Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач, ПАТ «ПриватБанк», звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON]. В обґрунтування позову посилався на те, що 22 серпня 2006 року [PERSON] отримав у позивача кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки [INFO] первісний відповідач [PERSON] помер, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2014 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача - [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014 року справу передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, у зв'язку з тим, що правонаступник [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрована у Дзержинському районі м. Кривого Рогу. 14 січня 2015 року Позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємців шляхом подання уточненої позовної заяви, в обґрунтування якої зазначив, що станом на 14.01.2015р. існувала заборгованість [PERSON] перед банком, а саме: 1297,80грн., тому посилаючись на ст.ст. 608, 1218, 1219, 1282 ЦК України позивач просить суд стягнути одну другу частину заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2006 р. у розмірі 648,90 грн. з [PERSON], та стягнути з [PERSON] на користь позивача одну другу частину заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2006 р. в розмірі 648,90 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позові. Під час судового розгляду представник Відповідача [PERSON] - адвокат Бойченко Л.П. позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у повному обсязі, посилаючись на те, що Позивач пропустив строк звернення до суду до спадкоємців боржниа. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила суд відмовити у позові, посилаючись на те, Позивач мав право пред'явити свої вимоги до неї, як до спадкоємця, яка прийняла спадщину протягом одного року від настання строку вимоги, однак Позивач порушуючи ч. 3 ст. 1281 ЦК України, зробив це майже через п'ять років. Про існування заборгованості у померлого останній стало відомо лише після отримання виклику до суду. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши у сукупності представлені докази, подані заперечення, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] (Позичальником) було укладено договір № б/н. На бланку заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг на видачу картки є запис "базова процентна ставка за кредитом -4 %" на місяць, що складає 48 % на рік (а.с. 6 зворот). Відповідно до умов договору Позичальнику було надано строковий кредит у розмірі 1300грн.00коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20.11.2013 року складає 7481,42 грн., а саме: 1297,80 грн. - заборгованість за кредитом, 5351,17 грн. - проценти за користування кредитом, штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 332,45 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Уклавши із ПАТ "Приватбанк" кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 20.11.2013 року складає 7481,42 грн., а саме: 1297,80 грн. - заборгованість за кредитом, 5351,17 грн. - проценти за користування кредитом, штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 332,45 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до пунктів 3.1.1; 5.1 розділу ІІ Умов і Правил надання банківських послуг - строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За змістом п.5.4 Умов та правил строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле - month); п.5.7 Умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у разі невиконання боржником своїх боргових чи інших зобов'язань за договором /а.с. 10/. Договір підписано сторонами 22.08.2006 року. Строк дії картки - до 04.2009р., що вбачається з заяви позичальника (а.с. 6 зворот). Остання операція за спірним договором (видача готівки) була проведена відповідачем 25.03.2008 року, що вбачається з виписки по особовому рахунку /а.с.73/ та визнано в судовому засіданні представниками сторін. З позовом до суду банк звернувся 09.12.2013 року /а.с. 1/. З матеріалів справи вбачається, що Позичальник - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією актового запису про смерть № 460 (а.с.24). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON] та донька - [PERSON], що підтверджується довідкою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори від 27 лютого 2014 року (а.с.31). Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до спадкоємців після смерті [PERSON] перейшли всі права та обов'язки, що належали йому на момент смерті, в тому числі обов'язки перед кредиторами. З урахуванням встановлених судом обставин у справі, суд приходить до висновку про застосування до правових відносин, які склалися між Позивачем та Відповідачами, вимог ст. 1281 ЦК України, оскільки, саме в даному випадку мають місце застосовуватись правові норми саме інституту спадкування. За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Так, відповідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Незалежно від настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, вимоги кредитора до спадкоємців є правомірними у випадку, якщо вони пред'явлені до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, або ж протягом шести місяців від дня коли кредитор дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини. Відповідачами, було прийнято спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], в порядку передбаченому законом. Як було встановлено, Позивачеві до квітня 2014 року не було відомо про відкриття спадщини, а відтак, він мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого протягом року від дня настання строку вимоги. Виходячи з умов договору, який було укладено між позивачем та померлим [PERSON], строком вимоги є строк, зі спливом якого кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом. Таким строком, в розумінні ст. 530 ЦК України, та з урахуванням положень ст. 1281 ЦК України. Картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної даності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, у сукупності з поданими доказами, слід зазначити, що позивачем не надано доказів чинності виданої картки відповідачу, а так само і доказів, що дія картка припинила чинність в 2013 році у зв'язку з пролонгацією, що свідчить про недоведеність позовних вимог в частині строку звернення до суду. Автоматичне ж неодноразове продовження дії картки (договору) не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки (договору) для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Як убачається з Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та в пам'ятці клієнта, підписавши яку клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг (п.3.1). Згідно із заявою, що заповнена відповідачем до установи банку та розділом 3 "Користування карткою" Умов та правил надання банківських послуг, термін дії картки визначено до квітня 2009 року (а.с.6 зворот). Таким чином, строк кінцевого виконання зобов'язання сторонами визначався до квітня 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що останнє зняття готівки з з кредитної картки мало місце у березні 2008 року /а.с.73/. При цьому, після 25.03.2008 року відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки з особового рахунку позичальника, починаючи з дня отримання кредитних коштів, та до закінчення строку дії укладеного між Банком та померлим [PERSON] договору, - погашень за даним кредитним договором не відбувалось. Таким чином, позичальником з 23 серпня 2006 року заборгованість не погашалась. Строк вимоги за договором настав у квітні 2009 року, тобто з настанням строку погашення кредиту. Таким чином, саме несплата чергового щомісячного платежу вважається порушенням зобов'язання позичальника, однак до суду позивач звернувся лише у грудні 2014 року (а.с. 1). Згідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця , який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. А відтак, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено саме річний строк для пред'явлення вимог до спадкоємця після смерті позичальника, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. При цьому, положення ст. 1281 ЦК України є спеціальною нормою для даних правовідносин, тому суд не застосовує до зазначених правовідносин вимоги ст. 258-267 ЦК України щодо позовної давності, яка може бути застосована виключено у разі обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Аналіз указаної норми (ст. 1281 ЦК України) дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. А тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Крім того, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, відповідно до яких з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому зобов'язання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту смерті спадкодавця-боржника, а не з часу отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (ст. ст. 1296, 1298 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про компенсацію судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду із позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed