Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

21.01.2015 позивач - ТОВ "Миколаївський центральний ринок" звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26.04.2013 Комунальне підприємство (КП) "Центральний ринок" незаконно, під час дії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.04.2013 (справа №915/767/13) про забезпечення позову, шляхом заборони Реєстраційній службі вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності відповідно до певного майна, яке знаходиться про [ADDRESS] та [ADDRESS], набуло у власність нежитлові приміщення, розташовані по [ADDRESS], які в подальшому були відчуженні за договором купівлі-продажу ТОВ "Карлет". Надалі вказані нежитлові приміщення були поділені, рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.05.2014 №410, об'єктам нерухомого майна, що утворились в результаті вказаного поділу були надані нові адреси, в тому числі, об'єкту нерухомого майна, який утворився в результаті виділення зі складу об'єктів по [ADDRESS] (Літ. А-2 цокольний поверх повністю заг. площею 3 756.8 кв.м), що належить ТОВ "Карлет", було надано нову адресу: [ADDRESS]. Отримавши 26.09.2014 свідоцтво про право власності на нежитлові об'єкти, що були утворені в результаті поділу нежитлових приміщень, розташованих про [ADDRESS], ТОВ "Карлет" 03.10.2014 уклало договір купівлі-продажу №622, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Стадніченком С.А., за яким нежитлові об'єкти, розташовані по [ADDRESS] були відчужені на користь [PERSON], а в подальшому, а саме 10.11.2014 на користь ТОВ "Спаркс". Окрім того, позивач вказував на недійсність договору, що укладений між ТОВ "Карлет" та [PERSON] про відчуження нежитлових приміщень, розташованих по [ADDRESS] у зв'язку з недодержанням в момент вчинення вказаного правочину, вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України, оскільки фактичне волевиявлення сторін при укладанні правочину, не було спрямоване на реальне настання його наслідків. Посилаючись на викладені обставини, ТОВ "Центральний ринок" просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS], що укладений між ТОВ "Карлет" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А., що зареєстрований за реєстровим №622. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав із підстав, що в ньому викладені, наполягаючи на повному задоволенні позову. Представники відповідачів, осіб які беруть участь у справі проти задоволення позову заперечували посилаючись на його безпідставність та законність правочину, що є предметом спору. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено пунктом 1.7 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.10.2000 №682 вирішено оформити право власності на нежитлові будівлі і споруди, що розташовані по [ADDRESS] за Миколаївською обласною спілкою споживчих товариств у оперативному управління КП "Центральний ринок" та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Постановою правління Миколаївської обласної спілки споживчих товариств від 22.11.2012 №244 було прийнято рішення про передачу до статутного капіталу ТОВ "Миколаївський центральний ринок" нежитлових будівель і споруд, які розташовані, в тому числі по [ADDRESS], про що складено відповідний акт прийму-передачі. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 №1300 оформлено право власності на нежитловий об'єкт, що складається з 8-ми основних будівель, розташованих по [ADDRESS] за ТОВ "Миколаївський центральний ринок" та видано свідоцтво про право власності на майно. 29.03.2013 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення №325, яким скасовано пункт 1.7 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.10.2000 №682 в частині оформлення права власності на нежитлові будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS] за Миколаївською обласною спілкою споживчих товариств в оперативному управлінні КП "Центральний ринок" та в частині видачі свідоцтва на дане майно; скасовано пункту 1.37 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 №1300 в частині оформлення права власності на нежитловий об'єкт, що складається з 8-ми основних будівель по [ADDRESS] за ТОВ "Центральний ринок" та в частині видачі свідоцтва про право власності на дане майно (пункту 5 рішення №325 від 29.03.2013); внесено зміни до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.12.2012 №1300, шляхом викладення, в тому числі пункту 1.56 в такій редакції: на нежитловий об'єкт, що складається з 8-ми основних будівель по [ADDRESS] за КП "Центральний ринок" (пункт 6 рішення №325 від 29.03.2013). В подальшому, ТОВ "Миколаївський центральний ринок" оскаржило рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.03.2013 №325, одночасно звернувшись з заявою про забезпечення позову, шляхом заборони Реєстраційній службі вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності відповідно до певного майна, яке знаходиться про [ADDRESS] та [ADDRESS]. Ухвалою від 24.04.2013 Господарський суд Миколаївської області, з метою забезпечення позову, заборонив Реєстраційній службі вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності відносно вказаних об'єктів. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що право власності у КП "Центральний ринок" на нежитловий об'єкт, що складається з 8-ми основних будівель по [ADDRESS] виникло не на підставі скасованого рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.03.2013 №325, а на підставі внесення цього майна до статутного фонду підприємства Миколаївською облспоживспілкою, про що сторонами складено відповідний акт приймання-передачі, який і був установчим документом, що засвідчував виникнення права власності у КП "Центральний ринок" та на підставі якого відбулась державна реєстрація право власності на нерухоме майно та видача свідоцтва про право власності на нього від 26.04.2013. Вказане спростовує твердження позивача про те, що реєстрація права власності на нежитловий об'єкт, що розташований по [ADDRESS] відбулась під час дії ухвали про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Реєстраційній службі вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності відповідно до певного майна, яке знаходиться про [ADDRESS] та [ADDRESS] та свідчить про правомірність відчуження майна. В подальшому, а саме 29.04.2013 Комунальним підприємством "Центральний ринок" було проведено позачергові збори його засновників, на яких прийнято рішення про вхід КП "Центральний ринок" до складу засновників ТОВ "Карлет" з часткою в статутному капіталі в розмірі 99% від загального та сформованою майновим внеском в сумі 3 400 650.00 грн. Факт приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "Карлет" було оформлено відповідним актом від 30.04.2013. Надалі вказані нежитлові приміщення були поділені, рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.05.2014 №410, об'єктам нерухомого майна, що утворились в результаті вказаного поділу були надані нові адреси, в тому числі, об'єкту нерухомого майна, який утворився в результаті виділення зі складу об'єктів по [ADDRESS] (Літ. А-2 цокольний поверх повністю заг. площею 3 756.8 кв.м), що належить ТОВ "Карлет", було надано нову адресу: [ADDRESS] (пункт 14 рішення). Отримавши 26.09.2014 свідоцтво про право власності на нежитлові об'єкти, що були утворені в результаті поділу нежитлових приміщень, розташованих про [ADDRESS], ТОВ "Карлет" 03.10.2014 уклало договір купівлі-продажу №622, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Стадніченком С.А., за яким нежитлові об'єкти, розташовані по [ADDRESS] були відчужені на користь [PERSON] Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК, тобто вимоги щодо: змісту правочину на предмет його відповідності Закону та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства; обсягу цивільної дієздатності (повноважень) особи, яка вчиняє правочин; вільного волевиявлення учасників правочину; форми правочину, встановленій законом (письмова/нотаріальне посвідчення); реальності настання правових наслідків, що обумовлені правочином. Так, на момент вчинення правочину ТОВ "Карлет" було власником нежитлових приміщень, що розташовані по [ADDRESS] та в силу положень статей 331, 334 ЦК мало правомочності володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, вчиняти будь-які дії, що не суперечать закону. Сторонами було дотримано нотаріальну форму правочину при його укладенні, яке відбувалось в межах повноважень осіб, що були учасниками правочину. Сторони бажали настання наслідків правочину, що підтверджується, зокрема фактом переказу [PERSON] грошових коштів в сумі 842 617.00 грн. на рахунок ТОВ "Карлет". Відповідно до положень частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем, не доведено жодними належними та допустимими засобами доказуванні ті обставини про які він заявив у позові, в той час як встановлені судом обставини вказують на його безпідставність, що має наслідком відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed