Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] у грудні 2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в період з 1978 року до 2012 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 07 серпня 1991 року за спільні кошти був придбаний житловий будинок [ADDRESS] у м. Вовчанську Харківської області. Вказаний будинок був зареєстрований за ним, однак на праві спільної сумісної власності належить по ? частині йому та [PERSON] На теперішній час веранда площею 6,7 кв.м. використовується як кухня, а кухня площею 7,2 кв.м. використовується як жила кімната. Оскільки виникають спори з приводу користування жилим будинком, з урахуванням встановленого порядку користування, просив визначити порядок користування житловим будинком, виділивши йому у користування жилу кімнату літ. 1-5 площею 16,3 кв.м., жилу кімнату літ. 1-6 площею 13.1 кв.м., а [PERSON] - жилу кімнату площею 11,7 кв.м. та жилу кімнату літ. 1-3 площею 7,2 кв.м. Підсобні приміщення будинку - котельню літ. 1-1 площею 6,9 кв.м., коридор літ. 1-2 площею 6,4 кв.м., веранду літ. 1 площею 5,8 кв.м., веранду літ. 2 площею 6,7 кв.м. просив залишити в загальному користуванні. Після неодноразових уточнень позовних вимог зазначив, що оскільки [PERSON] не погоджується, що кухня літ. 1-3 використовується як жила кімната, просив визначити порядок користування житловим будинком, виділивши йому у користування жилу кімнату літ. 1-5 площею 16,3 кв.м., а [PERSON] - жилу кімнату літ. 1-4 площею 11,7 кв.м. та жилу кімнату літ. 1-6 площею 13.1 кв.м. Підсобні приміщення будинку - котельню літ. 1-1 площею 6,9 кв.м., коридор літ. 1-2 площею 6,4 кв.м., кухню літ. 1-3 площею 7,2 кв.м. веранду літ. 1 площею 5,8 кв.м., веранду літ. 2 площею 6,7 кв.м. просив залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS] у м. Вовчанську Харківської області був придбаний за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі та зареєстрований на останнього. Вони спільно користуються всіма приміщеннями будинку, жодного порядку користування між ними не встановлено. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у шлюбі з 04 березня 1978 року, зареєстрованому міським відділом ЗАГС м. Тернопіль. 07 серпня 1991 року [PERSON] придбав жилий будинок [ADDRESS] у м. Вовчанську Харківської області (а.с. 6-7). Згідно рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 02 серпня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Зазначені обставини визнані сторонами по справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя. Отже суд приходить до висновку, що жилий будинок [ADDRESS] у м. Вовчанську Харківської області, набутий [PERSON] під час шлюбу, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений КП "Вовчанське БТІ", по [ADDRESS] у м. Вовчанську Харківської області станом на 27 вересня 2007 року, житловий будинок складається з: - літ. " 1-1" - котельна, площею 6,9 кв.м.; - літ. " 1-2" - коридор, площею 6,4 кв.м.; - літ. " 1-3" - кухня, площею 7,2 кв.м.; - літ. " 1-4" - кімната, площею 11,7 кв.м.; - літ. " 1-5" - кімната, площею 16,3 кв.м.; - літ. " 1-6" - кімната, площею 13,1 кв.м.; - літ. "І" - веранда, площею 5,8 кв.м.; - літ. "ІІ" - веранда, площею 6,7 кв.м. (а.с. 15-18); Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Вимоги про визнання часток сторонами не заявлялись. Вищезазначеними нормами цивільного законодавства не передбачено встановлення порядку користування майном, що є у спільній сумісній власності в судовому порядку. І підстави для застосування аналогії закону є відсутні. За нормою ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, в зв'язку з чим у їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed