Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

09 вересня 2015 року представник позивача [PERSON] [PERSON], що діє на підставі довіреності, звернулася до суду із позовною заявою до Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень", Зміївська державна нотаріальна контора в Харківської області, Відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, в якій просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 14 січня 2004 року, на земельну частку (пай) під № 560, надану для ведення сільськогосподарського виробництва в ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, що розташована в адміністративних межах Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, загальною площею 4,1406 га., в тому числі, рілля 3,9654 га., сіножаті 0,1752 га., що належала [PERSON] на підставі Протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 15 січня 2002 року «Про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай)», та Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06 грудня 2003 року «Про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування», а також Розпорядження № 165 від 02 квітня 2004 року Зміївської районної державної адміністрації «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю». На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 січня 2004 року помер батько позивача - [PERSON], який за життя працював на Держплемзаводі «Червоний Велетень» та був внесеним до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) під № 352. У результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність одержав пай у вигляді земельної ділянки площею 4,1406 га., яка розташована на території Бірківської сільської ради. Однак, через смерть не встиг отримати правовстановлюючий документ про право власності на земельний пай, через що позивач змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розгляд справи проводити без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, відповідач у справі, в судове засідання не з'явився, 06 жовтня 2015 року надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний Велетень» у судове засідання не з'явився, у листі за № 329 від 05 жовтня 2015 року просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник третьої особи Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується судовою розпискою. Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив до суду письмові пояснення, які просив врахувати при ухваленні рішення. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права\~ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер 14 січня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 421937, зареєстрованого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області (а.с. 12) та [PERSON], померлої 27 квітня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 120424, зареєстрованого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 13). Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], серії І-ВЛ № 254572, зареєстрованого Бірківським сільським бюро ЗАГС Зміївського району Харківської області. (а.с. 20) Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] працював у радгоспі «Червоний Велетень» у період з 20.04.1962 року по 28.12.1962 року та з 23.05.1966 року по 01.08.1999 року, який перейменований на держплемзавод «Червоний Велетень», правонаступником якого є ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень». (а.с. 14-15) За життя [PERSON] брав участь у розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» на загальних зборах трудового колективу і пенсіонерів, що раніше перебували з ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» у трудових відносинах, які відбулися 15 січня 2002 року та був внесеним до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) під № 352. У результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність [PERSON] одержав пай у вигляді земельної ділянки площею 4,1406 га., яка розташована на території Бірківської сільської ради. 15 січня 2002 року відбулися загальні збори членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», на яких ухвалено список членів трудового колективу і пенсіонерів, які раніше працювали в ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», та що мають право на земельний пай. Внаслідок розподілу земельних (паїв) шляхом жеребкування, на загальних зборах власників земельних ділянок (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» 06 грудня 2003 року [PERSON] було виділено земельну ділянку (пай) під № 560, загальною площею 4,1406 га., т.ч. рілля - 3,9654 га., сіножаті - 0,1752 га. Відповідно до Протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», правонаступником якого є ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», від 15 січня 2002 року, рішенням зборів був затверджений список громадян - членів трудового колективу і пенсіонерів, що раніше працювали у ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», які мають право на земельну частку (пай), до якого під № 352 внесено було [PERSON] (а.с. 25-27, 28-43) З Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06 грудня 2003 року та додатку до нього вбачається, що було проведено розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування, згідно з яким за [PERSON] визначено земельну частку під № 560, загальною площею 4,1406 га., в т.ч. рілля - 3,9654 га., сіножаті - 0,1752 га. (а.с. 44-46, 47-63) Після смерті батьків [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що належала померлому [PERSON], а саме: прості іменні акції з належними по ним дивідендами ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетнь», грошові вклади з відсотками та всіма компенсаціями, що знаходяться в державній ощадній касі № 2838/011 с. Червоний Велетень Зміївського району Харківської області по рахунку № 9155/1 485, грошові вклади з відсотками, що знаходяться в ТВБВ № 10020/0469 с. Першотравневе Зміївського району Харківської області по рахунку № 9155/1.29366[ADDRESS],розташовану по вул. Жовтневій, 7 в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області (а.с. 16, 17-19) За життя [PERSON] не виготовив земельно-правову документацію та відповідно не одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку, що стало перешкодою у видачі Свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] Вказана обставина підтверджується даними з листа Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, який надійшов до канцелярії суду 29 вересня 2015 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Представником третьої особи ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР № 001133, з якого вбачається, що рішенням Зміївської районної ради народних депутатів від 05 лютого 1998 року за № 70 ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано у постійне користування 4772,3 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва. Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у нього за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок його смерті, та входить до складу спадщини. Позивачем надано докази того, що вона є спадкоємцем померлого, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на майно, право власності спадкодавця на яке підтверджено правовстановлюючими документами. Крім того, до складу спадщини входить майнове право на земельну частку (пай), яке також успадковане [PERSON], але враховуючи ту обставину, що на день смерті [PERSON] не було одержано сертифікат на земельну частку (пай), одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі неможливо. Згідно ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Згідно ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зі змісту п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України слідує, що одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. Відповідно до приписів п. 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: а) купівля - продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. В той же час необхідно зазначити, що п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативним. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 р. № 3773 - VI іноземці та особи без громадянства мають ті ж права та свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, що й громадяни України, за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. За таких обставин, визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а позовна заява [PERSON] про визнання за нею у порядку спадкування права на земельну частку (пай) є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved