Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що 08.07.2013 року між нею та третьою особою [PERSON] було укладено договір оренди житла, згідно якого позивач отримала в оренду житло, а саме квартиру [ADDRESS], строком на 2 роки 11 місяців. В даній квартирі позивач проживає разом із своїми дітьми: [PERSON], 2007р.н. та [PERSON], 2009 р.н. Крім того, 03.08.2013 року між позивачем та третьою особою [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого позивач отримала у власність певне майно, а саме: побутову техніку, меблі, кухонну техніку та інше. У зв'язку з відрядженням, [PERSON] певний час була відсутня у квартирі, а повернувшись виявила, що її ключ до вхідних дверей квартири не підходить. Від третьої особи [PERSON] їй стало відомо, що 20.01.2015 року державним виконавцем Вишенського ВДВС ВМУЮ та представником ПАТ КБ "Приватбанк" був замінений замок у вхідних дверях квартири [ADDRESS], в зв'язку з виконанням рішення Вінницького міського суду Вінницької області щодо виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вказваної вкартири. Дані дії позивач вважає незаконними, тому звернулася до суду з даним позовом та просить зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" та Вишенський ВДВС Вінницького МУЮ не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" надати їй ключ (дублікат ключів) від вхідних дверей даної квартири. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] позов [PERSON] підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Вишенського ВДВС ВМУЮ - Кравчук А.О. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що всі дії державного виконавця законні. Державна виконавча служба замок в спірній квартирі не змінювала, всі дії узгоджуються із Законом України "Про виконавче провадження". Просив відмовити в задоволенні позову. Представник ПАТ КБ "Приватбанк" - Сауляк Є.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що згідно договору іпотеки від 27.12.2007 року, третя особа [PERSON] не мала права укладати договір оренди квартири [ADDRESS]. Також зазначив, що позивач по справі була зареєстрована в спірній квартирі після виселення з неї [PERSON] Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором від 27.12.2007 року №VIW3GK08991720, між Приватбанк та [PERSON] 27.12.2007р. було укладено Договір іпотеки квартири. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить їй на праві власності (а.с. 38-41). Згідно п. 14 договору іпотеки квартири, з моменту набрання чинності цього договору, іпотекодавець має право відчуджувати, передавати в наступну іпотеку, оренду, лізинг, у спільну діяльність, у позичку іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися предметом іпотеки тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. Відповідно до п. 18.7. вищевказаного договору, іпотекодавець зобов'язався не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найм), лізинг, відступку іпотеку, у спільну діяльність або у позичку, а також здійснювати до видачі заставної його відчудження або інше розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідно до договіру оренди житла від 08.07.2013 року, [PERSON] передала [PERSON] житло - квартиру [ADDRESS], для проживання у ньому на строк 2 роки 11 місяців, на 2 роки - у безоплатне користування, а за 11 місяців - по 250 грн. за місяць. До складу орендної плати не включаються витрати на обслуговування і ремонт будинку, в якому знаходиться квартира, що орендується, і самої цієї квартири, а також витрати на оплату комунальних та інших послуг, електроенергії (а.с. 5-6). Згідно п. 1.2.7. вищевказаного договору, право власності належить орендодавцеві на підставі: договору купівлі-продажу від 28.12.2007 року № 8770. право власності зареєстроване в КП "ВООБТІ" за № 644/73848 в реєстровій книзі №725. Також судом встановлено, що [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 9, 9 зворіт). Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Жодних письмових документів, які б свідчили про те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] суду не надано. За змістом ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки та передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Частиною 3 статті 12 цього ж Закону передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно положень статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно частини 1 статті 203 цього ж Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 586 ЦК України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. В ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З аналізу вищевказаних документів, суд прийшов до висновку, що [PERSON] уклавши договір оренди житла вчинила дії, спрямовані на відчудження предмету іпотеки без дозволу іпотекодержателя, порушив не тільки умови договору іпотеки квартири від 27.12.2007 року, а й положення Закону України "Про іпотеку" й Цивільного кодексу України, норми яких забороняють вчиняти будь-які дії щодо предмету іпотеки без відповідної згоди іпотекодержателя. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed