Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи на підставі довіреності в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив і доповнив, просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки виплати додаткової допомоги згідно п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП "ЛІКВО" НАК "Нафтогаз України" на 2012-2014 р.р., а саме з 27.06.2012 року по 04.10.2013 року у розмірі 57683,70 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11.03.2001 року він був прийнятий на роботу до Дочірнього підприємства "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтогазової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на посаду респираторника Курганського загону. 26 червня 2012 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв"язку із вкороченням штату працівників. При звільненні йому було нараховано та виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України. При цьому, [PERSON] вказав, що Галузевою угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" і Профспілкою працівників нафтогазової промисловості України на 2012-2014 роки та Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом ДП "Лікво" на 2012-2014 роки передбачено, що працівникам, вивільненим у зв"язку із скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів підприємства виплачується допомога, залежно від стажу роботи на підприємстві. Однак, вказана додаткова допомога [PERSON] нарахована і виплачена не була, у зв"язку з чим він звернувся до суду. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року (справа № 2035/8566/2012), залишеним без змін в апеляційному порядку, зобов'язано ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз України" нарахувати та сплатити [PERSON] додаткову допомогу, залежну від загального стажу роботи на підприємстві, передбачену при скороченні чисельності чи штату працівників п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Дочірнього підприємства "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 2012-2014 роки та п.2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки в розмірі двомісячного середнього заробітку. Рішення набрало законної сили, проте лише 04.10.2013 року на картковий рахунок [PERSON] були зараховані стягнені державним виконавцем з відповідача кошти у розмірі тримісячного середнього заробітку - 7152,06 грн. Оскільки наведене свідчить про порушення вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КзПП України, позивач вважає, що згідно ст.117 КзПП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 57394,80 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати, що складає 179,70 грн., та періоду невиплати - 321 робочий день. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача - Горгуль Н.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначала, що відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку із необґрунтованістю позовних вимог та виклала свою позицію з цього приводу у письмових запереченнях від 04.12.2013 року, 21.01.2014 року, які долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, позивач по справі [PERSON] 11 березня 2001 року був прийнятий на роботу до ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "Лікво" нафтогазової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на посаду респираторника Курганського загону. 26 червню 2012 року його згідно наказу № 72-п було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40'КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. При звільненні з роботи згідно вимог ст. 44 КЗпП України [PERSON] було виплачено гарантовану та обов'язкову вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку. Пунктом 2.6 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" і Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012-2014 роки передбачено, що працівникам, вивільненим у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією підприємства, скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів підприємства виплачується допомога, що встановлюється колективним договором, залежно від загального стажу роботи на підприємствах галузі, але не менше жінкам зі стажем роботи до 7 років - місячного середнього заробітку. Відповідно до у пункту 2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП "Лікво" на 2012-2014 роки передбачено, що працівникам, вивільненим у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією ДП "Лікво", скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів ДП "Лікво" виплачується допомога, залежно від загального стажу роботи на підприємствах, галузі - жінкам зі стажем роботи до 7 років у розмірі місячного середнього заробітку. На підставі змін, внесених до Колективного договору згідно наказу №32 від 29.02,2012 року та наказу №78/1 від 29.05.2012 року, позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті зазначеної додаткової допомоги, у зв"язку з чим він був вимушений звернутись до суду. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року (справа № 2035/8655/2012) було зобов'язано ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз України" нарахувати та сплатити [PERSON] додаткову допомогу у відповідності до п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Дочірнього підприємства "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 2012-2014 роки та п.2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки у розмірі двомісячного середнього заробітку (а.с. 11-14). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2013 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року залишено без змін (а.с.15-18), та набрало законної сили. Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року встановлено обов'язок відповідача виплатити при звільненні позивачу додаткову допомогу у відповідності до п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Дочірнього підприємства "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 2012-2014 роки та п.2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки у зазначеному розмірі.. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Згідно платіжного доручення № 2557 від 18 липня 2013 року ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз України" на виконання рішення суду від 07 лютого 2013 року перерахувало на рахунок Червонозаводського ВДВС ХМУЮ 7188,00 грн. відповідно. Постановою державного виконавця Червонозаводського ВДВС ХМУЮ від 06 серпня 2013 року закінчено вказане виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2035/8566/2012, виданих Червонозаводським районним судом м. Харкова про зобов'язання ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз України" нарахувати та сплатити [PERSON] додаткову допомогу у відповідності до п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Дочірнього підприємства "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на 2012-2014 роки та п.2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки (а.с.54). Таким чином, час затримки розрахунку при звільненні позивача складає - з 26 червня 2012 року по 04 жовтня 2013 року, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку, відкритого КБ "Приватбанк" на ім"я [PERSON](а.с.19). Розмір середньої заробітної плати [PERSON] згідно Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" за останні 2 місяці до дня звільнення становить: 179,70 грн. (середньоденна заробітна плата) х 321 робочий день - 57683,70 грн. У запереченнях представника відповідача зазначено про відсутність вини ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз України" у невиплаті [PERSON] усіх належних сум при звільнені, через скрутний фінансовий стан відповідача, проте сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ДП "Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба "ЛІКВО" нафтогазової промисловості" НАК "Нафтогаз України" на [PERSON] суми середнього заробітку за весь час затримки виплати додаткової допомоги в сумі 57683,70 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України. Судовий збір у розмірі 576 грн. 83 коп. (1% від задоволених вимог за позовом) суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved