Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який остаточно просить визнати недійсним договір комісії купівлі-продажу б/н від 20.05.2014 року, укладений між позивачем і [PERSON] з застосуванням наслідків його недійсності та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - автомобіль легковий седан «Deawoo Lanos», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , синього кольору. При цьому обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [PERSON] (надалі за текстом - позивач) на праві спільної приватної власності відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України належав та був зареєстрований вищезазначений транспортний засіб на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . 18.04.2014 року [PERSON] під власноручно написану розписку (додається до матеріалів справи) взяв у позивача для особистого користування вказаний транспортний засіб та за домовленістю [PERSON] повинен був повернути його позивачу за першою вимогою. Наприкінці квітня 2014 року, у зв`язку з виникненням необхідності в поверненні транспортного засобу , позивачем було встановлено, що [PERSON] перестав користуватися номером мобільного телефону який надав позивачу для зв`язку, позбавивши позивача можливості контактувати з ним, а тому 06.05. 2014 року позивач звернувся до Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про те, що останній шахрайськими діями заволодів належним позивачу на праві спільної приватної власності транспортним засобом. В ході проведення оперативно-розшукових дій слідчими Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві було встановлено, що транспортний засіб знятий з обліку для реалізації та згідно довідки-рахунку № [NUMBER] придбаний [PERSON] , після чого Центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Обухів та Обухівського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області зареєстрований за останнім на праві приватної власності з присвоєнням державного номеру [NUMBER] попередній державний номер [NUMBER] ) з видачею свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 01.07.2014 року. Оскільки позивач не укладав особисто договір комісії з купівлі-продажу автомобіля та не надавав доручення іншим особам на його укладення для відчуження належного йому на праві спільної власності автомобіля, коштів від продажу не отримував і він був відчужений в результаті шахрайських дій невстановленою особою з використанням підробленого документу, тому вважає, що його порушене право підлягає захисту в судовому порядку у обраний ним спосіб. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року справу направлено до Обухівського районного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою судді від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 27.03.2019 року залучено в якості співвідповідача по даній справі приватну фірму «МАД». Ухвалою суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов, з підстав зазначених в позовній заяві та письмовій відповіді на відзив відповідача [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] , який представляє інтереси відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю, оскільки відповідач є добросовісним набувачем транспортного засобу, а позивач особисто свідомо здійснював зняття з обліку транспортного засобу, про що також зазначив в поданому письмовому відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні [PERSON] , що є представником відповідача, приватної фірми «МАД», позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні, посилаючись на їх необгрунттованість, з підстав наведених в письмових поясненнях наданих до суду. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2014 року між Приватною фірмою «МАД» (комісіонер, Сторона 3) та [PERSON] (комітент, Сторона 1) та [PERSON] ( Сторона 2) укладено договір комісії з купівлі-продажу автомобіля №б/н, згідно умов якого Сторона 1 передає у власність а Сторона 2 приймає і зобов`язується оплатити 40 000,00 гривень за автомобіль марки «Deawoo Lanos», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , знятого з обліку ВРЕР ДАІ міста Прилуки 30.04.2014 року для відчуження в межах України, що належав Стороні1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого ДАІ УМВС України. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Предметом договору комісії є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачає вчинення одного або кількох правочинів, за винятком правочинів, які мають особистий характер. Тобто, предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, а саме послуга, яка ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Як визначено Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), суб`єкти господарювання здійснюють продаж транспортних засобів, зокрема укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, за місцезнаходженням торговельних приміщень. 20.05.2014 року згідно договору комісії з купівлі-продажу автомобіля [PERSON] придбав зазначений вище транспортний засіб у Приватної фірми «МАД», яка діяло на підставі договору, укладеного з власником транспортного засобу. Згідно даних Довідки-рахунку надану Приватною фірмою «МАД», Серії ВІА № 393174 від 20.05.2014 року, [PERSON] продано і видано легковий автомобіль марки «Deawoo Lanos», номер кузова [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] вартістю 40 000,00 гривень та відповідно в якій зазначено, що транспортний засіб повинен бути перереєстрований протягом 10 діб з моменту придбання. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на відсутність його підпису на договорі комісії та відсутність таким чином волі на продаж автомобіля. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями статті 203 ЦК України передбачений перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З договору комісії з купівлі-продажу автомобіля №б/н від 20.05.2014 року вбачається, що він підписаний сторонами та містить підпис позивача, що спростовує доводи позивача в позовній зайві щодо того, що ним не відчужувався чи його представником зазначений транспортний засіб, а такі доводи позивача не можуть свідчити про недійсність оспорюваного договору з цих підстав, оскільки позивачем не надано належних допустимих доводів на підтвердження таких своїх доводів. Посилання позивача що такі обставини підтверджується матеріалами кримінального провадження №12014100080003853 є недоведеними, оскільки матеріалами вказаного провадження підтверджується лише той факт, що позивачем було заявлено про те. що невідома особа заволоділа належним йому транспортним засобом, тоді як судового рішення, яким би встановлено факти про які заявляє позивач та ухвалено рішення у справі про притягнення винного до відповідальності відсутнє. Крім того, позивач у своїй позовній заяві зазначає в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності договору, що спірного правочину він не укладав, в той же час просить суд захисти його право шляхом визнання такого договору недійсним, що є безпідставним з огляду на наступне. Так Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у п. 8 додатково пояснив, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину і не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Таким чином, вимога щодо визнання договору недійсним з підстав того, що правочин позивачем не укладався, не ґрунтується на належних та допустимих доказах, позивач просить з цих підстав про захист своїх прав у неналежний спосіб захисту права, оскільки просить визнати договір від 20.05.2014року недійсним. Посилання позивача у відповіді на відзив на те, що Комісіонер ПФ "МАД" навмисно ввело другу сторону - покупця, в оману у розумінні ст. 230 ЦК України, а отже договір комісії є недійсним також є недоведені в ході розгляду справи належними доказами. Так відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину. прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Так позивач жодних доводів та належних і допустимих доказів з приводу того, у чому полягали дії ПФ "МАД" щодо введення в оману, щодо яких фактів, та чи є такі факти істотними, відповідач не зазначив та не надав суду та не зазначив мотивів з яких ПФ "МАД", як посередник у договорі здійснював такі дії. Окрім того, покупець і відповідач у справі [PERSON] , якого за словами позивача начебто введено в оману, про порушення його прав комісіонером не заявляв. Ще однією підставою визнання недійсним договору від 20.05.2014 року позивач зазначає також недотримання ст.60 СК України під час укладення вищезазначеного оспорюваного договору, а саме той факт що спірне майно є спільним майном подружжя, наявність згоди другого з подружжя на відчуження якого не встановлювалась під час укладення такого договору. Слід зазначити, що позивачем не доведено, яким чином завдано шкоди його правам, як одному з подружжя,оскільки оспорюваний договір укладався безпосередньо ним, а не його дружиною, яка про порушення її майнових прав не заявляла. Таким чином судом в ході судового розгляду не було встановлено, що під час укладання оспорюваного правочину сторонами було допущено порушення або недодержання вимог, встановлених статтями 203, 215, 1011, 1012, 1018 ЦК України, тому відсутні правові підстави для визнання недійсним договору комісії купівлі-продажу. Оскільки позовні вимоги про визнання договору недійсним з застосуванням наслідків його недійсності задоволенню не підлягають, то не підлягає і задоволенню похідна від неї вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - автомобіль легковий седан «Deawoo Lanos», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , синього кольору . Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 140 ЦПК України судовий збір позивачеві не компенсується. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed