Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення надміру виплаченої державної допомоги у звязку з приховуванням обставин, що впливають на її виплату. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 05 червня 2013р. [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівцях ради із заявою про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій зобовязувалась повідомити позивача про факти, які впливають на виплату допомоги. Згідно рішення Управління праці та соціального захисту населення від 10.06.2013р. Відповідачу призначено допомогу по догляду за дитиною, [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. на місяць на підставі поданих документів та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та постанови Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» (в редакції чинній на момент звернення). Відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державних допомог сімям з дітьми» для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 гривень. Таким чином, відповідачу продовжено виплату після досягнення дитиною двох років на наступні 12 місяців у розмірі 130 грн. з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року. За результатами перевірки цільового використання державних коштів з інформації ДПІ в м.Чернівцях зясовано, що відповідач не повідомила про працевлаштування на повний робочий день на посаду «Специалист по проекту «Мини-отделения» ГО/ Менеджер ПАТ КБ «Приватбанк» з 01.09.2015 року. Факти переривання відпустки по догляду за дитиною та працевлаштування підтверджуються витягом з наказу ПАТ «Дельта Банк» від 10.04.2017р. №2931 та наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170411/4596. Розпорядженням від 07.06.2017р. виведено переплату допомоги за період з 24.07.2015р. по 24.07.2015р. в розмірі 4,19грн. та в період з 01.09.2015р. по 03.04.2016р. в розмірі 923,00 грн.. [PERSON] направлялися відповідачу письмові повідомлення про повернення надміру виплачених бюджетних кошів в сумі 927,19 грн.. Станом на 01.10.2018 року гр.[PERSON] кошти не повернула. Позивач посилаючись на вимоги чинного законодавства просить стягнути з відповідачки на користь позивача надміру виплачену\~державну допомогу\~по догляду\~за дитиною\~до досягнення\~нею трирічного\~віку в розмірі 927,19грн. та судові витрати по справі. Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі, відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву і призначено судове засідання по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, спрямувала на адресу суду заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, відзиву на позовну заяву не надала,\~про день\~та час\~розгляду справи\~була повідомлена\~завчасно,\~належним чином\~на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет:\~ https://court.gov/ua/sud2414,\~про поважність\~причин неявки\~суд не\~повідомила,\~а тому\~суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 05 червня 2013 року [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівцях ради із заявою про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій зобовязувалась повідомити позивача про факти, які впливають на виплату допомоги (а.с.7-8). Згідно рішення Управління праці та соціального захисту населення від 10.06.2013 року відповідачці призначено допомогу по догляду за дитиною, [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. на місяць на підставі поданих документів та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та постанови Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» (в редакції чинній на момент звернення) (а.с.11). Відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державних допомог сімям з дітьми» для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 гривень. Таким чином, відповідачу продовжено виплату після досягнення дитиною двох років на наступні 12 місяців у розмірі 130 грн. з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року (а.с.12). За результатами перевірки цільового використання державних коштів з інформації ДПІ в м.Чернівцях зясовано, що відповідач не повідомила про працевлаштування на повний робочий день на посаду «Специалист по проекту «Мини-отделения» ГО/ Менеджер ПАТ КБ «Приватбанк» з 01.09.2015 року. Факти переривання відпустки по догляду за дитиною та працевлаштування підтверджуються витягом з наказу ПАТ «Дельта Банк» від 10.04.2017р. №2931 (а.с.14); наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170411/4596 (а.с.17). Розпорядженням від 07.06.2017р. виведено [PERSON] переплату допомоги за період з 24.07.2015р. по 24.07.2015р. в розмірі 4,19грн. та в період з 01.09.2015р. по 03.04.2016р. в розмірі 923,00 грн. (а.с.18-20). [PERSON] направлялися відповідачу неодноразово письмові повідомлення про повернення надміру виплачених бюджетних кошів в сумі 927,19 грн., однак станом на 01.10.2018 року гр.[PERSON] кошти не повернула. За приписами ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з Законом. Згідно пп.З п.2 п.23 постанови Кабінету міністрів України №1751 від 27.12.2001р. «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» (далі - Постанова) чинної на день виплати допомоги, у разі, коли особа, що отримує в органах праці та соціального захисту населення допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виявила бажання працювати, виплата цієї допомоги припиняється з дня працевлаштування (початку виконання трудових обовязків). Згідно п.49 вищезазначеної Постанови особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, зобов'язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім'ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім'ї тощо). Суми державної допомоги сім'ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із Законом. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Водночас за змістом статті 177 ЦКУ гроші є обєктами цивільних прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач приховала від позивача факт працевлаштування, що призвело в свою чергу до переплати державних коштів на загальну суму 927,19 гривень. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати відзив на позов, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надали. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням №17495 від 12.12.2018 року, в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved