Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з вони [PERSON] почали проживати з березня 2005 року однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Вона одружена не була, а [PERSON] розірвав попередній шлюб 01.03.2005 року, від якого мав синів (відповідачів у справі). Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки в цьому не було потреби. Проживали за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , а останні 8 років мешкали за адресою: [ADDRESS] . Дохід [PERSON] мав від підприємницької діяльності, позивач від заробітної плати та також від підприємницької діяльності. За час проживання однією сім`єю спільно витрачали гроші на загальні потреби, зокрема, ремонт квартири, а також 14.04.2007 року придбали автомобіль марки СПВ-16 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, вартістю 135000 грн.; 18.01.2011 - автомобіль марки СПВ-17 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску; вартістю 162000 грн., 17.07.2009 - земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер 1422482500:08:000:0136, державний акт ЯЖ 291950, вартістю 27000 грн., а всього на суму 324000 грн. З листопада 2015 року [PERSON] захворів, в лютому 2016 року йому встановлено діагноз онкологічне захворювання. Тяжка хвороба не дозволяла йому займатися суспільно-корисною працею, підприємницькою діяльністю, яку було припинено в грудні 2016 року; він потребував стороннього догляду та піклування. Матеріальні витрати з утримання родини з цього часу лягли на позивача, яка здійснювала оплату комунальних послуг, придбання ліків, надавала допомогу в організації побуту, лікування, до смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Витрати на його поховання несла позивач та відповідачі. Після його смерті відкрилась спадщина. До спадкового майна [PERSON] увійшли: квартира по [ADDRESS] ; житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка 0,25 г, на якій розташований зазначений будинок; земельна частка (пай) у КСП ім. Чапаєва, Лебединського району, розміром 4,76 га, Ѕ автомобіля марки СПВ-16 ЗНГ Рута, державний номерний знак [NUMBER] , Ѕ автомобіля марки СПВ-17 ЗНГ Рута, державний номерний знак [NUMBER] ; Ѕ земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий номер 1422482500:08:000:0136. Реалізуючи право на спадщину, позивач звернулась до Державної нотаріальної контори м. Торецька, однак постановою нотаріусу №992/02-31 від 07.08.2018 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не подано документів, що підтверджують родинний зв`язок з померлим. Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по 05.02.2018 року необхідні для захисту її прав та інтересів, пов`язаних з фактичними стосунками чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та для встановлення права спільної сумісної власності, набутої за час спільного проживання. Крім того, посилаючись на положення ст. 1259 ЦК України, позивач зазначив, що має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, оскільки здійснювала опіку над спадкоємцем, надавала нематеріальні послуги, матеріально забезпечувала спадкодавця, здійснювала вказані дії тривалий час через безпорадний час спадкодавця, викликаний його тяжкою хворобою. На підставі викладеного, в уточненій позовній заяві до суду, після виправлення недоліків, позивач просить: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 5 років (з березня 2005 року до 05.02.2018 року); визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 майна спільно набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , а саме: автомобіль марки СПВ-16 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль марки СПВ-17 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] ; інше майно домашнього побуту, дачну земельну ділянку площею 0,10 га; визнати за позивачем право на спадкування за законом у четверту чергу після смерті [PERSON] ; змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши [PERSON] спадкоємцем першої черги за спадкодавцем [PERSON] ; визнати за позивачем право на спадкування за законом після смерті [PERSON] разом зі спадкоємцями першої черги. Представник відповідачів\~ адвокат\~Бойко М.Г.\~надав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву, в якому зазначив, що відповідачами вимоги позову визнаються частково, зокрема, визнається факт спільного проживання позивача з їх батьком [PERSON] у період з 2010 року, тобто тоді, коли вони почали мешкати спільно за адресою реєстрації померлого [PERSON] : [ADDRESS] . До цього часу відносини між позивачем та [PERSON] не носили характер спільного проживання однією сім`єю з усіма притаманними ознаками для сім`ї та сімейних відносин: не мешкали постійно однією сім`єю, не займалися веденням спільного побуту, не виконували взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Це були лише зустрічі для реалізації спільних бажань та інтересів.Доводи позивача про те, що до 2010 року разом із [PERSON] вони мешкали за іншими адресами є необґрунтованими та нелогічними. Так, після розлучення у 2005 році з дружиною [PERSON] , [PERSON] залишився мешкати один за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , тобто, в розпорядженні [PERSON] постійно знаходилася його особиста житлова квартира, в якій, окрім нього, ніхто не мешкав. Отже, потреби в найманні іншого житла для постійного спільного проживання з позивачкою у [PERSON] не було. Оскільки спільне життя однією сім`єю між позивачем та відповідачем склалося фактично з 2010 року, то вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частку майна нажитого спільного до цього часу є необґрунтованими. Крім того, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. За час життя [PERSON] був приватним підприємцем та тривалий час займався перевезенням пасажирів автобусним транспортом. З підприємницької діяльності він мав стабільний дохід та заощадження. Також [PERSON] був пенсіонером, перебував на обліку в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, та щомісячно отримував пенсійні виплати.Крім цього, [PERSON] отримував значний дохід на протязі 2017 року за рахунок виплат, пов`язаних із примусовим стягненням по виконавчому провадженню №50220205, яке перебувало в провадженні Торецького ВДВС ГТУ юстиції у Донецькій області. [PERSON] завжди був забезпеченою людиною та ніколи не потребував матеріальної допомоги, як від членів своєї сім`ї, так і від позивачки. За викладених обставин, відповідачі категорично не погоджуються із доводами позивачки про те, що вона матеріально утримувала [PERSON] У 2016 році [PERSON] захворів на онкологічну хворобу. У період своєї хвороби він перебував на обліку у лікаря-онколога Центральної міської лікарні міста Торецька. Усі призначені йому лікування проходив амбулаторно, оперативні втручання (операції) йому не здійснювалися, періодично проходив одноденні обстеження в місті Харків, куди приїздив самостійно, без сторонньої допомоги. Весь час своєї хвороби [PERSON] переніс «на ногах». Він ніколи не знаходився у стані, який можна охарактеризувати як безпорадний (безпомічний), завжди самостійно себе обслуговував та самостійно забезпечував потреби своєї життєдіяльності. За період свого лікування [PERSON] відмовлявся від будь-якої матеріальної допомоги, яку йому намагалися надати відповідачі, постійно зазначаючи, що коштів у нього достатньо. Смерть [PERSON] була раптова, ніким не передбачувана. Відповідачі категорично не погоджуються з доводами відповідачки про те, що вона займалася похованням їх батька [PERSON] . Відповідачі стверджують, що усією організацією поховання [PERSON] займався [PERSON] , який також сплатив усю вартість ритуальних послуг, наданих від ФОП [PERSON] . Особисто позивачка похованням [PERSON] не займалася. Отже, з наведених обставин вбачається, що у даній справі не має тієї обов`язкової сукупності юридичних фактів, за наявності яких можлива зміна черговості спадкування. В судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] заявлені вимоги підтримала, зазначив, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 2002 року, офіційно його шлюб з дружиною було розірвано у 2005 році. Спочатку винаймали житло, з 2007 року вона мешкала разом з матір`ю [PERSON] , яка на той час перенесла інсульт. Питання спільного житла не цікавило, тому що вкладали гроші в розширювання бізнесу. Бізнес розпочали в 2008 році. [PERSON] працював водієм на Газелі, вона займалась супроводженням документів, договорів. Вдома був спільний сейф, в який вони складали гроші, витрачали за необхідності, як зазвичай існує в родинах. Стосунки з дітьми [PERSON] були нормальні, менший син приїздив до них на літо. У зв`язку з складною ситуацією в м. Торецьк, вони вирішили переїздити до Сумської області, влаштувати там своє життя, тому перевезли речі, автомобілі перегнали та залишили в сина [PERSON] . Однак,в 2016 році у [PERSON] діагностували тяжке захворювання. Рік лікувався, однак, [INFO] він помер. Похованням [PERSON] займалась вона, розплачувалися діти, пояснив, що вони сини. На похорони витратили 25\~000 грн. Але вона була готова віддати половину. Про те, що вони з [PERSON] не розписані, діти дізналися після його смерті. Представник позивача\~адвокат Бідашко\~І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач [PERSON] проживала разом з [PERSON] з молодого віку 19 років. Як звичайна родина, кошти витрачали спільно, складали в сейф, радились, на що витрачати. В 2016 році [PERSON] знявся з реєстрації як підприємець, у зв`язку з хворобою. З лютого 2016 року [PERSON] його фактично утримувала, супроводжувала, робила уколи, коли дізналися про його хворобу. [PERSON] була представлена родині як дружина. Представник відповідачів\~адвокат Бойко\~М.Г. в судовому засіданні зазначив, що в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, відповідачі не погоджуються з періодом спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , відповідно, з цим часом пов`язана і відсутність прав позивача на придбане майно. Позовні вимоги щодо зміни черговості спадкування не визнають повністю. Суду пояснив, що [PERSON] до самої смерті міг сам себе обходити. В січні 2018 року декілька разів їздив до м.Харків. За декілька днівдо смерті [PERSON] ходив, керував автомобілем. Відтак, рішення суду просив прийняти з урахуванням доводів, викладених у відзиві. Державний нотаріус\~Торецької державної\~нотаріальної контори надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.70). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, досліджені надані сторонами письмові докази. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] з 2006 року, спілкувались з 2006 по 2010 року по роботі та займалися громадською діяльністю;з 2010 року вже рідше. Вікторію знав як дружину [PERSON] . Вони добре відносилися один до одного, мешкали по [ADDRESS] , потім переїхали.Виглядали як звичайна сім`я. В 2016 році, коли він лежав у лікарні, зустрів [PERSON] , останній був вже дуже хворийЛікувалися вони в різних відділеннях лікарні, однак, двічі зустрічалися. [PERSON] завжди допомагала чоловіку, купувала ліки, все необхідне для обстеження, готувала їжу. Пізніше [PERSON] сказала, що у [PERSON] онкологія. В 2017 році [PERSON] самостійно не пересувався по місту. Одного разу свідок зателефонував йому, попросив приїхати, але той,повідомив, що приїхати не може. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працював у [PERSON] , який представив [PERSON] як дружину. Працював у нього 3 роки з травня 2013 року по червень 2016 року. [PERSON] разом з [PERSON] вели діяльність з перевезення; документи, звіти здавались [PERSON] . Кому належали автобуси (Рута, ПАЗ), на який він працював, він не знає. Знав, що [PERSON] захворів, коли ще свідок працював у нього, оскільки періодично відлучався на лікування. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] , разом з [PERSON] мешкали років 8-9 в будинку [ADDRESS] . В гості один до одного не ходили, проте спілкувалися як сусіди. Весною 2017 року вона дізналась, що [PERSON] захворів, [PERSON] сама виконували побутові справи, носила воду, тому що йому було протипоказані навантаження. Влітку, перед від`їздом за межі України, свідок бачила [PERSON] , він міг пересуватися сам, їздив.В 2018 році дізналася, що [PERSON] помер. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] працював у її колишнього чоловіка водієм по трудовому договору. [PERSON] та [PERSON] мешкали разом з 2003 року. Він завжди казав, що вона його дружина. Разом з ними вони родинами їздили на відпочинок до моря в 2005 році, ходили до кафе. Вони викупили у них автомобіль -автобус білого кольору СПЛ-16 за довіреністю оформлений на [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] домовлялися разом з колишнім чоловіком свідка та віддавали гроші. Мешкали [PERSON] та [PERSON] в різних квартирах: по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її двоюрідний брат. Вона спілкувалася з ним та [PERSON] з 2014 року. Вони приїжджали до неї, допомагала знайти їм роботу. [PERSON] дуже хворів, у нього була пневмонія, потім онкологія. Не могли визначити. [PERSON] возила [PERSON] по лікарям. В 2017 році вирішили переїхати до Сумської області Лебединського району, не змогли поставити Газелі в будинок, який винайняли, тому поставили їх у сина [PERSON] 7 курсів хімії дали ускладнення на ноги [PERSON] , у [PERSON] був підвищений цукор у крові. [PERSON] нічого для нього не шкодувала. Крім того, до цього доглядала матір [PERSON] . Все майно [PERSON] знаходиться у сина [PERSON] . Роботу в Сумській області знайшли для машин, щоб на них працювали люди. За місяць до смерті, розмовляла з [PERSON] , він скаржився на постійну високу температуру. Приїжджали [PERSON] разом з [PERSON] до них на машині, [PERSON] був за кермом, оформляли земельний пай. Останній раз були влітку 2017 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що за період з 2005 року по 2010 рік постійно зустрічалася з [PERSON] як члени політичних партій. Потім деякий час з ним не спілкувалася, в 2014 році запропонувала йому попрацювати у перевиборчій компанії Богомолець. Більше спілкувалася з [PERSON] , знає, що [PERSON] займалася його лікуванням. Він часто телефонував, від [PERSON] дізналася про його хворобу. Вони звернулися до неї про допомогу. [PERSON] позичав гроші, які віддавала [PERSON] частину після його смерті. Після хіміотерапії у [PERSON] почались проблеми з ногами, йому важко було підібрати взуття взутися. [PERSON] лікувався в Торецьку, Бахмуті, Костянтинівці, Харкові, в Інституті раку в м.Києві. До хвороби, [PERSON] займався пасажирськими перевезеннями, а в останній час не працював. Взимку 2017 року він не зміг піднятися до неї в гості. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її рідний брат [PERSON] навчався з [PERSON] . Вони вирішили разом купити маршрутки, працювати. Петро хворів, сказав, що дасть гроші, машини оформлять на [PERSON] В 2011 році [PERSON] з [PERSON] разом привозили гроші, а після смерті [PERSON] привозила гроші їй. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] знає добре. Познайомилися в 2004 році, коли [PERSON] очолював профком. З 2004 року [PERSON] був постійно з [PERSON] , представляв як дружину. Вони проживали на мікрорайоні з 2006 року по 2017 рік. В 2006 році приїжджав до них в гості часто на мікрорайон. Він не знає, було в них власне житло чи ні. В 2016 році вони продали автобуси, тому спілкуватися стали менше. З 2006 року бував в гостях у [PERSON] та [PERSON] В 2005 році запрошували на квартиру, де жили біля міськвідділу на чай. Бачив [PERSON] у жовтні листопаді 2017 року, він приїжджав на машині в бокс біля «Домостроя», погано виглядав, мав хворий вигляд. Він просив допомогти його ремонтувати машину, дізнався, що в [PERSON] була висока температура, що не спадала. В 2018 році телефонував йому, про здоров`я вже не питав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] з 1999 року, коли той був механіком. Перший автобус виїжджав рано, тому медичних працівників та механіків забирали рано, тож він забирав його з дому, знав де останній проживає. В 2014 році працював у [PERSON] на газелі. Знав, що [PERSON] живе разом з [PERSON] мешкали по [ADDRESS] останній [ADDRESS] , 3 поверх. В період роботи, 2007, 2010 роки [PERSON] приїжджала, збирала виручені гроші. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що проводив прийом громадян. [PERSON] звернулася на сайті на прийом. Разом з [PERSON] вони приїжджали до м. Києва приблизно у 2016-2017 році. Були разом один раз, поводили себе як сім`я. Він вивчав документи [PERSON] , бачив, що останній у тяжкому стані. Розумів, що хвороба [PERSON] , давала наслідки. [PERSON] телефонувала з приводу лікування, купувала ліки, лікуваннябуло дорогим. Курс лікування орієнтовно коштував від 7\~000 до 27\~000 грн. В 2019 році [PERSON] знову звернулася до нього, їй необхідний був висновок. Приїжджала особисто, оскільки для складання висновку необхідна була медична картка. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає разом з родиною у тещі, однак, ходить перевіряти свою квартиру. Так, ввечері приблизно о 19.00 годині йшов перевіряли квартиру, біля гаражу зустрів [PERSON] , поспілкувалися з ним хвилин 10-15. Вранці подзвонив [PERSON] і повідомив, що батько помер. За день до смерті [PERSON] був на ногах, без милиць, про стан здоров`я не розповідав, допомоги не просив. Про те, що [PERSON] був хворим, він не знав, бо спілкувались мало. Той завжди був товариським, в той день ні. [PERSON] була [PERSON] дружиною. Проживали вони по [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як пацієнта, який лікувався протягом 2016-2017 років. Спочатку протягом 1 місяця проводилися консультації, потім протягом 3,6 місяців обстеження. Він проходив 6 курсів хіміотерапії в стаціонарі, потім реабілітація підтримуюча терапія. Вартість курсу залежить від призначення, приблизно 10\~000 грн.- 12\~000 грн. В кінці 2016 року початку 2017 року [PERSON] приїжджав разом з дружиною на прийом. При цьому стан мав відносно задовільний, наскільки це можливо при такому діагнозі, був адекватний, доступний контакту, сам їв, пив. Однак, онкологічна хвороба у будь-якому випадку тяжка хвороба, перебіг якої може змінюватися швидко. Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2005 року по 05.02.2018 року, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно зіст. 21 СК Українишлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України). Разом з тим, згідно із ст.\~74\~СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.\~74\~СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст.7\~СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст.\~24\~Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2005 року по 05.02.2018 року, наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, придбання ними майна підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків. Також з показань свідків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом. Твердження представника відповідачів про те, що спільне життя однією сім`єю між [PERSON] та [PERSON] склалося фактично з 2010 року є суперечливим та спростовується здобутими у справі доказами. Відповідачі доказів, які б спростували дані обставини, в ході розгляду справи суду не надали, а ті пояснення, які надали у своїх поясненнях свідки позивача\~\~ними не заперечувалися. Крім того,\~що факт\~проживання [PERSON] з [PERSON] \~однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується, зокрема, копією акту голови вуличного комітету (а.с.13), згідно з яким [PERSON] проживала з чоловіком [PERSON] з 2010 року по день смерті за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, здійснювала догляд, довідкою Залізної міської ради №390 від 05.04.2018 (а.с.22), актом, складеним головою вуличного комітету ПП "Техноком-Н", з якого вбачається що [PERSON] проживала спільно з [PERSON] з 2006 по 2009 рік за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, фотокартками, на яких зображені [PERSON] разом з [PERSON] (а.с. 24-27). Суд зазначає, що позивачем в судовому засіданні доведений факт їх спільного проживання із [PERSON] саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 13.07.2005 року по 05.02.2018 року. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Визначаючи дату початку відносин 13.07.2005 року, суд виходить з даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб на [PERSON] , згідно з яким актовий запис про розірвання шлюбу за №154 складено13.07.2005 року (а.с. 123-124). Інших даних про розірвання шлюбу за рішенням суду в березні 2005 року суду не представлено. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за 1999-2018 року інформація про шлюб [PERSON] , [INFO] , в зазначений період відсутня (а.с.28). Факт придбання спірних автомобілів в період проживання сторін однією сім`єю підтверджується тим, що саме в зазначений проміжок часу - 14.04.2007 та 18.01.2011 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [PERSON] придбав автомобілі, що підтверджується правовстановлюючими документами. Позивачем доведено, що указане майно було придбане внаслідок їх спільної праці з [PERSON] як сім`ї, за рахунок якої вони одержали як спільні так і особисті доходи, що були\~\~об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до статей 60, 61, 63\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з копіями реєстраційних документів (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) автомобіль марки СПВ-16 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, зареєстровано за [PERSON] 14.04.2007 року (біржова угода); автомобіль марки СПВ-17 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску зареєстровано за [PERSON] 18.01.2011 року (а.с. 11-12). Таким чином, оскільки придбані за спільні кошти та в період проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки СПВ-16 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску та автомобіля марки СПВ-17 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, є їх спільною сумісною власністю, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає обґрунтованими вимога позивача визнати за нею право власності на 1\\2 частину автомобіля марки СПВ-16 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску та на 1/2 частину автомобіля марки СПВ-17 ЗНГ Рута, держаний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску. Разом з тим, з копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0.1200, державна реєстрація якої проведена 17.07.2009 року, кадастровий номер 1422482500:08:000:0136 Донецька область, Костянтинівський район, Іванопільська сільська рада, вбачається, що право власності [PERSON] виникло на земельну ділянку за рішенням органу виконавчої влади від 17.04.2009 (а.с.37-39). Сторони не оспорювали, що право на вказану земельну ділянку виникло в [PERSON] у зв`язку з реалізацією передбаченого нормами ЗК України права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Відтак, земельна ділянка не є в даному випадку майном, що придбано в результаті спільної праці [PERSON] та [PERSON] , тому підстав до визнання права власності на 1/2 земельної ділянки не вбачається. Щодо позовних вимог про зміну черговості спадкування суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Також з матеріалів справи вбачається, що його сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги, які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого батька (а.с.143-150). Крім того, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася [PERSON] Постановою державного нотаріусу Торецької державної нотаріальної контори від 07.08.2018 №992/02-31 [PERSON] в отриманні свідоцтва про право власності на спадщину за законом після [PERSON] відмовлено (а.с.32). На підтвердження об`єктів спадкового майна після смерті [PERSON] позивачем надано до суду та досліджено в судовому засіданні копії: свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] за [PERSON] на земельну частку (пай) у КСП ім. Чапаєва, Лебединського району Сумської області, свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] за [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] ,свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка 0,25 г, на якій розташований зазначений будинок, довідки про те, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після [PERSON] (а.с. 27, 33,34). Визнання факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини має наслідком визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно дост.1264 ЦК України. Відтак, додаткового визнання за [PERSON] право на спадкування за законом у четверту чергу після смерті [PERSON] не передбачено, оскільки судом встановлено факт їх проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1258\~ЦК України визначено черговість спадкування за законом, згідно з якою спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зіст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264\~ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як зазначено вище, позивач, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом у четверту чергу. Статтею 1259\~ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначається в п.5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, про що зазначено в постанові ВС від 18.07.2018 року у справі № 713/1528/16-ц. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно дост.ст.1261 - 1265 ЦК України. Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, якщо в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч.2ст.1259 ЦК, на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення. Аналізуючи представлені позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст.1259\~ЦК України юридичних фактів у їх сукупності, а саме що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу [PERSON] , який через тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Сам факт спільного і тривалого проживання однією сім`єю не є достатньою підставою для застосування положень ч.2 ст.1259 ЦК України. З долучених до матеріалів позовної заяви доказів вбачається, що [PERSON] дійсно хворів на тяжку хворобу, з 2016 року перебував на диспансерному обліку лікаря онколога, у зв`язку з чим, в період 2016-2018 років проходив амбулаторне, стаціонарне лікування, відвідував консультації, проходив курси хіміотерапії та гормонотерапії в Центральній міській лікарні м. Торецька, КЗОЗ "Харківський обласний клінічний онкологічний центр" (копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого ИБ№21399 від 14.05.2016, 07.06.2016, 30.06.2016, 19.08.2016, 10.09.2016, 07.10.2016, а.с. 14-20). Допитані в суді свідки не підтвердили безпорадній стан померлого, зазначили, що [PERSON] був забезпеченою людиною, матеріальної допомоги не потребував, сам себе обслуговував (вживав їздив на прийом до лікаря в інше місто) і сторонньої допомоги не потребував. Позивачем та її представником не доведено факт тривалого матеріального забезпечення померлого [PERSON] , на підтвердження чого надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] 01.11.2011 року (а.с.30), податкової декларації платника єдиного податку за 2017 рік [PERSON] з обсягом доходу за звітний період 224805,59 грн. (а.с.23), копію податкової декларації платника єдиного податку ФОП [PERSON] за 2016 рік з відсутністю загальної суми доходу за звітний період (а.с.36), інформацією про внесення 21.12.2016 року Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності [PERSON] (а.с.29). Та обставина, що під час спільного проживання з [PERSON] позивач виконувала вела та виконувала домашні справи, не є беззаперечним підтвердженням здійснення над померлим опіки, як зазначає позивач, а є свідченням певного способу розподілу сімейних обов`язків між чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю. [PERSON] отримував пенсійні виплати (а.с.119), в 2017 році отримав дохід за виконавчим провадженням (а.с. 132-133), мав у власності нерухоме майно, земельні ділянки. Витрати по похованню [PERSON] понесли відповідачі (а.с. 126-129). Аргументи позивача та її представника стосовно стану здоров`я [PERSON] відхиляються судом, оскільки перебування спадкодавця в безпорадному стані повинно бути підтверджено належними і допустимими доказами, а саме медичною документацією, яка містить з цього приводу висновки фахівців про те, що [PERSON] за станом здоров`я не міг сам себе обслуговувати і потребував сторонньої допомоги. Суд бере до уваги доводи, що захворювання [PERSON] було тяжким, ускладненим, емоційно та матеріально виснажливим, однак, вказані обставини, мають бути належно доведені відповідними доказами, яких суду не представлено. Не підтверджено належними доказами і факт того, що спадкодавець перебував на матеріальному утриманні позивача, як позивач посилається у своєму позові. Виходячи з вищезазначених норм закону, суд вважає недоведеним, що мали місце обставини, які дають підстави для спадкування позивача, яка входить до четвертої черги спадкоємців за законом разом зі спадкоємцем першої черги. Окремо суд зазначає, що представлені позивачем довідки про доходи за 2006,2007 року, копія трудової книжки, довідка про час роботи позивача на ВАТ «Дзержинський хлібокомбінат», копія трудового договору від 01.04.2004 року [PERSON] , копія звіту суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2011 року, суд не бере до уваги. Оскільки зазначені документи подані позивачем безпосередньо перед судовими дебатами, а підстав поважності неподання вказаних документів під час підготовчого засідання суду не представлено. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial