Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2006 року відповідач отримав кредит в сумі 1 600,00\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 30.11.2017\~року має перед Банком заборгованість у розмірі 11\~035,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1\~451,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 8\~582,58\~грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 501,70\~грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ\~КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11\~035,79 грн. за кредитним договором №\~б/н від 27.03.2006 року та судові витрати в сумі 1 762,00 грн. 19 лютого 2018 року ухвалою суду в цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження та встановлено, що розгляд справи по суті розпочнеться 21 березня 2018\~року та справу буде розглянуто у строки, передбачені ст. 275 ЦПК України, тобто протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документам та копію ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, а також розяснено право подати відзив на позовну заяву. Зазначені документи [PERSON] отримав особисто 22.02.2018 року, про що свідчать матеріали справи (а.с. 35), 05 березня 2018 року від [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив застосувати до вимог банку позовну давність та відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що 27.03.2006 року підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав платіжну картку для виплати заробітної плати, а також кредитну картку. Протягом певного часу відповідач користувався кредитними коштами, а також повертав кредитну заборгованість. Однак, у 2009 році, у звязку із закінченням строку дії картки, припинив користуватись кредитною карткою та сплачувати будь-які платежі, у звязку з чим вважає, що трирічний строк позовної давності за вимогами банку про стягнення кредитної заборгованості за договором від 27.03.2006 року сплив. Окрім того, разом з відзивом на позов [PERSON] заявив клопотання про витребування від позивача в якості доказів інформації про всі карткові рахунки, відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] у період з 27.03.2006\~року по 30.11.2017\~року із зазначенням дат відкриття рахунків, номерів платіжних карток, виданих за такими рахунками, їх виду (кредитна, дебетова, тощо) і терміну їх дії, а також виписок про рух коштів за всіма картковими рахунками, відкритими на його імя протягом вищезазначеного періоду, із зазначенням дат, сум, способу зарахування та зняття коштів. 21 березня 2018 року ухвалою суду від ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано всі відомості та документи, зазначені у клопотанні відповідача. Копію вказаної ухвали направлено позивачу на електронну (14360570@mail.gov.ua) та поштову (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) адреси, які зазначені у позовній заяві відповідно як адреси для направлення процесуальних документів та поштової кореспонденції. Так, електронний лист доставлено банку 22.03.2018 року, а поштову кореспонденцію отримано відповідальною особою позивача 29 березня 2018\~року, про що свідчать довідка про доставку електронного листа та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 42, 43). Однак, станом на 20 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано вимог ухвали від 21.03.2018 року та не надано до суду необхідних доказів. Будь-яких заяв щодо неможливості подання доказів або виникнення труднощів у їх наданні банк суду не подавав. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши докази, зясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що в позові слід відмовити у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що 27.03.2006 року [PERSON] заповнив та підписав заяву, якою виявив бажання відкрити рахунок в Закритому акціонерному товаристві «ПриватБанк» та отримати кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 1\~500,00 грн., строк дії якого відповідає строку дії картки. Також вказаною заявою сторони досягли згоди щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% річних та порядку погашення заборгованості у вигляді щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення грошових коштів на платіжну картку клієнта або списання коштів з дебетової картки №\~4627081767307148. Підписавши заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, та погодився, що зазначені документи складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, як виходить із вищезазначеної заяви, 27.03.2006 року позивачем відкрито на імя [PERSON] банківський рахунок та видано йому платіжну картку № 4149 6053 3025 4029 (а.с. 8). Відповідно до п.1.1 розділу І Умов та правил надання банківських послуг цей документ визначає умови, на яких банк пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені у Заяві та Памятці клієнта. Належним чином заповнена та підписана Заява свідчить про те, що клієнт висловлює згоду на те, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Отже, за характером спірних правовідносин укладений між сторонами правочин являється договором приєднання. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За статтею 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, сплачувати відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплатити комісії на умовах, передбачених договором (пункт 6.5.\~розділу І Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12). Як виходить з наданого суду розрахунку заборгованості, Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідач свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 30.11.2017\~року має перед Банком заборгованість у розмірі 11\~035,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1\~451,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 8\~582,58 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 501,70\~грн. (а.с. 5-7). 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ "ПриватБанк" змінено тип та найменування позивача із "Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк" на "Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк". Державну реєстрацію вказаних змін проведено 17.07.2009 року. У п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.\~20). Згідно з ч. 3 ст. 512, ст. 514 кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. В ч. 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ПАТ КБ "ПриватБанк" перейшли права кредитора за договором №\~б/н від 27.03.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями пункту 8.6. розділу І Умов та правил надання банківських послуг визначена відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, у вигляді штрафу в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову (а.