Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк „Приват Банк" звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 134191,05 грн. та судовий збір, мотивуючи тим, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.06.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк надав відповідачу кредит, однак відповідач в порушення умов договору у встановлений строк не проводила чергові платежі. Станом на 17.05.2020 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 309209,32 грн., яка складається з наступного : заборгованість за простроченим тілом кредиту - 37482,07 грн, заборгованість за відсотками нараховнаими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 13097,12 грн., нарахована пеня - 258630,13 грн. Позивач просить звернути увагу, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яку просить стягнути позивач становить - 134191,05 грн., яка складається з наступного: 37482,07 грн. заборгованість за кредитом, 13097,12 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредить згідно ст. 625; 83611,86 грн. - заборгованість за пенею за період з 21.06.2013 року по 31.08.2018 року. Ухвалою судді від 07.08.2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. \~ \~ \~Відповідач в\~судове засідання\~не з"явилася,\~направила до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~за яким\~позовні вимоги\~не визнає,\~та заяву\~про застосування\~строків позовної\~давності. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що між сторонами 21.06.2013 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14200,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. Тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В відзиві на позовну заяву та в заяві про застосування строків позовної давності [PERSON] пояснює, що згідно банківської виписки за договором № б/н останнє повернення рахунку нею було здійснено в терміналі самообслуговування 26.06.2017 року. Згідно ухвали Лохвицького районного суду від 07.08.2020 року позов банком подано до суду в серпні 2020 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Відповідач пояснює, що строк позовної давності почався з 26.06.2017 року. Кірм того, в анкеті -заяві про приєднання до умов від 21.06.2013 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Оскільки позивачем пропущено строк подачі позову, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить дані про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору та всі операції за кредитною карткою. З виписки по рахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги "Миттєва розстрочка". Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимогається. Операція від 05.11.2016 року є черговим платижем за послугою "Миттєва розстрочка", після якої даний договір було закрито. Платежі по сервісу "Миттєва розстрочка" відображені у виписці по рахунку, як "Оплата частинами". Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 29.07.2020 року, тобто до спливу строків позовної давності. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 07.08.2019 у справі № 500/2867/18. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Судом встановлено, що [PERSON] 21.06.2013 року уклала із ПАТ КБ "Приватбанк" (на теперішній час - АТ КБ "Приватбанк") кредитний договір, відповідно до умов якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Строк дії перевипущеної картки, яку отримала [PERSON] закінчився у останній день липня 2017 року (термін дії - до 07/2017). Під час укладання кредитного договору сторони строк дії договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. До суду позов позивачем направлено 29.07.2020 року - до спливу строку позовної давності. Станом на 17.05.2020 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 309209,32 грн., яка складається з наступного : заборгованість за простроченим тілом кредиту - 37482,07 грн, заборгованість за відсотками нараховнаими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 13097,12 грн., нарахована пеня - 258630,13 грн. Крім того, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яку просить стягнути позивач становить - 134191,05 грн., яка складається з наступного: 37482,07 грн. заборгованість за кредитом, 13097,12 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредить згідно ст. 625; 83611,86 грн. - заборгованість за пенею за період з 21.06.2013 року по 31.08.2018 року. Суд приходить до висновку, що кошти отримані відповідачем АТ КБ "Приватбанк" отримані без належних правових підстав, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем коштів в сумі 134191,05 грн. За таких обставин суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved