Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» матеріальну та моральну шкоду,в обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. У Козелецькому районному суді Чернігівської області розглядався позов ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23\~793,06 грн. 06 травня 2014 р. Козелецький районний суд Чернігівської області виніс ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки представник позивача повторно не з'явився у судове засідання, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вищевказану ухвалу суду ПАТ "Акцент-Банк" не оскаржував. Повторно [PERSON] отримав з Козелецького районного суду Чернігівської області рекомендованим листом ідентичну позовну заяву з додатками від 22.05.2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23\~793,06 грн. та ухвалу суду про відкриття провадження від 23 травня 2014 року. 26 червня 2014 р. в судовому засіданні судом було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON], яка висловила сумніви у справжності підпису та почерку [PERSON] у заяві від 12 травня 2008 року про призначення судової почеркознавчої експертизи. Суд доручив проведення експертизи експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. В клопотанні [PERSON] просив суд виконати вищевказану експертизу за рахунок Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», але суд в ухвалі вирішив витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи покласти на [PERSON] [PERSON] отримав лист від 12 вересня 2014 р. № 2349-2351/14-24 про необхідність оплати експертизи за підписом завідувача відділення [PERSON], акт попереднього розрахунку вартості висновку судово-почеркознавчої експертизи та рахунок № 4456 від 12 вересня 2014 p. на суму 1574,40, яку він 22 вересня 2014 р. сплатив - 1\~574,40 грн. 16 вересня 2014 року експерт Чернігівською відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] надала висновок №\~2349-2351/14-24 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якого досліджувані підписи від імені [PERSON] в заяві від 12 травня 2008 року про надання кредиту та на ксерокопії паспорту громадянина України CM 925608 першої, другої та третьої, дванадцятої та тринадцятої сторінок паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] на ім'я [PERSON], виконані рукописним способом, чорнилом капілярної ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. В наданій на дослідження заяві від 12 травня 2008 року про надання кредиту рукописний текст та підпис від імені виконані не [PERSON], а іншою особою. В\~наданій на дослідження ксерокопії паспорту громадянина України CM 925608 першої, другої та третьої, дванадцятої та тринадцятої сторінок паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] на ім'я [PERSON] [PERSON], підпис від імені [PERSON] та рукописні записи «Копія вірна 12.05.08. [PERSON] В.» виконані не [PERSON]. 16 жовтня 2014 р. Козелецький районний суд Чернігівської області задовольнив заяву представника ПАТ "Акцент-Банк" [PERSON] і постановив ухвалу, якою позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Суд не розподілив судові витрати, а саме на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1\~574,40 грн., які були сплачені [PERSON], витрати на послуги представника [PERSON] в сумі 5\~000,00 грн., а також не зобов'язав позивача [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» зняти борг з кредитної картки [PERSON] в сумі 23\~793,06 грн. Також позивач отримав лист від 24.11.14 від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у якому вказано, що за [PERSON] у вищевказаному банку числиться заборгованість за кредитами станом на 12.11.2014 року у сумі 29\~975 грн. Але [PERSON] ніяких кредитів у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» також не брав, вважає, що вимога банку погасити заборгованості є незаконною і такою, що порушує його права, честь і гідність, які гарантуються ст. ст. 3, 21 Конституції України. Враховуючи вищевикладене, позивач починаючи з 22.02.2014 року по теперішній час з вини ПАТ «Акцент - Банк» змушений оббивати пороги судів, терпить приниження честі та гідності, при цьому душевно страждає від позивача за несправедливі звинувачення. З метою захисту своїх порушених законних прав, честі та гідності змушений захищатись, поніс матеріальні втрати на оплату представника в сумі 5\~000,00 грн. та проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1\~574,40 грн. Тобто, позивач вважає, що діями керівництва ПАТ «Акцент - Банк» та його посадовими йому завдано не тільки матеріальних збитків на суму 6\~574,40 грн., а ще й моральну шкоду, яку він оцінює в 23\~793,06 грн. Просив суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 6\~574,40 грн. та моральну шкоду в сумі 23\~793,06 грн.; з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 303,67 грн.; зобов'язати [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» зняти заборгованість з кредитної картки [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк» в сумі - 23\~793,06 грн.; зобов'язати [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зняти заборгованість з кредитної картки [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» в сумі - 29 975 грн. Позивач, відповідно до заяви від 06.11.2015 року, просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк», відповідно до заяви від 12.11.2015 року, просив суд розглядати справу за його відсутності. Надав письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 06 травня 2014 р. Козелецький районний суд Чернігівської області виніс ухвалу по цивільній справі 734/817/14 про залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вищевказану ухвалу суду сторони в апеляційній інстанції не оскаржували. Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області Соловей В.В. від 23 травня 2014 року було відкрито провадження по справі 734/1491/14 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26 червня 2014 року ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області було призначено судову почеркознавчу експертизу по цивільній справі № 734/1491/14-ц. 16 жовтня 2014 року ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області позовна заява ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без розгляду за заявою представника позивача. За час судового розгляду Козелецьким районним судом Чернігівської області цивільної справи № 734/1491/14-ц, [PERSON] були понесені витрати на оплату почеркознавчої експертизи (1 574,40 гривень - оплата почеркознавчої експертизи, квитанція № 20893946 від 22 серпня 2014 року) та витрати на оплату юридичних послуг представника у розмірі 5 000,00 гривень (а.с. 34, 66). Проте Козелецький районний суд Чернігівської області не вирішив питання про розподіл судових витрат. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами цивільного - процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Згідно ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Отже, у разі не вирішення питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення з урахуванням п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року по цивільній справі № 6-16550св14 визначено, що витрати, понесені особою у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді конкретної справи, процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому процесуальним законом і не можуть бути стягнуті за окремою позовною заявою. Отже, законодавством чітко визначений певний порядок стягнення судових витрат, зокрема тих, що були предметом розгляду по справі, проте не вирішувалися судом - шляхом винесення додаткового рішення в рамках відповідної цивільної справи. За викладеного вбачається, що судові витрати відшкодовуються в порядку, передбаченому процесуальним законом і не можуть бути стягнуті за окремою позовною заявою. Суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення судових витрат понесених ним в іншій цивільній справі задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює у 23 793,06 гривень, суд виходив з наступного. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Позивачем не доведено факту завдання йому будь-яких збитків, не надано доказів, що підтверджують наявність реальних збитків, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Акцент-Банк" моральної шкоди у зв'язку з їх необґрунтованістю. Позовні вимоги в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» зняти заборгованість з кредитної картки [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк» в сумі - 23\~793,06 грн. та зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зняти заборгованість з кредитної картки [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» в сумі - 29 975 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed