Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 лютого 2016 року він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» договір № 003811 фінансового лізингу, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» зобовязалося придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу в користування транспортний засіб марки FOTON, модель FT 354, а він зобовязується прийняти предмет лізингу та періодично сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору згідно графіка, який є додатком № 1 до договору. Договір фінансового лізингу передбачає право отримати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем лише після завершення терміну лізингу за даним договором після повного виконання всіх зобовязань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають сплаті за договором, шляхом укладення окремого договору купівлі-продажу (стаття 11 договору). Згідно п. 4.1 договору предмет лізингу передається у його користування протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок відповідача адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 17 ст. 1 договору. Пунктом 9.1. передбачено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору. Розмір адміністративного платежу та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1 до договору, відповідно до якого до отримання предмету лізингу він має сплатити товариству не менше половини його вартості, зокрема, аванс у розмірі 5\~363,64 доларів США, адміністративний платіж в розмірі 1\~072,73 доларів США, комісію за передачу предмету лізингу в сумі 321,82 доларів США. На виконання умов договору фінансового лізингу від 24 лютого 2016 року ним було сплачено на рахунок відповідача 29\~500,00 грн. Вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Крім того, договір є нікчемний, адже не був нотаріально посвідчений. На підставі ст. 55 Конституції, ст. ст. 1, 4, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3, 23, 215, 220, 628, 799, 806, 808 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», постанови Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 06 грудня 2015 року та постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 просить визнати недійсним нікчемний договір № 003811 від 24 лютого 2016 року та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача сплачені за договором кошти в сумі 29\~500,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 40). Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 51). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 38, 39). На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та позивачем [PERSON] укладено договір № 003811 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки FOTON FT 354 (а.с. 7-12). Відповідно до ст. 807 ЦК України та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основним фондів. Проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 24 лютого 2016 року, укладеного між сторонами, суд прийшов до висновку, що в договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (п. 8.7, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Адміністративний платіж в договорі завуальовано та виходить за межі переліку лізингових платежів, встановлених ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а фактично полягає у виготовленні стандартно форми договору, а тому відповідач не може включати зазначені витрати в ціну договору. Відповідно до ст. 17 Модельного закону про лізинг, прийнятого на 25-му пленарному засіданні Міжпарламентської Асамблеї держав учасниць СНД (постанова №25-6 від 14 квітня 2005 року) загальна сума платежів за договором лізингу це сукупність всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу. Лізинговим платежем є вартість послуг лізингодавця, що надаються відповідно до договору лізингу за передбачені умовами договору лізингу періоди протягом строку лізингу, до складу яких входить відшкодування витрат лізингодавця, повязаних з придбанням і передачею предмету лізингу, що здійснюється шляхом нарахування амортизації, відшкодування інших витрат, повязаних зі здійсненням лізингової угоди, а також дохід лізингодавця. Момент початку надання послуги лізингоодержувачу визначається моментом передачі предмета лізингу у тимчасове володіння і користування лізингоодержувача. Під витратами за договором лізингу розуміються суми, що підлягають сплаті лізингодавцю протягом строку дії договору лізингу. Таким чином, договір № 003811, зокрема ст. 11, суперечить положенням Модельного закону про лізинг. Крім того, договір фінансового лізингу від 24 грудня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», не був нотаріально посвідчений. При вирішенні даної справи суд дотримується вимог ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої правові позиції Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та застосовує правову позицію Верховного Суду України, сформовану у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка полягає у нижченаведеному. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні подібних справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 24 грудня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (п. 8.7, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням статті 808 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 24 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було. Виходячи зі змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі наявності спору нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1-2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч. 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у звязку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Відповідно до ст. 60 КПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин сплачені позивачем відповідачу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» кошти в сумі 29 500 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи наведене,

Outcome: approved