Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

10.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши вимоги просив позбавити відповідача батьківський прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що згідно розпорядження № 453, виданого 30.08.2013 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією є опікуном малолітньої дитини [PERSON], [INFO], Зазначає, що відповідач [PERSON] - батько дитини, жодним чином не виявляв батьківської турботи щодо доньки, не турбувався про її виховання та навчання, не спілкувався з дитиною та не намагався встановити з нею контакт, хоча ніхто жодним чином не обмежував [PERSON] у праві приймати участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею. З огляду на те, що дитина позбавлена батьківського піклування з боку відповідача, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивач вважає, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно дитини-[PERSON], [INFO] Крім того, позивач посилається на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча працює і спроможний утримувати дитину. Посилаючись на те, що позивач несе витрати по утриманню дитини та враховуючи передбачені законом обставини, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 500 ,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову та до досягнення дитини повноліття. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Не погоджуючись з первинним позовом, 24.03.2014 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з ним, як батьком дитини, а також передати малолітню [PERSON], [INFO], на проживання та виховання батька - [PERSON] В зустрічному позові посилається на те, що з моменту народження [PERSON], він намагався виконувати батьківські обов»язки та при будь-якій можливості бачитися з дитиною, проте йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дочкою. Крім того, зазначає, що він набув статусу, як батько [PERSON] лише після набрання законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2013 року про визнання його, [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Посилався, що фактично до прийняття рішення про визнання батьківства, його не визнавали, як батька [PERSON] , з огляду на те, що відомості про батька дитини були записані в порядку ст. 135 СК України. Також зазначає, що у нього створенні всі належні умови для проживання дитини, що він готовий і бажає дати дочці батьківську турботу, ласку, буде дбати про її фізичний та духовний розвиток, про навчання та підготовку до самостійного життя. В зв'язку з вищевикладеним, просив зустрічний позов задовольнити. Ухвалою суду від 24.03.2014 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач та його представник просили зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного позову, відмовити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Зазначила, що виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги пропозицію комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації від 15.07.2014 p., орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] р. н., та стягнути аліменти на користь опікуна на утримання дитини. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Зазначила, що з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статей 164, 166 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], визначити місце проживання дитини з опікуном [PERSON], а передачу дитини на виховання батьку вважає недоцільною. Представник прокуратури Солом'янського районного суду м. Києва в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Третя особа за зустрічним позовом - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області свого представника в судове засідання не направила, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника. Третя особа за зустрічним позовом - Служба у справах дітей та сім"ї Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області свого представника в судове засідання не направила, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, допитавши свідків , дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що остання народилася [INFO] року, в графі мати записано-[PERSON], в графі батько -[PERSON] ( а.с. 24). Також встановлено, що відомості про батька дитини були записані в порядку ст. 135 СК України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2010 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була передана під опіку бабусі -[PERSON] на підставі Розпорядження Дарницької районної державної адміністрації від 27.04.2009 року за № 323. Після смерті [PERSON], згідно розпорядження за № 453 від 30.08.2013 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією «Про встановлення опіки над малолітньою дитиною , призначення опіки над майном [PERSON], [INFO]», [PERSON] призначений опікуном малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вказане розпорядження чинне на час розгляду справи (а.с.9-10). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2013 року [PERSON], [INFO], було визнано батьком його дочки [PERSON], яка народилася [INFO] (а.с.11-12). Дане рішення набрало чинності та сторонами не оскаржувалося. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивач за первісним позовом [PERSON] посилався на те, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання батьківських обов'язків відносно [PERSON] з моменту народження, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами по справі, що [PERSON] не був записаний батьком в свідоцтві про народження [PERSON], [INFO]. Вбачається, що [PERSON] було визнано батьком його дочки [PERSON],[INFO] лише 24.12.2013 року, а позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], було подано [PERSON] 10.02.2014 року. З наданих в судовому засіданні пояснень відповідача вбачається, що [PERSON] хоче спілкуватися з дочкою, готовий і бажає дати дочці батьківську турботу, ласку, дбати про її фізичний та духовний розвиток, про навчання та підготовку до самостійного життя. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] знаходився у в'язниці, а тому не мав можливості бачити свою дочку, хоча він цього дуже хотів, він любить [PERSON], хоче бути її батьком та піклуватися про неї. Враховуючи те, що відповідача визнано батьком дитини [PERSON] на підставі рішення суду лише в грудні 2013 року, враховуючи вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], передчасне. Суд звертає увагу на ту обставину, що батьківство відповідача щодо [PERSON] не визнавалося з боку опікуна та державних органів, оскільки в іншому випадку питання щодо встановлення опіки та передання дитини опікуну, не потребувало вирішення. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося представниками опіки та піклування, що до прийняття рішення Дарницького районного суду м.Києва від 24.12.2013 року, питання про те, що батьком дитини є саме відповідач, їм не було відомо і такі обставини підлягали встановленню в судовому порядку. Крім того, на думку суду позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Разом з тим, [PERSON] не довів суду, що спілкування [PERSON] з дочкою в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої. З висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації «Про позбавлення батьківських прав [PERSON]» № 108-8489/01 від 23.07.2014 року вбачається, що виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги пропозицію комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації від 15.07.2014 p., орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] р. н., та стягнути аліменти на користь опікуна на утримання дитини (а.с.168-170). З висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]» № 101-5133/01 від 16.07.2014 року вбачається, що з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статей 164, 166 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], визначити місце проживання дитини з опікуном [PERSON], а передачу дитини на виховання батьку вважає недоцільною (а.с.164-167). З огляду на викладене та оцінюючи вказані вище висновки в частині доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, суд не приймає їх до уваги. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Разом з цим, суду не надано доказів саме винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно малолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків. Та обставина, що батьківство відповідача встановлено рішення суду за його позовом, не свідчить про те, що останній має бути позбавлений батьківських прав, як такий, що ухилявся від їх виконання з моменту народження. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, а тому враховуючи те, що відповідача визнано батьком дитини за рішенням суду від 24.12.2013 року, останній бажає спілкуватись з донькою, займатись вихованням та матеріальним утриманням своєї дитини, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Суд також не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що [PERSON],[INFO], як дитина, яка позбавлена батьківського піклування, з серпня 2013 року проживає в родині опікуна [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно з актом обстеження умов за вказаною адресою складеного 19.08.2013 року вбачається, що квартира знаходиться на 6-му поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат. [PERSON] має окрему кімнату, для дитини створено належні умови. За вказаною адресою проживають опікун [PERSON], дружина опікуна [PERSON], діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.25-26). Згідно довідки від 29.01.2014 p., виданої директором спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови № 44 міста Києва, вбачається, що [PERSON], приділяє велику увагу вихованню та навчанню дитини, постійно турбується про її успіхи і досягнення у навчанні, тісно співпрацює з класним керівником 2 класу та за потребою особисто спілкується з вчителями і адміністрацією навчального закладу. Відвідує батьківські збори, бере активну участь у роботі батьківського комітету класу, заходах та святах, які проводяться в навчальному закладі, є небайдужим до процесу виховання дитини та становлення її як особистості. В повній мірі несе матеріальні витрати на усі потреби підопічної (екскурсії, театральні вистави, святкові заходи для дітей тощо). Батьки [PERSON] за період навчання жодного разу не з'являлись у навчальному закладі, не цікавились успіхами та досягненнями дитини та не турбувались про її навчання та виховання. З батьками [PERSON] не спілкується (а.с.13). Згідно характеристики [PERSON] від 28.01.2014 року вбачається, що з 01.11.2012р. він працює на посаді - дизайнера, в ТОВ Медична газета «Здоров'я України". Має високий рівень професійної майстерності. Добре орієнтується в нормативно-законодавчій базі, пов'язаній з виконанням посадових обов'язків. Здібний фахівець, вміє ставити мету і досягати її послідовними та логічними діями. Характеризується нестандартним мисленням, креативністю, прагненням до пошуку нових шляхів реалізації задуманого. Посадові обов'язки виконує в повному обсязі і постійно прагне опановувати нові (суміжні) сфери діяльності. Постійно підвищує свій професійний рівень. Має авторитет у колег, йому можна довірити будь-яку серйозну та важливу справу. Ухвалюючи рішення, виявляє гнучкість і широту пе-глядів. Надає допомогу у вирішенні різноманітних питань, що постають перед назва підприємства, прагне стимулювати професійне і особистісне зростання колег. Має яскраво виражені лідерські якості (а.с.18). Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, опікуна чи піклувальника, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд зважає також на те, що в Декларації прав дитини (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновків Органу опіки та піклування Солом"янської районної у м. Києві державної адміністрації та Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON], під час проведення з нею бесіди повідомила, що вона мешкає разом з батьком [PERSON], мамою - [PERSON], братом [PERSON] та сестрою - [PERSON]. Займає окрему кімнату. До школи їздить разом з [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] допомагають їй виконувати домашні завдання. [PERSON] любить малювати, власноруч робити поробки та подарунки для тата [PERSON] та мами [PERSON]. Дівчинка розповіла, що має бабусю [PERSON] ([PERSON] - матір [PERSON] - дружини опікуна), підтримує з нею дружні родинні стосунки, разом з сім'єю відвідує бабусю, або вона приїздить до них у гості. Також, [PERSON] пам'ятає, як у дитинстві (у 5 років), до неї приїздив [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] ([PERSON] - мати дівчинки). Вони разом ходили на озеро. Більше з [PERSON], якого дитина називає «[PERSON]», вона не бачилася. [PERSON] комфортно та захищено почувається в сім'ї [PERSON] та [PERSON], та бажає й надалі проживати разом з ним. Проживати з [PERSON] [PERSON] не бажає. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що [PERSON] має більш тісний зв'язок з опікуном, а тому проживання [PERSON], [INFO], саме з її опікуном [PERSON], відповідатиме інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. Враховуючи викладене вище, суд також вважає, що зібрані у справі докази свідчать про те, що на даний час питання про відібрання дитини від опікуна та визначення місця проживання дитини з відповідачем, як батьком дитини , суперечить інтересам дитини та відповідно рішення в цій частині призведе до негативних та незворотних наслідків обумовленими фізичним та психічним розвитком дитини, яка виховувалася та виховується в сім'ї опікуна та вважає їх своєю родиною. Зібрані у справі докази також свідчать про те, що дитина не знає відповідача по справі, як свого біологічного батька та відповідно психологічний контакт та прихильність дитини до батьком , тобто відповідача по справі, відсутній. Згідно висновку міського центру дитини від 13.06.2014 року вбачається, що [PERSON] відчуває розгубленість, страх та дезадаптацію у зв'язку з невизначеністю ситуації. Разом з тим, враховуючи вікові особливості даного періоду, [PERSON] потребує любові, турботи та уваги з боку осіб, з якими проживає. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] він тривалий час не бачив, тісних зв'язків з нею не має. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сестра [PERSON]) та [PERSON] (сусідка) пояснили, що [PERSON] - батько дитини, ніколи не приходив у гості до своєї дочки, не цікавився її життям та здоров»ям, а дівчинка його не знає. За клопотанням [PERSON] до суду було викликано [PERSON] для з'ясування думки дитини щодо визначення місця її проживання . Проте, відповідач в судове засідання не з'явився. З пояснень представника відповідача вбачається, що неявка відповідача обумовлена тим, що останній працює та не може позбавитися заробітку та роботи. Таким чином, дані обставини свідчать про те, що [PERSON] визначив пріоритетним для себе не явку до суду для зустрічі з дочкою та встановлення з нею контакту, а виконання покладених на нього трудових обов'язків. В судовому засіданні представник [PERSON] пояснив, що зустрічний позов про відібрання дитини було пред'явлено внаслідок подання первісного позову про позбавлення останнього батьківських прав. Також пояснив, що відповідач не має наміру негайно відбирати дитину, оскільки розуміє , що це може зашкодити інтересам дитини. Оцінюючи матеріали справи та поведінку відповідача під час слухання справи, суд вважає, що відповідач, як батько дитини на даний час не готовий до відповідального кроку, контакт з дитиною та психоемоційні зв'язки між ними відсутні. Суд погоджується з доводами відповідача, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Разом з тим, виходячи з вимог чинного законодавства, приймаючи рішення в цій частині, суд має виходити з інтересів дитини, яка потребує любові, турботи та уваги з боку осіб, з якими проживає та відповідно, з якими склалися теплі та родинні взаємини. Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх норм матеріального права, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду в майбутньому для визначення місця проживання дитини та відібрання дитини після встановлення з дитиною контакту, налагодження тісних зв'язків та емоційної прихильності дитини. Що стосується позовної вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Також встановлено, що [PERSON], [INFO], на даний момент проживає в родині опікуна [PERSON] та перебуває на його утриманні. Позивач за первісним позовом несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Судом встановлено, що відповідач працює неофіційно та отримує мінливий заробіток,при цьому матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до закону обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частин або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. З огляду на те, що дитина знаходиться на утриманні опікуна та проживає разом з ним, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом в цій частині є обґрунтованими і є законні підстави для їх задоволення з урахуванням потреб дитини. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.02.2014 року і до повноліття дитини. При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial