Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області 27 грудня 2018 року звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом, у якому просив : - визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №16 від 23 січня 2015 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,081 га (забудовані землі, землі кемпінгів, будинків відпочинку або проведення відпусток), кадастровий номер 4820982200:12:042:0061, із земель, не наданих у власність та постійне користування в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, для індивідуального дачного будівництва; - визнати недійсним та скасувати видане [PERSON] свідоцтво [NUMBER] від 01 квітня 2015 року про право власності на земельну ділянку площею 0,081 га з кадастровим номером 4820982200:12:042:0061; - зобов`язати [PERSON] повернути територіальній громаді с.Коблеве Березанського району в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0,081 га кадастровий номер 4820982200:12:042:0061 нормативною грошовою оцінкою 72118,03 грн. та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір. У обгрунтування заявлених вимог прокурор зазначав, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі Чорного моря, відстань від її південного краю до урізу води Чорного моря складає 680-685 метрів, від північного - 721-726 метрів, а тому, відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 ЗК України, вказана земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься індивідуальне дачне будівництво. При цьому індивідуальне дачне будівництво у трикілометровій зоні узбережжя Чорного моря та в зоні рекреації забороняється існуючими будівельними нормами та містобудівною документацією. Крім того, усупереч вимогам ч.3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги не погоджено з Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації. Оскільки Коблівська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла хоч і від імені територіальної громади с.Коблеве, але не у її інтересах, прокурор вважав, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі іншим шляхом, наслідком чого має бути повернення майна територіальній громаді с.Коблеве Березанського району в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, а видане свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню як похідний документ, виданий на підставі недійсного рішення. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Коблівської сільської ради у судове засідання не з"явився, надав до суду заперечення проти позову (відповідно до вимог ЦПК, що діяли на момент надання заперечень), у яких просив відмовити у позові, посилаючись на те, що п.п.6,7 ст.88 Водного кодексу України передбачають виняток з встановлених законом розмірів прибережних захисних смуг для земельних ділянок, розміщених у межах існуючих населених пунктів, для яких прибережна захисна смуга встановлюється не автоматично, а з урахуванням містобудівної документації або за окремими проектами землеустрою; на даний час прибережна захисна смуга не встановлена, а тому немає і факту порушення обмежень і заборон щодо її використання; на спірній земельній ділянці, яка фактично знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, не розташовано будь-яких будівель чи споруд, а тому відсутні порушення норм охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та забезпечення їх водності; спірна земельна ділянка перебувала у межах с.Коблеве, відноситься до земель рекреації та не відноситься до категорії земель водного фонду, а тому при прийнятті рішення сільська рада діяла відповідно до ст.128 ЗК України і підстави для відмови у продажу землі були відсутні; крім того, оспорюване рішення є ненормативним актом органу влади, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання(а.с.64-70). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судових повісток на адресу проживання відповідача, які повернуті до суду з відміткою про відмову адресата від тримання поштового повідомлення, відзив на позовну заяву суду не надала. Оскільки учасники справи неодноразово повідомлялись судом про час та місце слухання справи, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомили, відповідач Коблівська сільська рада виклав свою позицію у наданих до суду запереченнях, суд на підставі ст.223 ЦПК України прийшов до висновку, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи та розглянув справу без участі осіб, що не з`явились у судове засідання. З матеріалів справи судом установлено, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №16 від 23 січня 2015 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення індивідуального дачного будівництва із земель, не наданих у власність та користування в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано, зокрема, відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0810 га (забудовані землі, землі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток) кадастровий номер 4820982200:12:042:0061 для індивідуального дачного будівни цтва в с.Коблеве (а.с.13). За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 01 квітня 2015 року державним реєстратором Березанського районного управління юстиції до вказаного реєстру внесено запис № 35803470 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:042:0061 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого державним реєстратором 01 квітня 2015 року (а.с.14-15). Згідно з повідомленням відділу у Березанському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 31 серпня 2016 року, за даними Національної кадастрової системи спірна земельна ділянка знаходиться на приблизної відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 680-685 метрів, до північної межі - 721-726 метрів (а.с.16 на звороті). Повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації підтверджено, що відповідно до генерального плану спірна земельна ділянка розташована на території зелених насаджень спеціального призначення та на момент відведення її цільове призначення (землі рекреації) не відповідало чинній в той час містобудівній інформації. Звернення щодо виділення земельної ділянки в управлінні не зареєстровано (а.с.19). Відповідно до інформації УДАБІ у Миколаївській області (а.с.20), записи щодо об"єктів будівництва на території с.Коблеве, замовником яких є відповідач [PERSON] , у базі даних документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчуються прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів, відсутні; Коблівською сільською радою (а.с.21) підтверджено відсутність на спірній земельній ділянці будівель та споруд, а також об"єктів незавершеного будівництва. З повідомлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської ОДА вбачається, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки на розгляд до управління не надходив, висновок про погодження (відмову) не надавався (а.