Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.12.1999 року №84261, посвідчений Товарною біржею "Українська товарна біржа", та визнання права власності на житловий будинок літ. "А" загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м., з надвірними господарськими спорудами - сараєм літ. "Б", літньою кухнею літ. "Б1", та іншими спорудами, що розташоване по [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.1999 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, що посвідчений на Товарній біржі "Українська товарна біржа" за №84261, з послідуючою реєстрацією нерухомості Марганецьким міжміським бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області 29.12.1999 року за реєстровим №6. Умови вказаного правочину між нею та [PERSON] виконані повністю, проведено повний розрахунок, відбулася передача нерухомості, а оскільки на час укладення правочину вона була неповнолітньою, то договір вчинявся у присутності її матері [PERSON] Факт володіння та користування житловим будинком підтверджується відповідними квитанціями за оплату житлово-комунальних послуг, технічний паспорт на домоволодіння виданий також на її ім'я. Право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER], було оформлене в установленому законом порядку, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.04.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав №3427730 від 15.05.2013 року. На теперішній час вона вирішила відчужити даний житловий будинок у зв'язку із чим дізналася, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути посвідчений нотаріально. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить відповідний актовий запис про смерть. У своїй письмовій заяві представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 04.05.2017 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №381 від 17.08.2012 року, просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача у судовому засідання, про що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності у судовому засіданні сторін, які згідно вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили відповідні клопотання. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно біржового договору купівлі-продажу нерухомості від 17.12.1999 року, реєстраційний номер 84261, відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу» від 10.12.1991 року, [PERSON], з однієї сторони як продавець, та [PERSON] з другої сторони як покупець, досягли між собою домовленості щодо відчуження житлового будинку глинобитного обкладеного цеглою площею 25,4 кв.м., з надвірними спорудами: сарай "Б", літня кухня "Б1"-глинобітні обкладені цеглою та споруди, розташовані по [ADDRESS]. Зазначене майно належало продавцю на підставі свідоцтва про право власності виданого 14.09.1978 року Нікопольським БТІ р№6-12. Експертна оцінка вказаного в договорі майна відповідно до звіту про експертну оцінку станом на 05.05.2017 року становить 52835 гривень. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту ст. 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що діяло на час вчинення між сторонами правочину, а також чинний Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, не відносить угоди про придбання нерухомого майна на товарних біржах, як окремий правовстановлювальний документ. Зміст Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, відносить біржові угоди до правовстановлювальних документів. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстровані на товарній біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, перешкодою для позивача у державній реєстрації нерухомого майна є положення ст. 657 ЦК України, згідно якого при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна обов'язковою умовою закону є нотаріальне посвідчення правочину. Таким чином, угоди, укладені на товарних біржах внаслідок примусового продажу майна платника податків, не можуть бути посвідчені в нотаріальному порядку у зв'язку відсутністю добровільної згоди власника такого майна на його відчуження, який, у свою чергу, має виступати стороною за цим договором. Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними (п. 13) наголосив, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між тим, домова книга на домоволодіння з реєстраційним записом, проведеним Обласним комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації" від підтверджує, що за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачем здійснювалася Обласним комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації", згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, що діяло на той час. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки позивачка та [PERSON] між собою досягли усіх істотних умов укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що дає підстави визнати його дійсним згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, а саме нерухоме майно було зареєстроване реєстратором бюро технічної інвентаризації. Крім цього, суд не вбачає порушення прав та інтересів третіх осіб, а також норм діючого законодавства, внаслідок визнання цього правочину дійсним та визнання за позивачкою права власності на житловий будинок. На підставі викладеного та

Outcome: approved