Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

11 листопада 2015 року прокурор міста Нововолинська в інтересах держави в особі Державного підприємства "Волиньвугілля" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої вимоги обгрунтовують тим, що ухвалою Нововолинського міського суду від 27 квітня 2015 року по справі №165/710/15-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, у зв'язку з тим, що на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність і він перестав бути суспільно небезпечним. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі державного підприємства «Волиньвугілля» до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в сумі 17822,67 грн. залишено без розгляду. За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора у провадженні ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05.08.2015 року останню задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду вказівку суду на підставу звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності внаслідок втрати діянням суспільної небезпеки; в решті ухвалу залишено без змін. Згідно судових рішень першої та апеляційної інстанції по вказаному кримінальному провадженню встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, внаслідок чого незаконно виплачено заробітну плату працівникам державного підприємства, що мало наслідком заподіяння майнової шкоди відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» державного підприємства Волиньвугілля» на суму 17822,67 грн. Прокурор вказує, що згідно інформації відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» державного підприємства "Волиньвугілля", що міститься у матеріалах кримінального провадження, шляхом надання згоди [PERSON] на проведення відрахувань із заробітної плати сплачено шкоду на загальну суму 655,21 грн., [PERSON] - 1775,79 грн., [PERSON] - 1695,58 грн., [PERSON] - 659,14 грн., [PERSON] - 585,95 грн., [PERSON] - 372,09 грн., [PERSON] - 12079,91 грн. Прокурор посилається на вимоги ст.134 КЗпП України та зазначає, що саме [PERSON] в порушенняп.1ч.1 ст.134 КЗпП України на сьогодні не відшкодовано ДП "Волиньвугілля" коштів в розмірі 17822,67 грн., які безпідставно виплачено, як заробітну плату [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із врахуванням єдиного соціального внеску. Прокурор вказує, що несплата [PERSON] у добровільному порядку надмірно виплачених коштів у вигляді заробітної плати ставить державне підприємство "Волиньвугілля» в скрутне матеріальне становище та призводить до неможливості та утруднення виконання ним пріоритетного завдання, що в свою чергу, може спричинити заборгованість по виплаті заробітної плати. Посилається на те, що державним підприємством «Волиньвугілля» з 05.03.2015 року, протягом восьми місяців не вжито заходів цивільно-правового характеру до [PERSON] щодо відшкодування заподіяної підприємству майнової шкоди внаслідок його дій. Тому прокурор вважає, що у нього є достатні правові підстави для представництва інтересів держави в особі вказаного підприємства у суді. Прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі державного підприємства «Волиньвугілля» збитки, заподіяні внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 17822,67 грн. Прокурор Веремчук Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав наведених в письмовому запереченні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 27 квітня 2015 року по кримінальному провадженні №165/710/15-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у зв'язку із тим, що на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність і він перестав бути суспільно небезпечним. Закрито кримінальне провадження №12015030050000163 від 25 лютого 2015 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства "Волиньвугілля" до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення залишено без розгляду (а.с.7-9). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено частково. Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 27 квітня 2015 року щодо [PERSON], якою його звільнено відкримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, на підставі ст.48 КК України у зв'язку із зміною обстановки - змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частинухвали вказівку суду на підставу звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності внаслідок втрати діянням суспільної небезпечності. В решті залишено без змін (а.с.10-11). Судом встановлено, що ухвала апеляційного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року не оскаржувалась в касаційній інстанції та набрала законної сили 05 серпня 2015 року. Нововолинським міським судом Волинської області при розгляді кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України встановлено, що шкода заподіяна ДП "Волиньвугілля" відшкодована в повному обсязі (а.с.7-9). Як вбачається із ухвали апеляційного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року апеляційним судом також встановлено, що завдана ДП "Волиньвугілля" шкода відшкодована, хоча і не обвинуваченим [PERSON] (а.с.10-11). Дана обставина також підтверджена листом ДП "Волиньвугілля" №1358/7.1/11.2-13 від 11.09.2015 року з якого вбачається, що [PERSON] особисто кошти в сумі 17822,67 грн. не відшкодував; вказана сума була відшкодована працівниками, які зазначені в акті ревізії від 18.10.2013 року №110-14-09, за їх особистими заявами на утримання сум із заробітної плати та внесенням коштів на рахунок шахти протягом періоду з грудня 2013 року по липень 2014 року, а саме: [PERSON] - 655,21 грн., [PERSON] - 1145,70 грн. та 630,09 грн., [PERSON] - 1695,58 грн., [PERSON] - 659,14 грн., [PERSON] - 584,95 грн., [PERSON] - 372,09 грн., [PERSON] - 2000,00 грн., 1000,00 грн., 1325,24 грн., 1383,79 грн., 1738,12 грн., 1454,24 грн., 1728,08 грн., 1450,44 грн. (а.с.6). Отже, в судовому засіданні встановлено, що шкода заподіяна ДП "Волиньвугілля" відшкодована в повному обсязі. Частиною першою статті 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Таким чином, відповідно до статті 127 КПК України будь-яка особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Прокурор посилається на вимоги п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, якими передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Проте відносини, які є предметом спору, не є трудовими відносинами, а відносинами, які пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Прокурором не доведена правова підстава для повторного стягнення з [PERSON] на користь держави в особі державного підприємства «Волиньвугілля» збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 17822,67 грн., які відшкодовано іншими особами за згодою обвинуваченого. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Враховуючи, що прокурором не надані докази на підтвердження своїх позовних вимог та не наведено правового обгрунтування позовних вимог, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed