надав до суду письмові заперечення та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог з підстав недоведенності наявності моральної шкоди. Прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 1 Бажанюк В.В. в судовому засіданні присутній не був, надав заперечення проти позову, просив розглядати справу за його відсутності, просив відмовити у позові з підстав, викладених в запереченнях. К Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що 12.03.2012 року старшим слідчим прокуратури Центрально-Міського району міста Кривого Рогу Подгорцем С.В. була порушена кримінальна справа у відношенні [PERSON] за ст. 368 ч. 1 та 366 ч. 1 КК України (а.с. 8). Згідно постанови старшого слідчого прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Погорцева С.В. від 23 квітня 2012 року [PERSON] пред"явлено обвинувачення за ст. 368 ч. 1 КК України за ознаками: «отримання посадовою особою в якому б то не було вигляді хабаря за виконання в інтересах особи, що дає хабар або в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища» та за ч. 1 ст. 366 КК України за ознаками: «складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів» (а.с. 9-10). Відповідно до розпорядження Криворізького міського голови від 10.04.2012 року за № 90-р [PERSON] відсторонена від посади директора міського комунального закладу культури «Народний дім» на період досудового та судового слідства (а.с.11). Судом встановлено,що постановою Слідчого СВ Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Остапенко К.Ю від 03 вересня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014040770000018 від 19.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з встановленою відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. (а.с.12). Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд враховує наступні положення чинного законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок - незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; У наведених випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»), яке провадиться за рахунок коштів державного бюджету. З урахуванням частин 5, 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 13 цього ж Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи викладене вище, аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України, тривалим кримінальним провадженням проти позивачки (30 місяців), та в подальшому закриттям кримінального провадження за ч. 1 ст. 368 КК України з реабілітуючих підстав, застосуванням під час досудового розсліування відносно позивача запобіжного заходу у вигляді відсторонння від посади, [PERSON] було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка знайшла свій прояв у істотних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3200 грн., а згідно з положеннями Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня по 31 листопада 2016 року - 1450,00грн., а з 01 грудня 2016 року - 1600 грн. Враховуючи період перебування [PERSON] під слідством з березня 2012 року по вересень 2014 року - 29 місяців та 24 дні, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 48000,00 грн. (1600 грн. х 30 місяців), враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році, та не може бути меньшим 96000,00грн. (3200,00*30місяців), виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у 2017 році, що діє на момент постановлення рішення суду, та подання позову з урахуванням поданих уточнень. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доводи, викладені Державною казначейскою службою України у своїх запереченнях від 23 березня 2017 року про те, що матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди у зв'язку з незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, не можуть бути підставою для відмови у задоволнні позову, оскільки спростовуються п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК, згідно якого моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Що стосується посилання Держказначейства на те, що вказаний орган не є учасником спірних правовідносин суд відхиляє, оскільки при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то саме Державна казначейська служба України залучається як відповідач. При цьому, суд враховує, що у п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Ураховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, глибину її переживань у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, відсторонення позивача від займаної посади, вимушені зміни у житті у зв'язку з цим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, встановлення спеціальним законом мінімальних розмірів відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 150000,00 грн, які підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, положень Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, за рахунок коштів Державного бюджету підлягають відшкодуванню судовий збір у ірозмірі 551,20грн. по предмету позову - за вимоги немайнового характеру. З огляду на викладене,

Outcome: partial