с. 12). Отже, беручи до уваги наявність договору про надання банківських послуг, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 27.03.2006 року, з урахуванням фактів ознайомлення останнього з умовами кредитування шляхом підписання відповідної заяви, отримання відповідачем від Банку кредитної картки та її використання, в звязку з порушенням позичальником взятих на себе зобовязань, суд вважає, що права позивача як кредитора у правовідносинах, що виникли з цього правочину, порушені та підлягають судовому захисту. Разом з тим, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказав, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредитних коштів, процентів, а також штрафу сплив, тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Аналізуючи та надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, суд виходить з такого. За статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 14 грудня 2016 року у справі за № 6-2462цс16). Як зазначалось вище, у підписаній відповідачем заяві сторонами узгоджений порядок погашення заборгованості шляхом здійснення позичальником обовязкових щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір кош\-тів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Мінімальний обовязковий платіж розмір боргових зобовязань держателя, які щомісячно підлягають сплаті протягом строку дії картки. Такий платіж вказано у Заяві та Памятці клієнта та виражено у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт. Мінімальний обовязковий платіж являється обовязковим для держателів платіжних карт, що використовуються для здійснення банківських операцій за кредитною схемою. (а.с.\~9). З викладеного виходить, що договором від 27.03.2006 року визначений мінімальний обовязковий щомісячний платіж за наданим кредитом, який позичальник зобовязаний сплачувати протягом строку дії кредитного ліміту, тобто до закінчення строку дії картки. За положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналіз вищенаведених положення Договору та закону дає підстави для висновку, що сторони узгодили такі істотні умови кредитного договору як предмет, а саме надання банківських послуг з кредитування клієнта шляхом відкриття рахунку та видачі картки з установленим кредитним лімітом у розмірі 1\~500,00 грн., порядок сплати обовязкових щомісячних платежів щомісячно за попередній місяць у розмірі 7% від суми заборгованості, а також строк виконання зобовязань у повному обсязі протягом строку дії платіжної картки. За пп 3.1.1. п. 3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг договір строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с. 13). З огляду на викладене, оскільки строк виконання зобовязань у повному обсязі за спірним правочином спливає в останній календарний день останнього місяця строку дії платіжної картки, у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань саме з дня закінчення строку дії картки у позивача виникає право вимоги щодо повернення боргу у повному обсязі. Тому, інформація щодо строку дії платіжної картки, виданої позивачем [PERSON] на підставі договору про надання банківських послуг від 27.03.2006 року, є важливою для обчислення строку позовної давності до вимог банку про стягнення кредитної заборгованості. Суд відмічає, що [PERSON], заперечуючи проти позову, зазначив, що строк дії платіжної картки, яку він отримав у банку, сплив у 2009 році, будь-яких платежів з погашення кредитної заборгованості після закінчення строку дії картки він не здійснював, тому просив застосувати позовну давність та відмовити у позові у повному обсязі. При цьому, ухвалою суду від 21 березня 2018 року задоволено клопотання відповідача та зобовязано позивача надати інформацію щодо номерів платіжних карток, строку їх дії, номерів карткових рахунків, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON]В, а також виписки про рух коштів за такими рахунками. Однак, банк вищезазначених відомостей суду не представив, у звязку з чим слід зауважити таке. За статтею 4 ЦПК України кожній особі гарантовано право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одними з основних засад цивільного судочинства являються принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді (стаття 2 ЦПК України). Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у статті 12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до частин 2, 4 статті 83, пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позивач повинен зазначити та подати докази, що підтверджують вказані в позові обставини, разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, позивач зобовязаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. За положеннями частини 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Підсумовуючи все вищезазначене, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення положень процесуального закону не виконав вимог суду та не надав відповідних доказів, при цьому не зазначив причин, з яких такі докази не надані у встановлений строк, на підставі частини 10 статті 84 ЦПК України суд вважає встановленою ту обставину, що строк дії платіжної картки № 4149 6053 3025 4029, виданої банком на імя [PERSON], закінчився у 2009 році. Отже, після закінчення строку дії кредитної картки у 2009 році, за наявності кредитної заборгованості позивач набув права на звернення до суду з вимогою до відповідача про повернення кредиту в повному обсязі, проте звернувся до суду лише 22.01.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено боржником або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.03.2006 року, наданого позивачем, виходить, що останній платіж на погашення заборгованості здійснений 02.09.2016\~року у сумі 41,10 грн. Проте, вказаний платіж не підтверджено квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують його здійснення особисто відповідачем, а в позовній заяві та розрахунку заборгованості відсутні відомості про номер платіжної картки та карткового рахунку, за якими обліковувались платіжні операції зі зняття кредитних коштів та погашення заборгованості. Між тим, виписки за картковими рахунками, відкритими на імя [PERSON], або будь-які інші докази на підтвердження визнання відповідачем боргу ПАТ\~КБ «ПриватБанк» суду не надав. Отже, доказів щодо визнання відповідачем боргу та переривання строку позовної давності матеріали справи не містять, а позивачем не спростовано тверджень відповідача про нездійснення ним платежів на погашення кредитної заборгованості, починаючи з 2009 року. Враховуючи, що позовна давність до періодичних платежів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, строки трирічної позовної давності до щомісячних платежів, нарахованих позивачем по кожному з них на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду також сплили. Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду,\~а починається з дня (місяця) їх нарахування, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, зі спливом строку позовної давності до вимог про стягнення з [PERSON] кредиту в повному обсязі, спливла й позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу). Будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строків позовної давності позивач суду не представив. За приписами частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі всього викладеного вище суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 11\~035,79 грн. за кредитним договором № б/н від 27.03.2006 року задоволенню не підлягають, так як позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності.

Outcome: dismissed