Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] з урахуванням уточнень до позовної заяви звернувся в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 47 221,69 гривень та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2017 року, близько 19 години 50 хвилин, відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. [NUMBER] в с. Троєщина в м. Києві на вулиці Боплана, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , який під час удару здійснив зіткнення з припаркованим позаду автомобілем «Фольксваген Поло» д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , після чого автомобіль «Опель Вектра» д.н.з. [NUMBER] продовжив рух та скоїв наїзд на паркан, що призвело до механічних пошкоджень вищевказаних транспортних засобів та заподіяння збитків. Автомобіль «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] , належить позивачці, [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Галицька» згідно Полісу № АК/3151181. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва справі № 3/754/3650/17. 05.10.2017р., 23.11.2017р. та 10.12.2018р. позивач зверталася до страхової компанії ПАТ «СК «Галицька», проте відповіді не отримала. Крім того, стало відомо, що дана компанія перебуває на межі банкрутства, у зв`язку чим, обов`язки такого страховика відповідно до положень ст. 20 цього Закону приймає на себе МТСБУ. Крім того, позивачкою був замовлений в ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» Звіт про визначення вартості матеріального збитку, та проведений на СТО ремонт транспортного засобу, за який було сплачено 65 905,0 грн. 18 жовтня 2019 року представник відповідача МТСБУ - [PERSON] подала відзив на позов в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначила наступне. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно Полісу № АК/3151181 та даний поліс був чинним, тому належним відповідачем у даній справі має бути страховик, ПрАТ «СК Галицька». у липні 2019 року на сайті МТСБУ було розміщено інформацію про те, що ПрАТ СК «Галицька» втратила статус асоційованого члена та припинила членство в МТСБУ з 02 липня 2019 року у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ. МТСБУ звернуло увагу, що ПрАТ СК «Галицька» з 02 липня 2019 року також втратило право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначило, що припинення ПрАТ СК «Галицька» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ не володіє інформацією щодо банкрутства ПрАТ СК «Галицька» позивачем не доведено, що провадження у справі про банкрутство стосовно страховика завершено, що позивач є кредитором цього страховика та відсутнє майно та кошти боржника. Тобто, обов`язок сплатити регламентну виплату з фонду захисту потерпілих у ДТП може виникнути у МТСБУ після завершення процедури ліквідації та визнання банкрутом страховика, визнання потерпілого кредитором та затвердження Господарським судом ліквідаційного балансу такого страховика. Отже, на даний час правових підстав для проведення регламентної виплати та стягнення відшкодування з фонду захисту потерпілих не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року заяву представника позивача [PERSON] про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог ПАТ «СК «Галицька». 17 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] подав уточнену позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року заяву представника позивача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача ПАТ «СК «Галицька» та призначення справи в загальному порядку з викликом сторін задоволено частково. Залучено до участі у співвідповідача ПАТ «СК «Галицька». В іншій частині відмовлено. Копію ухвали від 21.10.2019 року відповідачем ПАТ «СК «Галицька» не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем-2 не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2017 року о 19 годині 50 хвилин [PERSON] в [ADDRESS] . Керуючи автомобілем «Opel Vectra» номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обставноки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Toyota Avensis» номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який здійснив зіткнення з припаркованим позаду автомобілем «Volkswagen Polo» номерний знак [NUMBER] . Водій [PERSON] , після чого автомобіль «Opel Vectra» номерний знак [NUMBER] продовжив рух та скоїв наїзд на паркан, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1. 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн (а.с. 6) Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На момент вчинення ДТП 26.07.2017 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Vectra» номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька», що підтверджується роздруківкою витягу з ЄЦЮД МТСБУ. (а.с. 8) 05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Галицька» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 26 липня 2017 року в [ADDRESS] в якому зазначила деталі обставини, а саме, що в її припаркований автомобіль «Toyota Avensis» номерний знак [NUMBER] врізався транспортний засіб «Opel Vectra» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 23 листопада 2017 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «Галицька» із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після ДТП позивач письмово звертався до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про страховий випадок, проте відповіді не отримала. В матеріалах справи відсутні докази щодо виплати [PERSON] страховою компанією ПрАТ «СК «Галицька» страхового відшкодування, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність на момент ДТП винної особи [PERSON] . Таким чином, впродовж передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV з подальшими змінами, строку страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 26 липня 2017 року є страховим випадком. Слід зазначити, що позивач в своїй позовній заяві вказує, що відповідач ПАТ «СК «Галицька» перебуває на стадії банкрутства, у зв`язку з чим, обов`язки такого страховика приймає на себе МТСБУ. Ст. 20 указаного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з пп. "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Хоча вказаний страховик і перебуває в стані припинення, однак з огляду на положення ст.ст. 20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування наземних транспортних засобів» його зобов`язання перед позивачем із виплати останній страхового відшкодування не припинилось, а отже виконується ним же самим (його ліквідаційною комісією). Тому підстав стягнення коштів з МТСБУ судом не вбачається. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Обов`язок доказування розміру заподіяних збитків (шкоди) закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити в ході розгляду справи . Предметом доказування є обставини, що підтверджують оплату вартості відновлювального ремонту або розмір понесених збитків позивачем. В своїй позовній заяві позивач вказує, що визначення вартості матеріального збитку проводилося фахівцями СК «Галицька» та згідно їхнього розрахунку страхове відшкодування з урахуванням франшизи становить 47 221,69 гривень. Крім того, позивачем також був замовлений в ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» звіт про визначення вартості матеріального збитку. Однак, на підтвердження вказаних обставин, позивачем не було надано відповідного розрахунку проведеного ПАТ «СК «Галицька», а також звіту про визначення вартості матеріального збитку проведеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» На підтвердження розміру матеріального збитку позивач надав суду копії наряду - замовлень Р-01973 на загальну суму 65 905 грн. 00 коп. та копію квитанції з яких не вбачається можливим встановити, яку суму коштів було сплачено позивачем та чи пов`язані дані витрати з сумою відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 26 липня 2017 року. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено розміру заподіяних йому збитків (шкоди) внаслідок ДТП та понесення позивачем [PERSON] таких збитків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. За вказаних обставин, суд покладає судові витрати, які складаються зі сплати судового збору на позивача по справі.

Outcome: dismissed