Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі 08 травня 2014 року виконавчому комітеті Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, про що було зроблено актовий запис №1. Від шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO]. Подружне життя не склалося, а тому вони припинили шлюбні відносини. Відповідач не надає матеріальної допомоги на потреби сина, а тому позивачка звернулась з даним позовом до суду, просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON]. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з обставин викладених в позові, до пояснень додала, що 15 лютого 2017 року рішенням Новоукраїнського районного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач повторно в судове засідання не з»явився по невідомим суду причинам про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду повернулось поштове повідолення з його підписом про отримання судової повістки, також 04.01.2017 року відповідач повідомлявся про дату та час розгляду справи шляхом телефонограми та повідомив, що працює машиністом екскаватора в ТОВ "Адабаський кар"єр". Суд ухвалив про розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних обставин. Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, відсутність інших непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві. Судом встановлено, що 08 травня 2014 року виконавчим комітетом Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, про що зроблено відповідний актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). На даний час сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, як пояснила позивачка рішенням Новоукраїнського районного суду 15 лютого 2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Малолітній син проживає біля позивачки та знаходяться на повному її утриманні, оскільки як встановлено судом відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить - 1355 гривень. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин, відповідно до ч. 2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Враховуючи, вищезазначене, а також, що відповідач працює, інших утриманців не має, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований частково та законний, в зв"язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, а не 1/3 як просить позивачка, так як підстав для стягнення в розмірі 1\\3 позивачкою не наведено та не обгрунтовано, проте не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили доцільність стягувати аліменти на її утримання у більших розмірах. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial