Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідача як добросовісного набувача однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що після смерті своєї сестри [PERSON], [INFO] року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги , проте зясувалося , що померла ніби-то в 2000 році підписала договір купівлі-продажу на ТБ "Сангай" належної їй квартири . Оскільки його сестра ніколи не продавала свою квартиру, а він є власником цієї квартири , бо спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, просив про задволення позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, в останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та місце розгляду справи повідомлені неодноразово належним чином, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] року померла [PERSON], яка є рідною сестрою позивача. Як вбачається копії спадкової справи № 539\\2016 03 листопада 2016 року позивач звернувся до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри у складі спадкового майна однокімнатної квартири [ADDRESS]. Ніхто інший зі спадкоємців за заявою про прийняття спадщини не звертався. Квартира належала на праві власності спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 листопада 1998 року . Як слідує з Довідки форми 3 , у вказаній квартирі була зареєстрована лише [PERSON] до дня своє смерті, більше в квартирі ніхто не зареєстрований. Відповідно до укладеного в простій письмовій формі на Товарній біржі "Сангай" , [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на підставі вказаного договору купівлі-продажу було зареєстровано в КП ММБТІ лише 25 травня 2012 року. У спірній квартирі [PERSON] ніколи зареєстрований не був. Постановою державного нотаріуса від 21.09.2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Як слідує з висновку № 17-388 судово-почеркознавчої експертизи від 13 липня 2017 року , підпис на договрі купівлі-продажу нерухомого майна від 22 травня 2000 року № 452, укладеному на товарній біржі "Сангай" між [PERSON] і [PERSON] , виконано не [PERSON], а іншою особою. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно положень ст..658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Враховуючи, що вищевказаний договір купів-продажу є як недійсним за правилами ст 47 ЦК УРСР ( в редакції, що діяла на час його укладення) , так і недійсним як такий, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу , що сівдчить прот те, що майно за цим договром вибуло з власності всупереч волі його власника. Разом з тим відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Схожі правові висновки містяться в наданих для порівняння постановах Верховного Суду України. Відповідно до ст. 1233 ЦК УКраїни, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, ст. 1268 цього Кодексу - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За такого , позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, та витрати на проведення судової експертизи.

Outcome: approved