Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

у травні 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зняти арешт з заставленого майна. Свої вимоги мотивувала тим, що 29.07.2020, вона уклала угоду з ТОВ "Вердикт Капітал" № 13711218 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, у відповідності до якого до неї перейшло право вимоги за кредитним договором № СL-017/031/2008 р. від 26.09.2008, укладеного міжд ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] , яке ТОВ "Вердикт Капітал" набуло згідно договору факторингу № 3-09/19 від 17.09.2018 між ним та ПАТ "ОТП Банк". В якості забезпечення зобов`язань по кредитному договору у заставу банку було надано транспортний засіб, а саме автомобіль, марки Мітсубіші Лансер, 2008 року випуску, сірого кольору, заводський номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Також, позивач зазначила, що до неї перейшло право вимоги за договором застави РСL-017/031/2008 р. від 26.09.2008. Між позивачем та [PERSON] 02.02.2021 було укладеного договір про задоволення вимог заставодержателя, згідно якого право власності на вказаний автомобіль перейшло до позивача, однак перереєструвати на себе позивач не може оскільки на вказаний автомобіль накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 15.11.2020. У зв`язку з наявністю арештів позивач немає можливості скористатися правом врегулювання та задовольнити за рахунок заставленого майна зобов`язання за кредитним договором. Ухвалою суду від 25.08.2021 у справі відкрито прровадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. У судове засіданні позивач та/або його представник не з`явились, від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів у справі. У судове засідання інші учасники процесу не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відзив відповідачем не подано, пояснень від третіх осіб не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зрозглянувши спрву, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.07.2020 [PERSON] уклала угоду з ТОВ "Вердикт Капітал" № 13711218 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, у відповідності до якого до неї перейшло право вимоги за кредитним договором № СL-017/031/2008 р. від 26.09.2008 (а.с. 12-16). 29.07.2020 [PERSON] уклала угоду з ТОВ "Вердикт Капітал" про відступлення прав вимоги (цесії) за договором застави у відповідності до якого до неї перейшло право вимоги за договором застави РСL-017/031/2008 . (а.с. 1-9-22). Згідно акту передачі прав вимог [PERSON] набула прав вимог і за договором застави РСL-017/031/2008 р. від 26.09.2008 (а.с. 17). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль, марки Мітсубіші Лансер, 2008 рік випуску, сірого кольору, заводський номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с. 25-26). 02.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про задоволення вимог заставодержателя, згідно якого заставодавець зобов`язується передати вищезазначений автомобіль заставодержателю у власність (а.с. 28). 11.11.2010 державним виконавцем Святошинського ВДВС винесено постанову на стадії виконавчого провадження якою було накладено арешт на даний транспортний засіб (а.с. 28). Відповідно до ст.19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов"язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно з вимогами ст.27 Закону України "Про заставу"застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов"язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на заставодержателя. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3.02.2016 у справі № 6-1080цс15. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як передбачено ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 (справа № 6-10цс13). Так, зазначений автомобіль є забезпеченням кредитного зобов`язання [PERSON] перед банком, право вимоги за яким у відповідності до договорів № 13711218 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 29.07.2020 та договору про відступлення прав вимоги (цесії) за договором застави від 29.07.2020, відтак позивач [PERSON] має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 16 Закону України «Про заставу» передбачено, щоправо застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» відчуження заставленого майна допускається тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також, особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). На підставі викладеного,

Outcome: approved