Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на виробничо-технологічну базу за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2005 року, відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва № Ф-2005/03-94 він придбав у власність об"єкт незавершеного будівництва виробничо-технологічної бази управління капітального будівництва, розташований за адресою: [ADDRESS] У 2009 році він придбав земельну ділянку, на якій знаходиться виробничо-технологічна база. Відповідно до п.5.3 розділу 5 вказаного Договору він був зобов"язаний завершити будівництво до 22.09.2016 року. Після спливу строку він звернувся до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про прийняття в експлуатацію будівлі бази. Однак йому було відмовлено, у зв"язку з відсутністю в управлінні правових підстав для прийняття в експлуатацію вищевказаного самочинно збудованого об"єкта та запропоновано звернутись до суду. У зв"язку з вищевикладеним він звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити . Відповідач: виконавчий комітет Конотопської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просять розглядати справу без участі представника, при винесення рішення покладається на розсуд суду (а.с.23). Третя особа: управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, при винесення рішення покладається на розсуд суду (а.с.22). Третя особа: КП "Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації " в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, при винесення рішення покладається на розсуд суду (а.с. 21). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. А відповідно до ч. 5 ст. 376 цього Кодексу на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно копії договору купівлі-продажу незавершеного будівництва №Ф-2005/03-94 від 22.09.2005 року [PERSON] передано у власність об"єкт незавершеного будівництва виробничо-технологічної бази управління капітального будівництва, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 0,928 га, що надана рішенням виконкому Конотопської міської ради народних депутатів від 07.05.1996 № 147 для забудови, окремо не виділена; договір внесено до Державного реєстру правочинів за № 847629 (а.с.5-6, 9) Згідно рішення Конотопської міської ради від 26.08.2010 року до п 5.3 розділу 5 "Обов"язки покупця" договору купівлі-продажу від 22.09.2005 року №Ф-2005/03-94 об"єкт незавершеного будівництва виробничо-технологічної бази управління капітального будівництва, внесено зміни, виклавши його в такій редакції: "а) до 22 вересня 2013 року завершити будівництво" (а.с.7,8). На підставі рішення Конотопської міської ради від 26.03.2014 року в п.5.3 розділу 5 "Обов"язки покупця" договору купівлі-продажу від 22.09.2005 року №Ф-2005/03-94 об"єкт незавершеного будівництва виробничо-технологічної бази управління капітального будівництва внесено зміни, виклавши його в такій редакції: "а) до 22 вересня 2016 року завершити будівництво" (а.с.10,11). Згідно копії довідки-характеристики КП "Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро" № 417 від 16.05.2017 року право власності на виробничо-технологічну базу по [ADDRESS] не зареєстровано; база складається з: А-1 - виробничий корпус, Б-1 чергова, "1-2 - огорожа; загальна площа 1114,8 кв.м.; площа земельної ділянки 7198 кв.м.; загальна вартість нерухомого майна 1283143 грн. (а.с.12) З копії довідки КП "Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро" № 79 від 01.06.2017 року вбачається , що будівлі виробничого корпусу та чергової по [ADDRESS] зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм (а.с.14). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], розташована по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 459 від 27.03.2009 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.15) Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Звертаючись до суду з позовом та обираючи спосіб захисту свого права, позивач в поданій до суду заяві просить саме визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Також обов'язковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12.Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Окрім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. З листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області № 40-1018/1583-17 від 18.05.2017 року вбачається, що відповідно до пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року: громадські будинки І і ІІ категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і ІІ категорій складності. Відповідно до Інструкції про порядок ведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 не належать до самочинного будівництва для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року (а.с. 13). Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що виробничо-технологічна база збудована позивачем на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності, побудована без порушень будівельних норм та правил і відповідає вимогам надійної і безпечної експлуатації та не порушує права інших осіб. Тому необхідно визнати за позивачем право власності на самочинно збудовану виробничо технологічну базу, яка розташована за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved