Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

24 травня 2018 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що на підставі підписаної заяви № б/н від 08.08.2007 р. відповідачка отримала кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 29 739,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 053,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 21 071,39 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 960,12 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 404,25 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 29 739,27 грн. за кредитним договором № б/н від 08.08.2007 р. та судові витрати в сумі 1 762,00 грн. 25.06.2018 р. ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв'язку з непідсудністю постановлено передати цивільну справу на розгляд Юр'ївському районному суду Дніпропетровської області. 18.07.2018 р. ухвалою судді Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області Гайдар І.О. прийнято до розгляду цивільну справу та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачці у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документами та копію ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз'яснено право подати відзив на позовну заяву. 06.08.2018 р. від [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що дійсно у 2007 році уклала з позивачем договір про надання банківських послуг та отримала кредитну картку зі встановленим лімітом 300,00 грн. Вказаною карткою відповідачка користувалась та у 2007 році сплатила заборгованість за кредитом у повному обсязі, при цьому картку здала до банку. Також [PERSON] стверджує, що строк позовної давності за вимогами банку про стягнення з неї кредитної заборгованості за договором від 08.08.2007 р. сплив, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 09.08.2018 р. до суду надійшла заява представника відповідачки адвоката [PERSON] про застосування до спірних правовідносин загального строку позовної давності. 29.08.2018 р від позивача засобами електронного поштового зв'язку надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами, в обґрунтування якої зазначено, що 08.08.2007 р. відповідачка, підписавши заяву, уклала з банком договір про надання банківських послуг, який за своїм характером являється договором приєднання. У вказаній заяві визначено всі істотні умови правочину, а своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами. Також банк вказав, що 03.12.2013 р. відповідачка підписала ще одну анкету-заяву, якою приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256. Згідно з вказаним документом сторони узгодили умову про збільшення строку позовної давності до 50 років. Тому, оскільки термін дії платіжної картки, виданої Банком відповідачці на підставі договору від 08.08.2007 р., закінчився 08.2011 р., позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, тому просить задовольнити позов у повному обсязі. 06.09.2018 р. відповідачка та її представник через канцелярію суду подали заперечення щодо аргументів позивача, наведених у відповіді на відзив, а також заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості. Дослідивши письмові матеріали справи, доводи сторін, викладені у заявах по суті, з'ясувавши обставини та відповідні їм правовідносини, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що у позові слід відмовити в повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що 08.08.2007 р. [PERSON] заповнила та підписала заяву, якою виявила бажання відкрити рахунок у Закритому акціонерному товаристві «ПриватБанк» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 300,00 грн. та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 22,8% (а.с. 8). Підписавши заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Відповідно до пункту 1.1. Умов та правил надання банківських послуг належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і, таким чином, клієнт виражає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 10). За вимогами частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За умовами пунктів 4.5. та 6.5. розділу І Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язався надати відповідачці кредитні кошти згідно з її заявою, а остання, в свою чергу, зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 12, 13). Як виходить із Заяви від 08.08.2007 р. та виписки за рахунком, відкритим в банку на ім'я [PERSON], відповідачці 26.11.2007 р. видано кредитну картку «Універсальна» № 5457 0829 7189 6308, якою вона користувалась, частково сплачуючи кредитну заборгованість. За статтею 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг на платіжній картці указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month) (а.с. 14, 15). Таким чином, у договорі сторони узгодили порядок виконання зобов'язань зі сплати кредиту у вигляді щомісячних платежів, а також строк повернення суми боргу у повному обсязі - до останнього дня місяця, вказаного на картці (поле month). Згідно з наданою позивачем довідкою строк дії кредитної картки «Універсальна» № 5457 0829 7189 6308 сплив в останній день 08.2011 р. (а.с. 143). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За частиною 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (стаття 549 ЦК України). У заяві від 08.08.2007 р. сторони узгодили порядок відповідальності позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, зокрема, у вигляді штрафу в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову (а.с. 8). Оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконала та не повернула у визначений строк кредитні кошти, станом на 31.03.2018 року має перед Банком заборгованість у розмірі 29 739,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 053,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 21 071,39 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 960,12 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 404,25 грн. 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ "ПриватБанк" змінено тип та найменування позивача із "Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк" на "Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк". Державну реєстрацію вказаних змін проведено 17.07.2009 року. У п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 21). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.06.2018 року здійснено державну реєстрацію зміни найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 148). За частиною 3 статті 512, статтею 514 кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. В частині 1 статті 516 ЦК України встановлено, що зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ПАТ КБ "ПриватБанк", а в подальшому - до АТ КБ "ПриватБанк", перейшли права кредитора за договором № б/н від 08.08.2007 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] Враховуючи все вищевикладене, суд доходить обґрунтованого висновку, що права АТ КБ "ПриватБанк" порушені та підлягають судовому захисту. В той же час, щодо заяви відповідачки про застосування до вимог банку строку позовної давності, суд зазначає таке. За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Аналогічні висновки висловив Верховний Суду України у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 22 жовтня 2014 року у справі № 127цс14. Як зазначено вище, згідно з укладеним між сторонами договором від 08.08.2007 р. строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month), тобто до 08.2011 р. За випискою з карткового рахунку, за яким обліковуються платіжні операції, здійснені за допомогою картки № 5457 0829 7189 6308, останній платіж відповідачка здійснила 12.05.2009 р. у сумі 165,00 грн. (а.с. 139). З огляду на викладене, строк позовної давності до вимог про стягнення щомісячних платежів сплив 06.2012 р., а до вимог про повернення кредиту у повному обсязі - 08.2014 р., при цьому позивач звернувся до суду з позовом лише 24.05.2018 р., тобто після закінчення трирічного строку позовної давності. Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) їх нарахування, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, зі спливом строку позовної давності до вимог про стягнення з [PERSON] кредиту в повному обсязі, спливла й позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин, з яких банком пропущено строк позовної давності, позивач суду не представив. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження АТ КБ «ПриватБанк» щодо узгодження між сторонами строку позовної давності у 50 років з огляду на таке. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як встановлено судом, ні заява від 08.08.2007 р., ні Умови та правила надання банківських послуг, до яких відповідачка приєдналась цією заявою, не містять положень про встановлення строку позовної давності у 50 років. Однак, в обґрунтування своїх доводів щодо узгодження між сторонами збільшеного строку позовної давності позивач зазначає, що 03.12.2013 р. [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 р., а відповідно до п.1.1.7.31 вказаних Умов та правил строк позовної давності відносно вимог про повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів складає 50 років (а.с. 126). Згідно з частиною 1 статті 650 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, зі змісту анкети-заяви від 03.12.2013 р. виходить, що відповідачка, підписавши вказаний документ, погодилась, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, у заяві від 03.12.2013 р. не зазначено, що цим документом вносяться зміни до укладеного між сторонами договору від 08.08.2007 р., або ж така заява є додатком до нього (а.с.112). Враховуючи викладене, суд доходить переконливого висновку, що 03.12.2013 р. між банком та відповідачкою укладено інший правочин на нових умовах, тому Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, не можна вважати належним доказом укладення між сторонами у письмовій формі договору про збільшення строку позовної давності щодо вимог про стягнення з [PERSON] кредитних коштів, відсотків та неустойки на підставі заяви від 08.08.2007 р. У зв'язку із цим доводи позивача про звернення до суду в межах строку позовної давності за спірними вимогами не заслуговують на увагу, а застосуванню підлягають загальні строки позовної давності, встановлені ЦК України. За положеннями частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, а такий строк до вимог банку про стягнення щомісячних платежів сплив 06.2012 р., до вимог про повернення кредиту у повному обсязі - 08.2014 р., при цьому позивач звернувся до суду з позовом лише 24.05.2018 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed