Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Полонського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі відділ ДВС), Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 27653 грн. 29 коп. майнової та 150000 грн. моральної шкоди завданої неправомірними діями посадових осіб відділу ДВС. Позов мотивовано тим, що 15.04.2016 року рішенням апеляційного суду Хмельницької області з товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Н" стягнуто на користь позивача 27153 грн. 59 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди. Під час примусового виконання вказаного рішення посадові особи відділу ДВС допустили бездіяльність, яка призвела до того, що з боржника до теперішнього часу присуджені для [PERSON] кошти не стягнуті, у зв`язку з чим для нього заподіяна майнова та моральна шкода. В судові засіданні позивач не з`являвся, подавав заяви, в яких просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача відділу ДВС Яремова А.В. подала відзив на позовну заяву (а.с.37), в якому позов не визнала зазначивши, що 10.05.2016 року на підставі виконавчого листа № 681/654/15 від 26.04.2016 року, виданого Полонським районним судом Хмельницької області, було відкрито виконавче провадження за номером АСВП 51015768. Проте, 20.05.2016 року боржник пред`явив державному виконавцеві ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 28.04.2016 року про зупинення виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15.04.2016 року та цього ж дня державний виконавець своєю постановою зупинив вище згадане виконавче провадження, а 27.01.2017 року винесено постанову про його поновлення, після цього державним виконавцем були вжиті всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, накладено арешт на все майно належне для ТОВ "Вілія-Н", на банківські рахунки, на яких було виявлено 2650 грн. 84 коп. коштів, котрі 22.03.2017 року перераховані на рахунок стягувача. 14.11.2018 року виконавчий лист було повернуто для [PERSON] без виконання у зв`язку з тим, що все описане майно боржника виключене із акту опису, арешти на майно скасовано, підприємство не функціонує. 04.01.2019 року стягувач повторно пред`явив виконавчий лист та станом на 05.02.2020 року виконавче провадження із залишком нестягнутого боргу 25002 грн. 45 коп. знаходиться на виконанні. В ході судового розгляду [PERSON] підтримала викладені нею доводи у відзиві на позов, вказавши, що й теперішній час вище назване виконавче провадження перебуває на виконанні відділу ДВС, в ході якого державним виконавцем вчиняються дії направлені на стягнення з боржника залишку присуджених [PERSON] коштів. Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Управління Державної казначейської служби у Полонському районі у поданих відзивах на позов, вимоги заявлені [PERSON] заперечили, із мотивів, що орган Казначейства не перебував із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдав і не міг завдати для нього шкоди. В судові засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з`являвся, хоч про час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Представники Управління Державної казначейської служби у Полонському районі в судових засідання позов заперечили із підставах викладених ними у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, матеріали виконавчого провадження за номером АСВП 51015768, суд зазначає про таке. Встановлено, що 15.04.2016 року апеляційний суд Хмельницької області постановив рішення, яким, зокрема, стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Н" на користь [PERSON] 27153 грн. 59 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди. 10.05.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Чмирем М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ТОВ "Вілія-Н" на користь позивача 27653 грн. 29 коп. боргу та боржнику надано строк до 17.05.2016 року для самостійного виконання судового рішення (а.с.96). 20.05.2016 року вказаний державний виконавець на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28.04.2016 року, якою зупинено виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15.04.2016 року також в частині стягнення з ТОВ "Вілія-Н" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, виніс постанову про зупинення вищезазначеного виконавчого провадження з примусового виконання (а.с.101). 27.01.2017 року виконавче провадження поновлено та після цього державним виконавцем були вжиті заходи щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, накладено арешт на все майно, належне для ТОВ "Вілія-Н". Як вбачається із даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.103), постанови апеляційного суду Хмельницької області від 17.04.2018 року (а.с.122), рішення Полонського районного суду від 12.02.2018 року, на час зупинення виконавчого провадження боржнику ТОВ "Вілія-Н" належав комплекс нерухомого майна, розташований в [ADDRESS] , право власності на який 26.01.2017 року набули [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Полонського районного суду від 17.07.2019 року (а.с.6), постановою Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2019 року (а.с.10) визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області у період з 17 по 20 травня 2016 року та констатовано, що державним виконавцем попри наявний доступ до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень в період до зупинення виконавчого провадження (20.05.2016 року) не було накладено арешт на вище згаданий майновий комплекс, земельну ділянку площею 1,008 га, на якій він знаходиться, а також у цей же період не було звернуто стягнення на кошти боржника, які мались на його банківських рахунках. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Згідно зі\~статтею 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174\~ЦК України\~шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Судом встановлено, що у зв`язку з тривалим невиконанням виконавчого листа про стягнення з ТОВ "Вілія-Н" на користь позивача грошових коштів, останній звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.\~ Як зазначалось вище, ухвалою Полонського районного суду від 17.07.2019 року, а також постановою Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2019 року визнано протиправною бездіяльність посадових осіб відділу ДВС, яка, на думку суду, у зв`язку з несвоєчасним накладенням арешту на майно та кошти боржника, стала основною причиною тривалого невиконання судового рішення, яким стягнуто на користь позивача кошти, через що для [PERSON] завдана моральна шкода, а тому останній має право на її відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст.23 ЦК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, які зазнає позивач, у зв`язку з невиплатою для нього присуджених коштів, значний період тривалості цих страждань, інші обставини, які мають істотне значення, та зважаючи при цьому на вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги викладені обставини, суд визначає розмір моральної шкоди, яка має бути відшкодована для [PERSON] в сумі 8000 грн. Не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення на його користь, окрім моральної шкоди, також присуджених для [PERSON] вище згаданим судовим рішенням сум у відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в загальному розмірі 27153 грн. 59 коп. Як встановлено в ході судового розгляду на даний час виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів з ТОВ "Вілія-Н" перебуває на виконанні у відділі ДВС. За загальним правилом, однією з обов`язкових підстав для відшкодування майнової шкоди є її реальне заподіяння. В той же час, позивачем не надано достатніх та належних доказів, що виконання судового рішення, яким стягнуто на користь [PERSON] кошти, не може відбутись в ході виконавчого провадження, яке ще не завершено, а отже твердження позивача про заподіяння для нього майнової шкоди є передчасним, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial