Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

09.04.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання права власності на майно: машину для витяжки поліетиленових ниток моделі SYJ45-65 (екструдер), 1999 року випуску, у кількості 1 шт.; машини круглов'язальні у загальній кількості 24 шт., а саме: SYWZJ 8, 2001 року випуску (4 шт.); SYWZJ 9, 2000 року випуску (8 шт.); SYWZJ 10, 1999 року випуску (8 шт.); - SYWZJ 11, 1999 року випуску (4 шт.); промислові неавтоматичні швейні машини, модель GK2, 1999 року випуску, у кількості 4 шт., а також про виключення з опису та звільнення з-під арешту зазначеного майна. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача у справі виступає [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.04.2013 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Кирильченко Д.В. при примусовому виконанні виконавчого листа 2-1/2011, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 29.08.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ "СЕБ Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 457468 грн. 92 коп. за адресою: [ADDRESS], складено акт опису та арешту майна боржника, згідно з яким описано та арештоване таке майно: екструдерна лінія SYJ45-65 - 1 штука синього кольору; машини круглов'язальні SYWZJ - 24 штуки синього кольору; промислова в'язальна машина GK2. Позивач вважає незаконними опис та арешт вищевказаного майна, оскільки останнє належить йому на праві приватної власності. Позивач посилається на те, що 14.11.2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу обладнання, за умовами якого позивач придбав у власність спірне майно. Позивач зазначає, що опис та арешт належного йому майна у виконавчому провадженні, в якому він не виступає боржником, є порушенням його конституційного права, зокрема права власності, у зв'язку з цим просить суд визнати за ним право власності на вищевказане майно та виключити з опису та звільнити з під арешту спірне майно. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився; подав заяву, у якій просить суд розглядати справу за відсутності представника Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції; по суті заявлених позовних вимог власної позиції не висловив, заперечень не подав. З письмових пояснень представника відповідача - Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Курника В.О. вбачається, що він заперечував проти позову (а.с. 80), однак у судовому засіданні просив суд розглядати справу і прийняти рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов такого. 22.04.2008 року між АБ "Факторіал Банк", повним правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № С_043/41_08, за умовами якого позичальнику був наданий кредит в сумі 60000 доларів США для задоволення поточних потреб, строком до 19.04.2013 року зі сплатою 13 % річних. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області з [PERSON] на користь ПуАТ "СЕБ Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 457468 грн. 92 коп. Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду 05.04.2013 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Кирильченко Д.В. при примусовому виконанні виконавчого листа 2-1/2011, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 29.08.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ "СЕБ Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 457468 грн. 92 коп. за адресою: [ADDRESS], складено акт опису та арешту майна боржника, згідно з яким описано та арештоване таке майно: екструдерна лінія SYJ45-65 - 1 штука синього кольору; машини круглов'язальні SYWZJ - 24 штуки синього кольору; промислова в'язальна машина GK2. Раніше, 14.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу обладнання, відповідно до умов п. 1.1 якого [PERSON] зобов'язався передати належний йому товар у власність [PERSON], а останній - прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору. Виконуючи умови Договору купівлі - продажу обладнання від 14.11.2011 року, [PERSON] того ж дня передав у власність [PERSON] товар, зокрема, машину для витяжки поліетиленових ниток моделі SYJ45-65 (екструдер), 1999 року випуску, у кількості 1 шт.; машини круглов'язальні у загальній кількості 24 шт., а саме: SYWZJ 8, 2001 року випуску (4 шт.); SYWZJ 9, 2000 року випуску (8 шт.); SYWZJ 10, 1999 року випуску (8 шт.); SYWZJ 11, 1999 року випуску (4 шт.); промислові неавтоматичні швейні машини, модель GK2, 1999 року випуску, у кількості 4 шт., а [PERSON] прийняв зазначений товар та сплатив за нього 10000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі від 14.11.2011 року та розпискою [PERSON] про отримання коштів (а.с. 15, 16). Пунктом 3.2 Договору купівлі - продажу обладнання від 14.11.2011 року сторонами встановлено, що перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару, що оформляється актом прийому-передачі. Згідно з приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене вбачається, що [PERSON] правомірно набув право власності на майно, що є предметом Договору купівлі - продажу обладнання від 14.11.2011 року. У матеріалах справи міститься Договір застави від 17.03.2008 року, укладений між Акціонерним банком "Факторіал-Банк" та [PERSON], пунктом 1 якого сторони встановили, що цей договір є забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з умов кредитного договору № С_043/41_08 від 22.04.2008 року та додаткових угод, що можуть бути укладені до нього, за умовами якого [PERSON] зобов'язаний повернути заставодержателю кредит у розмірі 60000 тис. дол. США в строк з 22.04.2008 по 19.04.2013, сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити комісійні, можливі неустойки та інші витрати, передбачені Договором кредиту. Згідно з п. 1.1. Договору застави від 17.03.2008 року в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту, [PERSON] надав в заставу наступне обладнання: екструдерна лінія SYJG45-65 - 1 штука; машини круглов'язальні SYWJZ - 24 штуки; промислова в'язальна машина GK2 - 4 шт. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.06.2014 року у цивільній справі № 490/550/124-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання правочину недійсним у задоволенні позову відмовлено. У мотивувальній частині вказаного рішення суду зазначено, що договір застави від 17 березня 2008 року нотаріально не посвідчений. Отже, внаслідок недодержання вимог ст. 585 ЦК України, ст. ст. 14, 16 Закону України "Про заставу" та пп.2.1 та 5.1 Договору застави від 17 березня 2008 року, зазначений правочин фактично сторонами не було вчинено, унаслідок чого право звернення стягнення на майно [PERSON] у ПАТ "Фідобанк" не виникло. Тобто, Договір застави від 17 березня 2008 року є неукладеним та не тягне за собою правових наслідків вчинення вищезазначеного договору. Вказане судове рішення набрало законної сили 17.06 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За таких обставин 05.04.2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа 2-1/2011, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 29.08.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПуАТ "СЕБ Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 457468 грн. 92 коп. за адресою: [ADDRESS], державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції було безпідставно описане та арештоване майно, а саме: екструдерна лінія SYJ45-65 - 1 штука синього кольору; машини круглов'язальні SYWZJ - 24 штуки синього кольору; промислова в'язальна машина GK2, яке не належало боржникові у виконавчому провадженні - [PERSON], а належить на праві приватної власності [PERSON], що призвело до порушення права власності позивача на вказане майно. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма також міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За таких обставин позовні вимоги в частині виключення з опису та звільнення майна з під арешту є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а порушене право - відновленню. В частині позовних вимог про визнання права власності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, при цьому суд виходить з того, що відповідачі у даній справі в цій частині вимог не є належними, оскільки стороною у договорі купівлі-продажу обладнання, на підставі якого у позивача виникло право власності на майно, є [PERSON], а не відповідачі. Саме між позивачем та [PERSON] можуть існувати спірні правовідносини, саме ці особи зацікавлені в результаті розгляду справи про визнання права власності, оскільки рішення суду в цій частині стосується їх прав та обов'язків. [PERSON] у даній справі виступає третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд не наділений правом самостійно з власної ініціативи змінювати первісного відповідача у справі, це є виключно правом позивача, а позивач з таким клопотанням до суду не звертався.

Outcome: partial