Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який уточнив, до Управління розвитку міського господарства та капітального будівництва Бахмутської міської ради та [PERSON] В обґрунтування зазначив, що 16 січня 1987 року виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Артемівська його матері [PERSON] видано ордер № 495/86 на житлове приміщення для родини із 3 осіб на право заняття житлового приміщення площею 27.6 кв.м., яке складається із 2-х кімнат у квартирі за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі мешкали та були зареєстровані його мати [PERSON], позивач та його рідний брат відповідач у справі. [PERSON] померла 04 лютого 1998 року, після її смерті у квартирі залишились мешкати позивач та відповідач. Після смерті матері позивач неодноразово казав своєму братові - відповідачу у справі про необхідність приватизації квартири № [ADDRESS] (Артемівськ) Донецької області. Оскільки документи на квартиру були у відповідача він запевняв позивача, що займається питанням приватизації квартири на них обох, бо вони разом вписані до ордеру на житлове приміщення, оскільки зареєстровані та мешкають разом у квартирі. У 2001 році відповідач [PERSON] перестав фактично мешкати у спірній квартирі, у звязку з тим, що виїхав на заробітки до м. Києва і по теперішній час проживає там постійно. Відповідач у грудні 2007 року звернувся до позивача з проханням оформити на його імя нотаріальну довіреність, щоб він мав право від імені позивача бути його представником в уповноваженому органі приватизації з питань приватизації на його імя квартири № [ADDRESS] (Артемівськ) Донецької області. 17 грудня 2007 року позивач надав відповідачу [PERSON] вищевказану довіреність. У серпні 2017 року позивач знайшов в квартирі документи на приватизацію вищевказаної квартири на підставі розпорядження Управління муніципального розвитку від 08 листопада 2006 року № 22444 на імя відповідача, про що він раніше нічого не знав. Оскільки порушено його право на приватизацію житла, просить суд визнати недійсним та скасувати розпорядження від 08 листопада 2006 року № 22444 Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане 08 листопада 2006 року Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради на імя [PERSON], яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] До судового засідання від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають, судові витрати просять залишити за позивачем. Відповідач представник Управління розвитку міського господарства та капітального будівництва Бахмутської міської ради в судове засідання не зявився про день і час розгляду справи належним чином був повідомлений, від представника надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність її представника та винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи належним чином був повідомлений, від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився про день і час розгляду справи належним чином був повідомлений, від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі ордеру на житлове приміщення № 495/86 виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Артемівська від 16 січня 1987 року [PERSON] з сімєю з 3-х осіб вселилася в житлове приміщення двокімнатну квартиру за адресою: Донецької області, м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 46/59. Склад сімї: наймач - [PERSON], сини наймача - [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про народження [PERSON] серія ІІ-ЕД № 400288 суд встановив, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 04 лютого 1998 року, що встановлено із свідоцтва про смерть серія І-НО № 230319 від 04.02.1998 року. Відповідно до довідки ОСББ «Ювілейна, 46» № 2195 від 14 серпня 2017 року в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 11 лютого 1987 року по теперішній час та був зареєстрованим відповідач [PERSON] з 14 вересня 1988 року по 18 грудня 2007 року. Реєстрація позивача та відповідача [PERSON] за спірною квартирою підтверджена поквартирною карткою форми Б та карткою прописки на [PERSON] форми А. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Відповідно до статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями статті 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (далі за текстом Закон про приватизацію). Статтею 8 Закону про приватизацію визначено умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація житла, а саме: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім'ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім'ї, за якими зберігається право на житло. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо співвідношення факту реєстрації і проживання у житлі, викладений у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-125цс12, який полягає у тому, що відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Аналогічну норму містить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім'ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім'ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] проживали та були зареєстровані в спірній квартирі станом на час набрання Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» законної сили, а отже позивач як член сім`ї мав право на приватизацію квартири. Також, [PERSON], реалізуючі право на приватизацію спірної квартири не отримав від позивача - члена сім`ї письмової згоди на приватизацію ним квартири № [ADDRESS]. З приватизаційної справи, наданої Управлінням розвитку міського господарства та капітального будівництва Бахмутської міської ради суд встановив, що 08 листопада 2006 року відповідач [PERSON] звернувся з заявою № 13527 до начальника управління муніципального розвитку про оформлення передачі в приватну власність квартири за адресою: Донецької області, м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 46/59, надавши довідку про склад сімї наймача № 3791 від 07 листопада 2006 року ТОВ «Факторія», про те, що в квартирі значиться зареєстрованим тільки наймач [PERSON] з 14 вересня 1988 року. Розпорядженням органу приватизації - Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради № 22444 від 08 листопада 2006 року передано у власність квартиру та видано за адресою: Донецької області, м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 46/59 та свідоцтво про право власності на [PERSON] Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12504931 від 14 листопада 2006 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] як приватна власність 1\\1 частина. Наслідком порушення вимог ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" може бути визнання приватизації недійсною. Суд встановив, що відповідач [PERSON] реалізувавши своє право на приватизацію за адресою: Донецької області, м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 46/59 порушив право позивача, як члена сім`ї наймача, на приватизацію частини даної квартири. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати недійсним та скасувати розпорядження Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради № 22444 від 08 листопада 2006 року та свідоцтво про право власності на житло, видане 08 листопада 2006 року Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради на імя [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved