Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою до відповідача, ТОВ « Євролізинг Україна в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсним пункт 12.1 договору № 001976 фінансового лізингу, укладеного 29.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь грошові кошти в сумі 32\~000 (тридцять дві) тисячі гривень 00 копійок, сплачених ним за договором № 001976 фінансвого лізингу від 29.05.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 29 травня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 001976, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: міні-трактор Dong-Feng 504 каб. Позивач зазначає, що добросовісно виконував умови договору, сплативши всі надані позивачем рахунки, а саме: 32000 гривень 00 коп., призначення платежу \~адміністративний платіж за трактор згідно договору № 001976. Відповідач в свою чергу зобовязувався передати позивачу у користування предмет лізингу\~\~міні-трактор Dong-Feng 504 каб, протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця платежів обумовлених договором. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Також [PERSON] посилається на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У звязку з наведеним просить застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 32000,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взяті на себе обовязки щодо передачі у користування позивача предмету лізингу, останній вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив. Однак подав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до п. 1.7 обчислення строку предмета лізингу розпочинається після сплати трьох складових: адміністративний платіж (сплачено), авансовий платіж (сплачено частково), комісія за передачу предмета лізингу. Сторони вправі обирати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні сторонам для належного виконання правочину. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001976 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: міні-трактор Dong-Feng 504 каб. Встановлено, що позивач за договором лізингу здійснив такі платежі: 32000 гривень 00 коп., призначення платежу \~адміністративний платіж; що підтверджується квитанцією №NOEDY36439 від 29 травня 2015 року. Відповідач, відповідно до п. 1.7 зобовязувався передати позивачу у користування предмет лізингу\~\~міні-трактор Dong-Feng 504 каб, протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця платежів обумовлених договором. Однак даний трактор позивач так і не одержав. Відповідно до частин першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). В судовому засіданні встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 29 травня 2015року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (розділ 3 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, судом встановлено, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29 травня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна», нотаріально посвідчено не було. \~Вказана позиція повністю відповідає правовій позиції Верховного суду України у справі у справі № 6-2766цс15 викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року і суд не вбачає підстав для того, щоб відступити від цієї правової позиції. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконливого висновку, що положення п. 12.1 договору №001979 від 29 травня 2015 потрібно визнати недійсними.

Outcome: approved