Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" про поновлення на роботі у зв'язку з незаконним звільненням та виплату компенсації за час вимушеного прогулу. Свій позов обґрунтовує тим, що він з 21 листопада 2013 року працював і відповідача на посаді директора Регіонального Управління страхування по Черкаській області. З 6 червня 2014 року з ініціативи керівництва, за його згодою, він був переведений на нижчу посаду - директора центру продажів у складі РУС по Черкаській області. На початку липня 2014 року від нього стали вимагати заяву про звільнення, на що він відповідав відмовою. 14 липня 2014 року на адресу його керівника у м. Черкаси було надіслано лист попередження про звільнення його з посади за скороченням у зв'язку зі змінами в організаційній структурі і скороченням посади директора центру продажів у складі РУС по Черкаській області. 15 вересня 2014 року на електронну пошту його керівника був надісланий наказ про його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України. 16 вересня 2014 року на його банківську картку надійшли кошти в розмірі місячного посадового окладу, але що саме входить у цю суму йому невідомо. Вважає, що реальні зміни в організації виробництва та праці насправді відсутні, тобто має місце порушення норм п.1 ст. 40 та ст. 492КЗпП України. Йому не було запропоновано іншої роботи в ПрАТ "Страхова компанія "Еталон", навіть страховим агентом, водієм чи кур'єром. Йому не було надано копію наказу про звільнення, а тому дії відповідача щодо його звільнення є незаконними. Просив суд видати судовий наказ про поновлення його на раніше займаній посаді та виплатити йому грошову компенсацію за вимушений прогул. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати незаконним наказ ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» №101 зв-к від 165 вересня 2014 року про його звільнення з посади директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області, поновити його на цій посаді та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що при звільнені позивача були дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення осіб за п.1 ст. 40 КЗпП України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з трудової книжки позивача, 21листопада 2013 року його було прийнято на роботу в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на посаду директора управління страхування по Черкаській області. На підставі наказу №17 пд-к від 5 червня 2014 року його було переведено на посаду директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області. Наказом ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» №101зв-к від 15 вересня 2014 року, [PERSON], директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області звільнено з роботи 15 вересня 2014 року у зв'язку із скороченням штату, п.1 ст. 40 КЗпП України. Цим же наказом встановлена виплата [PERSON] компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Як вбачається з матеріалів справи, а саме наказу № 49/1 від 11 липня 2014 року «Про внесення змін у штатний розпис», виданого ПрАт «Страхова компанія » з метою вдосконалення системи управління та оптимізації штатної структури та з урахування результатів господарської діяльності з 15 вересня 2014 року виключена посада «директор Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області» -1 одиниця. 14 липня 2014 року позивачу було направлено повідомлення №07/2014 від 14 липня 2014 року про скорочення посади, з якого вбачається, що у зв'язку з запланованими змінами в організаційній структурі ПрАТ «СК«Еталон», а саме припинення діяльності Черкаської дирекції з продажу у складі Управління страхування по Черкаській області, його попереджено про наступне звільнення з посади директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що відбудеться 15 вересня 2014 року. Як вбачається з акту про відмову від підпису про отримання повідомлення від 14 липня 2014 року, директором УС по Черкаській області Канавським О.А. та заступником директора УС по Черкаській області Дудник В.Л. складено цей акт в тому, що в їх присутності 14 липня 2014 року [PERSON] було зачитане повідомлення про заплановане скорочення посади , що отримане на електронну пошту директора УС по Черкаській області Канавського О.А. [PERSON] з повідомлення ознайомився, однак від підпису про отримання повідомлення відмовився, нічим не мотивуючи свою відмову. У зв'язку з цим суд вважає, що позивач вчасно, 14 липня 2014 року, тобто більше ніж за два місяці до майбутнього скорочення, був повідомлений про наступне вивільнення як це передбачено нормами КЗпП України. Про те, що на адресу його керівництва 14 липня 2014 року надійшло повідомлення про його майбутнє звільнення позивач також вказує у своїй позовній заяві. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що закон вимагає попередити працівника персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вказати точну дату наступного звільнення. Посилання письмового попередження про наступне вивільнення поштою не рекомендується. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Еталон» виконало вимоги даного закону та попередило позивача 14 липня 2014 року року, про скорочення посади директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області з 15 вересня 2014 року, тобто більш між за два місяці до майбутнього скорочення. Суд також приймає до уваги положення ч.3 ст.64 ГК України, відповідно до яких, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як вбачається з довідки ПрАТ «СК «Еталон» від 30 жовтня 2014 року, з 1 липня 2014 року по теперішній час вільні вакантні посади в діючому штатному розкладі Товариства відсутні, у зв'язку з чим, відповідач не міг запропонувати та перевести позивача на іншу роботу на цьому ж підприємстві, у штатному розписі якого на час звільнення позивача не було вакантних посад. Крім того, погоджуючись із своїм звільненням, позивач 8 вересня 2014 року особисто написав заяву в якій вказав, що у зв'язку зі звільненням та неможливістю отримати трудову книжку особисто він просить направити її за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська,25, РУС по Черкаській області. Виходячи з вищевикладеного, суд приходиться до висновку про законність звільнення з посади позивача і необґрунтованість позовних вимог, і оскільки рішенням суду позивачу відмовлено в поновлені на роботі, не підлягає і до задоволення вимога про стягнення середнього заробітку та час вимушено прогулу. На підставі ст. 40,42,49-2, КЗпП України,

Outcome: dismissed