с.22). На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що [PERSON] безоплатно отримала у власність земельну ділянку площею 0,081 га, розташовану у с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, для індивідуального дачного будівництва; спірна земельна ділянка розташована на відстані від урізу води Чорного моря: до південної межі приблизно 680-685 метрів, до північної межі приблизно 721-726 метрів. Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України). Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води (частина п`ята статті 88 ВК України, абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів). Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплює частина третя статті 85 ВК України). Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (частина перша статті 90 ВК України; абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України). Тобто, якщо земельна ділянка зайнята прибережною захисною смугою, таку ділянку можна було отримати в оренду для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, а не у приватну власність для житлового (дачного) будівництва. Відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність законодавством не передбачено. Прибережні захисні смуги встановлюються у передбаченому законом порядку за відповідними проектами землеустрою. Відповідно до пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Як вбачається з п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. Оскільки на даний час межі прибережної захисної смуги на території с.Коблеве Березанського району Миколаївської області не є затвердженими, тому її розміри визначаються законом. Таким чином, спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території населеного пункту с.Коблеве. Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає погодженню з природоохоронним органом (ч.3 ст.186-1 ЗК України). Як вбачається з повідомлення Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, землевпорядна документація щодо відведення спірної земельної ділянки до управління не надходила, висновки про погодження (відмову) не надавалися. Отже, спірне рішення прийняте з порушенням порядку його погодження. Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна інформація. Містобудівною документацією, чинною на момент передачі землі є Генеральний план с.Коблеве, затверджений рішенням сільської ради від 16.12.2014 року №28. Спірна земельна ділянка розташована у зоні зелених насаджень спеціального призначення (землі рекреації), на території якої можливість розміщення об"єктів індивідуального дачного будівництва не передбачена; аналогічна заборона міститься і у п.3.38, 3.40 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р. (які були чинними на час прийняття оскаржуваного рішення), за якими дачні і садівницькі поселення розміщуються за межами населених пунктів; будівництво нових дачних та садівницьких поселень на територіях, де діють планувальні обмеження, встановлені чинним законодавством, санітарними нормами та правилами, а також на резервних позаміських територіях, які передбачені містобудівною планувальною документацією для подальшого розвитку міст та поселень, інженерної і транспортної інфраструктури, не допускається. Надання земельної ділянки відповідачу [PERSON] для індивідуального дачного будівництва суперечить містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №19 від 15 жовтня 2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва)» (а.а.13), що перебуває у власності [PERSON] , не є законним. Таким чином, надання спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в межах прибережної захисної смуги Чорного моря суперечить містобудівній документації та чинному містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, що також є підставою для скасування спірного рішення Коблівської сільської ради. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Відповідно до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.152 Земельного кодексу України одним зі способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки [PERSON] для індивідуального дачного будівництва суперечить зазначеним вище нормам законодавства, воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Рішення Конституційного Суду України 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, на висновки якого щодо ненормативного характеру актів органів місцевого самоврядування посилався відповідач як на підставу своїх заперечень щодо неможливості задоволення судом вимог про скасування спірного рішення сільської ради, стосується повноважень органів місцевого самоврядування у частині скасування та зміни власних рішень і жодним чином не регулює повноваження суду, встановлені цивільним процесуальним законодавством України, та не скасовує передбачені ст.16 ЦК України способи захисту цивільних прав, у тому числі шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України). Відсутність на спірній земельній ділянці будівель чи споруд не свідчить про відповідність оскаржуваного рішення нормам законодавства та не стосується предмету позову, як і відсутність у зв"язку з відсутністю будівництва порушення норм охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення та забезпечення їх водності. Суд не бере до уваги посилання відповідача Коблівської сільської ради на неналежність спірної земельної ділянки до складу земель водного фонду у зв`язку з віднесенням її до категорії земель рекреаційного призначення, зважаючи, що ч.3 ст.60 ЗК, ч.4 ст.88 ВК передбачають встановлення прибережних захисних смуг на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту; за відсутності проекта землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах с.Коблеве Березанського району Миколаївської області розміри прибережної захисної смуги визначаються законом. Частина 1 ст.18 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно з ч.2 вказаної статті, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, підставою для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування Отже, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином або підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку у даному спорі, та втрачає свою юридичну силу у зв"язку зі скасуванням документа, що підтверджував право. Тому вимога прокурора в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо зобов"язання відповідача [PERSON] повернути територіальній громаді с.Коблеве Березанського району Миколаївської області в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області спірну земельну ділянку, яка вибула з володіння держави незаконно, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь прокурора сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial