Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

07\~серпня 2018\~року АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернулося до\~Василівського районного\~суду Запорізької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~в якому\~позивач просить:\~стягнути з\~відповідачки [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~149820,11 гривень за\~кредитним договором\~№б/н\~від 23.08.2011\~року,\~а також\~судові витрати\~в розмірі\~2247,30\~грн.\~(а.с.2-5,129).\~В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~б/н\~від 23\~серпня 2011\~року позичальник\~ [PERSON] \~отримала у\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» кредит\~в сумі\~5000,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~В порушення\~умов укладеного\~кредитного Договору,\~станом на\~30.06.2018\~року відповідачка\~ [PERSON] \~має заборгованість\~за кредитним\~договором №\~б/н\~від 23\~серпня 2011\~року у\~загальному розмірі\~154946,93 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4949,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 148497,54 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі - 1500,00 грн., за відрахуванням з цієї суми 12737,30 грн., що задоволено рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровськ від 31.03.2015 року; а також нараховані штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 7110,48 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідачка [PERSON] наявну за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року заборгованість у добровільному порядку не погасила, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі ухвалою Василівського районного суду Запорізької області та в подальшому дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до Розпорядженням №21 від 26.02.2019 року, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. дана цивільна справа №311/2708/18 (провадження №2/311/90/2019) розподілена судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. Ухвалою Василівського районного суду від 04 березня 2019 року справу прийнято до свого провадження та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Філоненко К.М., в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.131). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідачки, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою причин повернення «за закінченням строку зберігання» (а.с.79а,86,92,125), Актами виконавчого апарату Василівської міської ради Запорізької області від 05.01.2019 року, 25.03.2019 року, 08.05.2019 року щодо неможливості вручення судової повістки адресату у зв?язку з відсутністю за останнім відомим місцем проживання (перебування) (а.с.79,85,123), акож відповідачка сповіщалася судом за останнім відомим місцем роботи (а.с.119,126) ,проте судова повістка відповідачці не вручена у зв`язку з припиненням з останньою трудових відносин у 2014 році (а.с.129), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.76-77,82-83,87-88,93-94,120-121), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачкою на адресу суду не подано, відзив на позов, заперечення проти заявлених позовних вимог суду не надано, заяв про застосування строків позовної давності суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 23.08.2011 року позичальник [PERSON] отримала в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.9,10,106). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.51-52). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей з ЄРДПОУ (а.с.40). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-34), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що зазначено в анкеті-заяві про приєднання та підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 23 серпня 2011 року (а.с.9 зворот), що відповідачем [PERSON] не оспорено. Отримання кредитної картки відповідачкою [PERSON] також під час судового розгляду не оспорено. Стосовно неотримання кредитної картки відповідачем, заперечень на адресу суду не надано. Видача позичальнику [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної картки з подальшим збільшенням на ній кредитного ліміту підтверджується відповідною, належно оформленою довідкою, наданою позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», яка міститься в матеріалах справи (а.с.105). Користування кредитними коштами відповідачем [PERSON] підтверджується випискою за карткою №5577212706310821, яка є в матеріалах справи (а.с.97-101). Факт користування кредитною карткою і отримання грошей відповідачкою не оспорено та належними і допустимими доказами в ході судового розгляду справи не спростовано, підписання заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами. Факт користування кредитною карткою і отримання грошей відповідачкою також не оспорено, підписання заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ\~«ПриватБанк» свої\~зобов`язання\~за Договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме\~23.08.2011\~року надав\~відповідачу кредитну\~картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. \~ \~ \~ \~ В порушення умов укладеного кредитного договору, відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та належним чином не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у зв`язку з чим за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року, відповідачка [PERSON] станом на\~30\~червня 2018\~року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року у загальному розмірі 154946,93 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4949,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 148497,54 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі - 1500,00 грн., за відрахуванням з цієї суми 12737,30 грн., що задоволено рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровськ від 31.03.2015 року та, відповідно різниця становить 142209,63 грн.; а також нараховані штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 7110,48 грн. (а.с.7-8,102-103). Наданий позивачем розрахунком відповідачкою [PERSON] не оспорений, відзив, заперечень на позов не подано, контррозрахунок відповідачем не представлено. Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30.03.2015 року, яке на теперішній час є чинним, з [PERSON] на користь Публічного акціонерного банку Комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за договором №SAMDN50000049052780 від 23.08.2011 року в сумі 12737,30 гривень, та копія вказаного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.6). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання відповідачкою [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 23 серпня 2011 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 4949,39 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 148497,54 грн., за відрахуванням суми 12737,30 грн., що задоволено рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровськ від 31.03.2015 року, згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 30.06.2018 року, доданим до позовної заяви (а.с.7-8), є обґрунтованими. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.\~\~\~\~\~ Умовами кредитного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15), де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). З урахуванням вищевказаного, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем пені з одночасним нарахуванням штрафів як цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 7110,48 грн. штраф (процентна складова), а тому в частині позову щодо стягнення з відповідачки пені та комісії в розмірі 1500,00 грн. має бути відмовлено та крім того, нарахування комісії не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Конституційний Суд\~України в\~рішенні від\~11.07.2013\~року по\~справі №1-12/2013\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» (п.3.2.)\~вказав,\~що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу\~ засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Отже, ч.3\~ст.551 ЦК України\~з урахуванням положень\~ст.3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5\~ст.12 ЦПК України\~щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 серпня 2011 року вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано пеню на суму 1500,00 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. У зв`язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у положеннях статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши штрафи, Позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобов`язань відповідачем. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірним. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити позивачу в частині задоволення заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 23 серпня 2011 року, в сумі 1500,00\~грн., а саме з причин недопустимості застосування подвійної відповідальності, за вищенаведеними правовими підставами. Та, відповідно, штраф (відсоткова складова) 5% від суми позову, буде становити не 7110,48 грн., як зазначено у позовній заяві, а безпосередньо - 7035 грн. 48 коп. ((тіло кредиту 4949,39 грн. + заборгованість по відсоткам 148497,54 грн., за відрахуванням суми 12737,30 грн. (що задоволено рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровськ від 31.03.2015 року) * 5 : 100 = 7035,48 грн.). За таких обставин, з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 серпня 2011 року в загальному розмірі 140709,63\~грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 4949,39 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 148497,54 гривень, за відрахуванням суми 12737,30 грн., що задоволено рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровськ від 31.03.2015 року (4949,39 + +148497,54 12737,30 = 140709,63 грн.), а також підлягають стягненню з відповідачки штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 7035,48 грн. (140709,63 * 5/100 = 7035,48 грн.). Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею, то в цій частині позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав недопустимості застосування подвійної відповідальності за вищенаведеними правовими обґрунтуваннями. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2247,30 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 19.07.2018 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с.1), а тому, відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати по оплаті судового збору (а.с.1), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі: 2223,70 грн., виходячи з наступного розрахунку: 148245,11 грн. (4949,39 грн. + 148497,54 грн. 12737,30 грн.) х 100 % : 149820,11 грн. = 98,95% (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 2247,30 грн. х 98,95 % : 100 % = 2223,70 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволених позовних вимог).

Outcome: partial