Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 20.08.2007 року в розмірі 13209 гривень 86 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 серпня 2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 12000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 06.02.2019 року становить 13209 гривень 86 копійок та складається з наступного: - 1846,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 3156,14 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 5990,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 1350,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 617,14 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 06.02.2019 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної карти. В судовому засіданні представник позивача Петлюк В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідача борг, згідно поданого розрахунку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Просила суд не стягувати з неї нараховану банком пеню, в зв`язку із закінченням строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 20.08.2007 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] , впродовж строку кредитування, отримала кредитні кошти на загальну суму 12000 грн., зі сплатою відсотків за його користування. В подальшому [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується документально (55-59). Поряд з цим, в подальшому свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 06.02.2019 року їй нараховано заборгованість в сумі 13209 гривень 86 копійок, яка складається з наступного: - 1846,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 3156,14 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 5990,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 1350,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 617,14 грн. - штраф (процентна складова). Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 4-9). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в даному випадку з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один з із заявлених до стягнення видів неустойки - штраф (процентна складова) в сумі 617,14 грн., так як банком нараховано два види пені: 5990,58 грн. - за прострочене зобов`язання і 1350 грн. - за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. А тому, є очевидним, що нарахування пені за прострочену заборгованість від 100 грн охоплюється нарахованою пенею за прострочене зобов`язання. Крім цього, загальна пеня в сумі 5990, 58 грн. не підтверджується розрахунком, оскільки така сума відсутня у графі «Пеня з накопичувальним підсумком». Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково, тобто в межах заборгованості за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту та процентної складової штрафу. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Оскільки, суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги позивача щодо стягнення пені за кредитним договором, то для застосування строку давності щодо цієї вимоги підстав не вбачається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 549 1054 ЦК України,

Outcome: partial