Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу І.М.Бондар від 03.09.2018 № 1235 про стягнення з позивача на користь відповідача АТ КБ "ПриватБанк" 66697,73 грн таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказано, що позивач [PERSON] 11.07.2008 та АТ КБ "ПриватБанк" уклали договір поруки №\~PLRSGA0000000013. У відповідності до вказаного договору позивач взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням [PERSON] за кредитним договором №PLRSGA0000000013 від 11.07.2008, згідно якого кредитор, АТ КБ "ПриватБанк" надав боржнику, [PERSON] кредит у розмірі 29105,00 грн. на споживчі цілі. Кредит був оформлений під заставу житла позивача, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Пункт 16 вказаного договору передбачив щомісячний платіж у сумі 600,62 грн., але у січні 2012 банком було проведено реструктуризацію боргу та укладено додаткову угоду із боржником [PERSON] та змінено щомісячний платіж у сумі 950,86 грн., про що позивача не було повідомлено та не укладено ніякої угоди. У червні 2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення на свою користь солідарно існуючу заборгованість у сумі 31118,41 грн за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21.09.2016 відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" у позові до поручителя [PERSON] через припинення відповідної поруки. Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тому зазначені обставини обумовили припинення поруки [PERSON] щодо зобов`язань [PERSON] перед ПАТ КБ "ПриватБанк". 02.03.2020 позивач [PERSON] отримала постанову начальника Семенівського РВ ДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальського ВП 61254477 від 20.02.2020 про стягнення виконавчого збору за виконавчим написом № 1235 від 03.09.2018 про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачеві [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] , за його кредитними зобов`язаннями за кредитним договором № PLRSGA0000000013, укладеним між ним та ЗАТ КБ "Приватбанк" 11.07.2008 на загальну суму 66697,73 грн. З постанови державного виконавця позивач дізналася, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу І.М.Бондар вчинено виконавчий напис № 1235 про стягнення з позивача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 66697,73 грн. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Нотаріусом не отримано документи, що свідчать про безспірність вимог банку. З дня виникнення права вимоги пройшло більш як 3 роки. 23.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням суду від 23.07.2020 позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою суду від 19.02.2021 заочне рішення скасовано. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала із наведених у ньому підстав. Наголосила, що її порука припинена, іпотечний договір визначав менший обсяг відповідальності поручителя, аніж змінений згодом кредитний договір. Позивач просила здійснити заочний розгляд справи. Відповідач представника у судове засідання не направив, про судове засідання повідомлений належним чином, відзив не надав, про причини неявки представника суд не повідомив, хоча суд, зокрема, визнавав явку представника відповідача у судове засідання обов`язковою. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу І.М.Бондар у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, рішення ухвалити згідно законодавства. Поясненням від 15.07.2020 [PERSON] вказала, що позивач документально не підтвердила меншу суму свого боргу, що могло б стати підставою для задоволення позову. Кредитор не інформував нотаріуса про меншу заборгованість та про існування судових рішень між сторонами щодо стягнення чи не стягнення боргу з позивача. Зобов`язання позивача, як іпотекодавця, не припинилося перед банком, як іпотекодержателем. Моментом виникнення права вимоги є день направлення кредитором боржнику відповідної вимоги. Розмір заборгованості періодично змінюється, у т.ч. щомісяця внаслідок несплати визначеної кредитним договором суми непогашення кредиту, процентів, штрафу або пені. Третя особа начальник Семенівського РВ ДВС Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальський правом участі у судовому засіданні не скористався, позиції щодо позову судові не повідомив, про судові засідання повідомлявся належним чином. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ст. 128, ч.ч. 1, 4 ст. 223, ст. 279 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача, третіх осіб. Суд встановив, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис № 1235 від 03.09.2018 про звернення стягнення на нерухоме майно-житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження с. Вереміївка, Семенівський р-н, Полтавська обл., місце роботи фізична особа підприємець, яка є майновим поручителем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: Полтавська обл., Семенівський р-н, с. Вереміївка, адреса проживання: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , дата народження [INFO] , місце народження с. Вереміївка, Семенівський р-н, Полтавська обл., місце роботи фізична особа підприємець, за його кредитними зобов`язаннями за кредитним договором № PLRSGA0000000013, укладеним між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк" 11.07.2018. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № PLRSGA0000000013, посвідченого 11.07.2008 приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І за реєстровим № 1994, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк", код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, к/р № [NUMBER] у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк". За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ "ПриватБанк" , МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом 22277,80 грн., заборгованість за відсотками 8517,10 грн., комісія 1722,64 грн., пеня 27670,77 грн., штраф 3009,42 грн. Кредитний договір № PLRSGA0000000013 від 11.07.2008 між позичальником [PERSON] і банком ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено у простій письмовій формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 21.09.2016 відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" у позові до поручителя [PERSON] за вказаним кредитним договором через припинення договору поруки від 11.07.2008. Рішенням встановлено збільшення відповідальності поручителя [PERSON] за кредитним договором, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України обумовило припинення 15.11.2011 поруки [PERSON] за кредитним договором. Із відповідним позовом банк звернувся до суду у березні 2016 року. Пункт 5.5. кредитного договору вказує на строк позовної давності за усіма вимогами 5 років. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відтак 5-річний строк позовної давності почав перебіг заново у березні 2016 року. Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 910/3359/18, зроблено висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК\~України право застави припиняється\~у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1\~Закону «Про іпотеку»\~визначено, що\~іпотека\~- вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (абзац третій); іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель (абзац сьомий);\~майновий поручитель\~- особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника за основним зобов`язанням на підставі договору, закону або рішення суду (абзац восьмий); боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання (абзац десятий). За імперативними\~вимогами частини\~першої статті\~17Закону «Про іпотеку»\~іпотека\~припиняється у разі: - припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - з інших підстав, передбачених цим Законом. Отже, статтею 17\~Закону «Про іпотеку»\~не передбачено такої підстави\~припинення іпотеки як зміна зобов`язання, що призвела до збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця. Підстави припинення іпотеки як окремого виду забезпечення виконання зобов`язання встановлені окремими нормами цивільного закону, а тому суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання незалежно від ступеня їх подібності щодо відносин чи найменування сторін. Таким чином іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов`язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми\~статті 559 ЦК України\~щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593)\~глави 49 ЦК України\~та спеціальним законом. Статтями\~17,\~18,\~19 Закону України "Про іпотеку"\~встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Тобто зміна основного зобов`язання за кредитним договором без згоди майнового поручителя (іпотекодавця), що призвела до збільшення обсягу його відповідальності, не може бути підставою припинення іпотеки. Відтак договір іпотеки № PLRSGA0000000013 від 11.07.2008, що укладений між сторонами щодо будинку позивача, не припинив свою дію. Пункт 35.2 договору іпотеки вказує на погашення кредиту у період 11.07.2008 11.07.2018. Пункт 30 договору вказує на його дію до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № PLRSGA0000000013 від 11.07.2008, укладеним між М.К.Галат і ЗАТ КБ "ПриватБанк". Пункт 24 договору іпотеки передбачає право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис вчинено 03.09.2018. Його ініційовано перед нотаріусом 03.09.2018. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2000, справа № 305/2082/14-ц). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), а також Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Надані відповідачем приватному нотаріусу документи наразі відповідають переліку, що вказаний у пункті 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, вони містять оригінали кредитного і іпотечного договорів; копію письмової вимоги до позичальника [PERSON] і майнового поручителя (іпотекодавця) [PERSON] ; чек Укрпошти і опис вкладення відповідного поштового відправлення на адреси [PERSON] ; розрахунок-довідку заборгованості про ненадходження платежу за кредитним договором (т. 1 а.с. 36-79). Повідомлення (письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором) надіслане банком [PERSON] 01.08.2018, тобто меш як через місяць після закінчення графіку погашення кредиту. Із заявою до приватного нотаріуса банк звернувся 03.09.2018. Відтак відповідачем виконано відповідні вимоги для отримання спірного виконавчого напису і нотаріусом не порушено вимог ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат". Будь-яких доказів на спростування безспірності вимог відповідача перед позивачем, позивач до суду не надав. Вказану у виконавчому написі заборгованість, зокрема її розмір, позивачем не спростовано і не заперечено. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також слід вказати на висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Так, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша\~статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).\~ Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень\~статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою\~ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис нотаріуса відповідає закону, а, відтак, суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача 1051,00 грн судового збору, що сплачений відповідачем із заяви про перегляд заочного рішення. Судові витрати зі сплати судового збору 840,80 грн, що були сплачені позивачем під час звернення з позовом до суду, покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved