Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Представник позивача від імені позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити майно подружжя, набутого за час шлюбу, розділивши його таким чином: - виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] ; виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 22 грудня 1979 року по 15 квітня 2013 року. За час перебування у шлюбі за рахунок спільних заробітків та заощаджень сторонами був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який оформлене на ім`я [PERSON] та здійснено його добудову та реконструкцію. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року [PERSON] було визнано втратившою право користування вказаним вище будинком. Позивач вважає, що вказане рішення порушує її право власності на спільно набутий будинок. 13 січня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Свій відзив обгрунтовує тим, що вважає, що з моменту розірвання шлюбу на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.04.2013 року позивач до будинку не має ніякого відношення. Позивач участі в утриманні будинку не приймає і не проживає. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року позивача визнано такою, що втратила право користування будинком, що на думку відповідача позбавляє її права на вказаний будинок. Позивач у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача Ковальов А.І. у судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав. Також зазначив, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру знаходиться у відповідача. Також представник позивача зазначив, що лист позивача від 25.10.2004 року, не відповідає передбаченій законом формі правочину щодо нерухомого майна, тобто вчинений без нотаріального посвідчення і державної реєстрації і тому не має правових наслідків. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позивач залишила будинок йому, що підтверджується її листом від 25.10.2004 року. Представник відповідача адвокат Горбунов Р.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві, а також послався на лист відповідача від 25.10.2004 року. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши надані докази, встановив. Відповідно до договору купівлі продажу від 24 листопада 1982 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав Ѕ жилого будинку за адресою [ADDRESS] розташований на земельній ділянці колгоспу "Червоний прапор" 0,15 га. На зазначеній земельній ділянці розташований одноповерхового жилий будинок загальною площею 14,2 кв.м, до якого примикають Б-сарай, В-погріб, Г-уборна. Вказаний вище договір посвідчений Микитюком О.О., секретарем виконкому Новопразької селищної ради, зареєстрований в реєстрі під № 199. Відповідно до договору купівлі продажу від 25 березня 1987 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав Ѕ одноповерхового жилого будинку за адресою [ADDRESS] розташований на земельній ділянці колгоспу "Червоний прапор" Вказаний вище договір посвідчений Осипчуком В.В., секретарем Новопразької селищної ради, зареєстрований в реєстрі під № 42. Відповідно до архівної довідки № 258 від 27.02.2020 року, виданої КП "Олександрійське МБТІ" на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про витребування доказів, право власності на будинок по [ADDRESS] за архівними даними КМ "ОМБТІ" належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1982 року, посвідчений Микитюком О.О. секретарем виконкому Новопразької селищної ради р № 199 на Ѕ частку старого будинку та договору купівлі продажу від 25.03.1977 року посвідчений Осипчуком секретарем Новопразької селищної ради р№ 42 на Ѕ частку старого будинку. Дозвіл виконкому Новопразької селищної ради на будівництво нового будинку на підставі рішення Новопразької селищної ради від 30.09.1985 року № 74. Також у довідці зазначено, що інформація актуальна станом на 01.01.2013 року, але не підтверджує відомостей щодо наявності чи відсутності об`єкта нерухомого майна, або зміни у його складі на дату видачі довідки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна відомості від 3 квітня 2020 року щодо права власності на будинок [ADDRESS] у реєстрі відсутні. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 22 грудня 20179 року, був розірваний. Вказане рішенням набрало законної сили 7 травня 2013 року. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року, [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Вказане рішенням набрало законної сили 19 вересня 2017 року. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, у редакції, чинній на час придбання спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, судом було встановлено, що будинок [ADDRESS] придбаний у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , цей будинок придбаний за рахунок сімейного бюджету подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами порівну, тобто по 1/2 частини кожному. Позов підлягає задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача і його представника про те, що [PERSON] у адресованому [PERSON] листі відмовилася від права на будинок, оскільки правочина щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку, вчиняються у письмовій нотаріально посвідченій формі, право власності на нерухоме майно виникає та припиняється лише після державної реєстрації (ст. 346, 347, 182 ЦК України). Нажаний відповідпачем особистий лист не відповідає передбаченим Цивільним кодексом України вимогам до правочину про розпорядження правом власності на нерухоме майно щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тому не може бути прийнятий судом як доказ відмови або передачі [PERSON] від своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved