Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

16.06.2014 ПАТ "Універсал Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ про звільнення з-під арешту квартири під номером [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.12.2011 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №BL 13500, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 320 000 грн. З метою забезпечення грошових зобов'язань було укладено договір іпотеки на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. В зв'язку з невиконанням умов договору та необхідністю погашення заборгованості [PERSON] звернувся до банку з усною заявою про добровільну реалізацію предмета іпотеки. Однак, було виявлено, що постановою від 30.11.2012р. Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ накладено арешт на вказану вище квартиру, що не дає змоги позивачу отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна та порушує право позивача як іпотекодержателя, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнав. В судовому засіданні представник Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ щодо задоволення позову заперечив, вказав на правомірність дій щодо накладання арешту на майно позивача та відсутність підстав для звільнення квартири з-під арешту. Представник третьої особи ТОВ "Торгова компанія "Мегаполіс-Україна" щодо позову заперечив з підстав викладених в письмових поясненнях по справі (а.с. 39-41). Зокрема, представник третьої особи вказав, що позивачем не були дотримані вимоги ст. ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки щодо позасудового стягнення на предмет іпотеки, зокрема не надіслано листа про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставного майна. Крім того, згідно ст. 54 Закону України «Про іпотеку», державний виконавець має право накласти арешт на іпотечне майно якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, а оскільки позивач не довів, що сума боргу є більшою за вартість заставного майна, арешт є правомірним. Оскільки, в провадженні Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження №40738825 щодо боржника, суд ухвалою від 07.11.2014р. залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору стягувачів за зведеним виконавчим провадженням, а саме: ТОВ "Арда-Трейдинг", УПФУ в м. Житомирі, ТОВ фірма "ДМ-Продукт", ТОВ "Баядера логістик", ТОВ "Рошен Полісся", ТОВ "Кримська водочна компанія", ПАТ КБ "Приватбанк", Житомирська ОДПІ ГУ Міндоходів України у Житомирській області, [PERSON]. Вказані особи були повідомленні про час та місце розгляду справи, проте правом на участь у судовому засіданні не скористалися, своєї позиції щодо позову не висловили. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.12.2011 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №BL 13500, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 320 000 грн. та зобов'язався його повернути до 01.12.2013р. (а.с. 5-11). З метою забезпечення грошових зобов'язань позивальника перед банком, між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] 20.12.2011р. було укладено договір іпотеки на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 60-.73). Дане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 20.12.2011р. (а.с. 58, 59, 47). 30.11.2012р. Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №35460568 з виконання наказу №21/5007/885/12 від 10.09.2012р. виданого господарським судом Житомирської області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ТОВ «Торгова компанія» «Мегаполіс-Україна» боргу в сумі 271333,68грн. (а.с. 21). Також, 30.11.2012 року Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно боржника [PERSON], в т.ч. на квартиру [ADDRESS] (а.с.22). Постановою від 13.11.2013р. виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Арда-Трейдинг", УПФУ в м. Житомирі, ТОВ фірма "ДМ-Продукт", ТОВ "Баядера логістик", ТОВ "Рошен Полісся", ТОВ "Кримська водочна компанія", ПАТ КБ "Приватбанк", Житомирська ОДПІ ГУ Міндоходів України у Житомирській області, [PERSON] були об'єднанні в одне зведене виконавче провадження (а.с. 110). Оскільки зазначена квартира є предметом іпотеки, позивач має намір реалізувати її в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №BL 13500 від 20.12.2011 р., яка згідно довідки від 06.11.2014 року за №037/1416/14 станом на 05.11.2014р. а складає 522 675,71 грн. (а.с. 34). Проте, наявність арешту перешкоджає реалізації прав ПАТ "Універсал Банк" як іпотекодержателя. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Згідно частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Частиною 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" . Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Даний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним судом України в постанові в справі №6-13цс14 від 09.04.2014р. Недопустимість накладення арешту на заставне майно викладена також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013р. за позовом ПАТ "Приват -банк" до ТОВ "Автотрейд", ВАТ "Дніпровшина" та Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим, частиною 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. З матеріалів справи вбачається, що право застави виникло у позивача до винесення господарським судом Житомирської області рішення про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Торгова компанія» «Мегаполіс-Україна» боргу в сумі 271333,68грн. Крім того, з інформаційної довідки зробленої в порядку доступу державних виконавців до реєстрів вбачається, що обтяження позивача має вищий пріоритет (а.с. 55-57). Таким чином, встановлення даної обставини виключає необхідність доводити іншу підставу, а саме перевищення вартості предмета застави розміру заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, при цьому, з вказаної норми вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вказувалося вище, положенням ч.4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заставодержатель, у разі порушення його прав державним виконавцем має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Тому, позивач як заставодержатель правомірно звернувся до суду з вказаним позовом. Крім того, доводи третьої особи щодо неналежного позивача не беруться судом до уваги, оскільки, виходячи з положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 (із наступними змінами), [PERSON] як боржник має бути відповідачем у справі про звільнення майна з-під арешту, що виключає можливість його участі в справі в якості позивача. Отже, встановлення обставин, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» і частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, є підставою для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Заперечення Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ та ТОВ "Торгова компанія "Мегаполіс-Україна" спростовуються доводами позивача та встановленими в справі обставинами. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: approved