Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO]; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], за попередні три роки, в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 01.09.2015 року до 31.08.2018 року в розмірі 47640,00 грн.; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 01.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття у розмірі фіксованої суми 4550,00 грн. щомісячно з урахуванням інфляції. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони зустрічались без укладення шлюбу з осени 2003 року до грудня 2005 року. В грудні 2005 року позивач народила дитину [PERSON], [INFO], відповідач визнав, що є батьком народженої дитини, проте оскільки на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою відмовився подати до органів РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи, що на момент народження дитини, шлюб з іншою жінкою він не розірвав. Після виписки позивача з пологового будинку, відповідач зник на чотири місяця, будь-якої моральної чи матеріальної допомоги позивачу не надавав, на телефонні дзвінки не відповідав. Згодом відповідач знову з'явився, проте на прохання позивача надати матеріальну допомогу спільній дитині відмовся, мотивуючи це відсутністю коштів. За останні три роки від відповідача на банківську картку позивача надійшло 8855,00 грн. на утримання дитини, що є сумою меншою ніж необхідна на утримання дитини на один місяць. Позивач вказує, що вона з дитиною мешкають вдвох, всі витрати на утримання дитини вона несе одноособово, матеріальне становище відповідача дозволяє йому надати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, у зв'язку із чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], за попередні три роки, в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 01.09.2015 року до 31.08.2018 року в розмірі 47640,00 грн., а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 01.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття у розмірі фіксованої суми 4550,00 грн. щомісячно з урахуванням інфляції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 22.11.2018 року на виконання ухвали суду від 09.10.2018 року до матеріалів справи надійшли доповнення до позовної заяви. 11.12.2018 року до матеріалів справи надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого, останній вказав, що не має заперечень проти визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги про стягнення з нього аліменти за попередні три роки з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року в розмірі 58205,00 грн. не визнав в повному обсязі. Позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], визнав частково, та вказав, що стягненню підлягають аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, надав до матеріалів справи довідку КПНЗ "Харківський міський комплексний центр клубів за місцем проживання" № 386 від 05.12.2018 року, відповідно до якої [PERSON] працює в навчальному закладі на посаді керівника гуртка з 19.11.2018 року згідно наказу директора № 340-к від 19.11.2018 року по теперішній час. Його заробітна плата буде складати 3723,00 грн. 27.12.2018 року та 09.01.2019 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, позивач вважає, що визнання батьківства відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Стосовно позиції відповідача щодо решти позовних вимог, відповідач вказала, що не погоджується зі стягненням з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та наполягає на стягненні з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4550,00 грн. На підтвердження своєї позиції надала до матеріалів справи чеки на харчування та одяг дитини, квитанції про нарахування комунальних платежів, роздруківки з батьківського чату у "Viber" щодо витрат на благодійні внески до шкільного фонду ліцею № 161, де навчається дитина, а також вказала, що надані докази не відображають в повній мірі всі витрати на утримання дитини. Також зазначила, що окрім перелічених витрат, ще є витрати на лікування, на екскурсії, харчування в школі, витрати на додаткові заняття з англійської мови та математики, кошти на підручники, спортивну секцію та інше. Також, позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини за останні три роки в розмірі прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, починаючи з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року, що складає з урахуванням сплачених відповідачем коштів 47640,00 грн., мотивуючи це тим, що відповідач не надав належної допомоги на утримання дитини. Також, позивач вказувала, що надана відповідачем довідка про доходи не містить інформації про його реальні доходи, а лише вказує розмір заробітної плати яка не складає, а буде складати - 3723,00 грн. Позивач вказала, що дійсні доходи відповідача інші ніж він вказує у своєму відзиві, у зв'язку із чим просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги, а також зазначила, що на утриманні відповідача не має малолітніх дітей або батьків похилого віку. Ухвалою Фрунзенського районного суду від 04.02.2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, необхідних для розгляду справи, закрито провадження по справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20.02.2019 року до матеріалів справи з Харківського обласного центру зайнятості надійшла витребувана ухвалою суду від 04.02.2019 року інформація. 22.02.2019 року до матеріалів справи з ГУ ДМС України в Харківській області надійшла відповідь на ухвалу суду від 04.02.2019 року. 28.02.2219 року до матеріалів справи з ГУ ДФС у Харківській області надійшла витребувана ухвалою суду від 04.02.2019 року інформація. 06.03.2019 року до матеріалів справи з АТ КБ "ПриватБанк" надійшла витребувана ухвалою суду від 04.02.2019 року інформація. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з відстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині визнання відповідача батьком дитини [PERSON], [INFO]. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів за попередні три роки з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року в розмірі 47640,00 грн. просила відмовити в повному обсязі. Стосовно стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 31.08.2018 року в розмірі 4550,00 грн. просила суд відмовити в задоволенні позову в такому розмірі, та стягнути з відповідача аліменти в передбаченому законом розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що згідно зі Свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 026175, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова 11.01.2006 року, матір'ю дитини [PERSON], 30.12.2005 року, є позивач [PERSON], батьком дитини зазначений [PERSON] /а.с. 7/. Згідно пояснень позивача, викладених у позовні заяві, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за її прізвищем, а батько дитини був записаний за її вказівкою, проте належних та допустимих доказів вказаної обставини, відповідного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження суду не надано. Як вбачається із відзиву відповідача [PERSON], останній не заперечує проти визнання його батьком дитини [PERSON], [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Частиною першою ст.\~126\~СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.\~128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Як визначено ч.2 та 3 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07 травня 2009 року N 3451/05, § 34, "Kalacheva V. Russian Federation"). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Сторонам роз'яснювалось право на заявлення клопотання про проведення судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства, проте сторони даним правом не скористались та таке клопотання заявлене не було. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed