Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М. - неправомірними та визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею, 98,9 кв.м, що числяться за [PERSON] - недійсними, мотивуючи тим, що 15.06.2008 року між нею та відповідачем [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики на загальну суму 40000,00 доларів США, з яких 3800 доларів США відповідач [PERSON] повернув. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2012 року по цивільній справі №0907/2-5880/2011 задоволено її позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 03.07.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчі листи по вищевказаній цивільній справі, на підставі яких 09.07.2013 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Бойком М.Д. було винесено постанови про відкриття виконавчих провадженнь № 38746371 та № 38746308. 15.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамарою Дмитрівною. 21.08.2013 року позивачка звернулась із заявою до ВДВС Івано-Франківського МУЮ про накладення арешту на квартиру загальною площею 68 кв.м., яка знаходиться по вул.Гарбарська, 14 в м. Івано-Франківську. 02.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ накладено арешт на: все майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на квартиру, що знаходиться по [ADDRESS], які належать боржнику [PERSON] в межах суми звернення стягнення. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 23.09.2013 року відмовлено у державній реєстрації арешту нерухомого майна на квартиру [ADDRESS], оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 98,9 кв.м., власником якої є відповідач [PERSON], переоформлено згідно договору дарування від січня 2013 року на іншу особу, однак згідно інформаційної довідки від вересня 2013 року власником 1/4 частки вищевказаної квартири все ще є відповідач [PERSON] Зазначені факти ніким не перевірялись, тому вважає, що дії державного реєстратора Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області щодо відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень є неправомірними та такими, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства. Просила визнати договір відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., та договір дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS], що числиться за [PERSON], недійсними. 02.02.2015 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати дії приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М - неправомірними та визнати договір відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., договір дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS], що числиться за [PERSON] - недійсними. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просила задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції - Раковецький М.С. проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. - Яремчук М.Є. проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених в поданих до суду письмових запереченнях (а.с.90-92 том 1). В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених в поданих до суду письмових поясненнях (а.с.89 том 1). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2012 року по цивільній справі №0907/2-5880/2011 позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено (а.с.7 том 1). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2013 року в частині розміру стягнення заборгованості за договором позики було змінено рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2012 року по вищевказаній цивільній справі (а.с.9-12 том 1). 12.09.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №0907/2-5880/2011, виданого 03.07.2013 року Івано-Франківським міським судом винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS], яка належить боржнику [PERSON] (а.с.23 том 1). Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 23.09.2013 року №6141115 відмовлено у державній реєстрації арешту нерухомого майна на вищевказану квартиру, оскільки, заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем (а.с.25 том 1). У відповідності до Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133192 від 11.01.2013 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №20578 від 11.01.2013 року [PERSON] належало 1/4 частки квартири [ADDRESS], а [PERSON] - 3/4 частки вказаної квартири. Зазначена квартира перебувала під забороною та в іпотеці відповідно до договору іпотеки №1246-Д від 29.12.2006 року, згідно якого іпотекодержателем є ВАТ "Надра". Інші заборони, арешти, іпотеки відсутні (а.с. 94 -104 том 1). Згідно заяви №46 від 11.01.2013 року Івано-Франківське РУ ПАТ КБ "Надра" надало згоду на укладення між відповідачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та перебуває в іпотеці ПАТ КБ "Надра" (а.с.93 том 1). Відповідно договору дарування від 11.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №20, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність, як дарунок 1/4 (одну четверту) частину квартири [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.187 том 1). Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України). Відповідно до п.п.2.1, 2.4 п.2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі наявності обтяження іпотекою на укладання вищевказаних договорів вимагається згода іпотекодержателя, якщо це не заборонено іпотечним договором. Отже, посилання позивачки на те, що при нотаріальному посвідченні вказаного договору дарування не перевірялись наявність заборон, арештів чи іпотек на зазначену квартиру є безпідставними та спростовується Витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133192 від 11.01.2013 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №20578 від 11.01.2013 року. Як вбачається із договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідакою [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та зареєстровано в реєстрі за №1332, [PERSON] набуває право вимоги, належне [PERSON] і стає кредитором за Попереднім договором №2832 від 01.11.2010 року, укладеним між [PERSON] та ПП "Коврижних"(а.с.19 том 1). Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Отже, вимога позивачки про визнання недійсним зазначеного договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року є безпідставною та не підтвердженою жодними доказами, оскільки, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 не передбачено, при посвідченні нотаріусом права вимоги, яке не є нерухомим майном, проведення перевірки за даними Державного реєстру речових прав та їх обтяжень. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зі змісту вищевказаної норми випливає, що звернутися до суду із вимогою про визнання правочину недійсним може сторона правочину або інша заінтересована особа. За змістом частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину недійсним, особа (позивач), яка не є стороною оскаржуваного договору, повинна довести порушення свого права саме даним правочином та фактом його укладення. При цьому, права (законні інтереси) такої особи повинні бути порушені станом на момент укладення такого договору, а не в майбутньому при виконанні цього договору. Крім того, порушене право повинно існувати як наслідок укладення самого договору (на момент його укладення), а не бути наслідком подальшої реалізації (виконання умов) такого договору. Оскільки, позивачка [PERSON] не є особою, яка може пред'являти вимоги про визнання правочину недійсним, тобто не є однією із сторін або заінтересованою особою оспорюваних правочинів, її права не були порушені на момент укладення оспорюваних правочинів, суд не вбачає підстав для визнання вказаних договорів недійсними. Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обгрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Оскільки позивачкою не надано жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дій нотаріуса Данилів Т.Д. при посвідченні оспорюваних правочинів, суд не вбачає підстав для визнання дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М - неправомірними. Проаналізувавши доводи представників сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено та не надано суду належних доказів на підтвердження існування підстав для визнання дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М. - неправомірними та визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею, 98,9 кв.м, що числяться за [PERSON] - недійсними, а, тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до статей 15, 16, 203, 215, 512, 513, 717, 719 Цивільного Кодексу України, п.п.2.1, 2.4 п.2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: dismissed