Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовнихвимог посилається на те, що 13.04.2017 р. він звернувся до Київського ОУПФУ м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Київського ОУПФУ м. Харкова № 101 від 17.04.2017 р. йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідно до довідки відповідача за цим позовом ДП «УНТЦМП «ЕНЕРГОСТАЛЬ» від 26.02.2008 р. за вих. №1-05 атестація робочих місць на підприємстві не проводилася. Зазначає, що в період часу з 06.04.1978 р. по 12.09.1979 р. він працював нагрівальником металу 4 розряду в обтискному цеху на Комунарському металургійному заводі (наразі - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат»), а в період часу з 14.11.1984 р. по 24.10.1985 р. - підручним сталевара мартенівської печі 5 розряду мартенівського цеху цього ж підприємства, що загалом становить 2 р. 4 м. 18 д. В період часу з 01.05.1995 р. по 24.04.1999 р. він працював на сталеплавильній дільниці Дослідного виробництва УкрНДІМет плавильником металу та сплавів 3 розряду з відрядною оплатою праці за тарифною сіткою М-3, з доплатою за шкідливі умови праці у розмірі 16 % від основної тарифної ставки, що становить 3 р. 11 м. 24 д. Зазначені професії/посади включені до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. Постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162 (Список № 1).Тому вказує, що його пільговий стаж становить загалом 6 роки 4 місяці 12 днів. Дослідне виробництво УкрНДІМет було структурним підрозділом Українського науково-дослідного інституту металів (УкрНДІМет). Наказом Мінпромполітики України № 207 від 30.04.2004 р. УкрНДІМет приєднано до УкрДНТЦ «Енергосталь». Наказом Агентства Держмайна України від 24.04.2012 р. № 81 УкрДНТЦ «Енергосталь» було перейменовано в державне підприємство «Український науково- технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (ДП «УНТЦМП «Енергосталь»), а отже ДП «УНТЦМП «Енергосталь» є правонаступником УкрНДІМет. На підставі викладеного, враховуючи, що стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбачений абзацом першим п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить менше 10 років, але є більшим за 5 років (6 р. 4 м. 12 д.), та з урахуванням того, що загальний стаж роботи становить 37 р. 1 м. 27 д. (станом на 13.04.2017 р.), що є більшим за 25 років, позивач вважає, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, тобто на 6 років. Разом з цим, як зазначено в рішенні Київського ОУПФУ м.Харкова № 101 від 17.04.2017 року, реалізація зазначеного права та призначення відповідної пенсії можлива лише за умови проведення роботодавцем атестації робочих місць за умовами праці. Однак всупереч вимогам Порядку проведення атестації робочих місць та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець Дослідне виробництво УкрНДІМет, правонаступником якого є відповідач ДП «УНТЦМП «Енергосталь», атестацію робочого місця позивача не провів, у зв`язку з чим він втратив право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зазнав майнової шкоди у вигляді не отриманої пенсії у розмірі 48 632,52 грн. Також зазначив, що йому було завдано моральної шкоди, яку оцінює у 130 000 грн., виходячи з того, що через неправомірну бездіяльність відповідача він втратив право на отримання пенсійних виплат. Тривалий час працював у важких та шкідливих умовах, а в 90-х роках - ще й часто без належної оплати своєї праці (низький розмір заробітної плати, постійна її не виплата та інше), лише заради того, щоб отримати право на пільгове пенсійне забезпечення, тобто раніше вийти на пенсію. Через не проведення роботодавцем атестації робочого місця він втратив таке право та до досягнення 60 років не отримуватиму пенсійних виплат. Внаслідок цього на тривалий час втратив нормальні життєві зв`язки (не має можливості придбати для себе певні матеріальні блага, на які б міг розраховувати за умови отримання додаткового доходу у вигляді пенсії, змушений обмежити себе у витратах, змушений і надалі працювати замість того, аби приділяти додатковий час дружині та дітям, лікуванню), а також змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя - працювати ще щонайменше до досягнення 60 років. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 48 632,52 грн., а також суму завданої моральної шкоди у розмірі 130 000 грн. Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, згідно якого ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» не погоджується з позовними вимогами Позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначає, що позивач працював на сталеплавильній ділянці Дослідного виробництва, яке за своєю суттю спрямоване не на валове виготовлення продукції, що потребувало б безперервного виробничого процесу, а на періодичне супроводження окремих науково-дослідних робіт, перевірку їх результатів та впровадження досліджень у виробництво. До того ж, в період 1995-1999 років, протягом якого позивач обіймав посаду плавильника металу на Дослідному виробництві, у зв`язку з економічною кризою в промисловості, відбулося значне зменшення обсягів науково-дослідних робіт в тому числі і в металургійній галузі, що в свою чергу, негативно вплинуло на реальну зайнятість працівників Дослідного виробництва та його завантаженість. Все це призводило до суттєвого обмеження у зайнятості працівників УкрНДІМет на Дослідному виробництві. Крім того, вказує, що позивач працював на УкрНДІМет у період з 01.01.1990 по 28.04.1995 року на посаді молодшого наукового співробітника відділу безперервного лиття заготовок, після чого за його заявою був переведений на посаду плавильника металу сталеплавильної ділянки Дослідного виробництва. Однак, після переводу на нову посаду, Позивач у травні 1995 року був прийнятий за сумісництвом на ту ж саму посаду наукового співробітника, яку займав до звільнення та на якій працював до жовтня 1999 року. Тому зазначає, що позивач в дійсності майже не працював за основним місцем роботи, фактично з травня 1995 по жовтень 1999 року він виконував обов`язки наукового співробітника відділу безперервного лиття заготовок, що можуть підтвердити колишні співробітники УкрНДІМет. Тому на думку відповідача позивач не має необхідного трудового стажу на сталеплавильній ділянці Дослідного виробництва, який враховуючи попередній стаж роботи на Комунальному металургійному заводі, надавав би йому права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку. Реальна зайнятість Позивача на роботах із шкідливими умовами праці на Дослідному виробництві УкрНДІМет становить значно менше 80% робочого часу, а саме: 49,7 % (1000 -кількість робочих днів по графіку роботи підприємства; 497 - кількість фактично відпрацьованих днів). Тому у відповідача були відсутні підстави для проведення атестації робочих місць за умовами праці, включаючи й робоче місце позивача «плавильник металу і сплавів». Враховуючи, що позивач при виконанні робіт на сталеплавильній ділянці Дослідного виробництва не був зайнятий повний робочий день, навіть виконання ним робіт, включених до Списку № 1, не надає йому права на отримання пенсії на пільгових умовах. Також зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, спричиненої сильними моральними стражданнями, істотним погіршенням власного здоров`я, втратою нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, також позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди. Представник відповідача також посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивач вказує, що працював повний робочий день у ливарному виробництві сталеплавильної дільниці у період з 01.05.1995 р. по 24.04.1999 р. Згідно довідки роботодавця від 26.02.2008 р. за період з 01.05.1995 р. по 24.04.1999 р. він виконував наступні роботи: з виплавки в електропечах всілякого металу і сплавів з додержанням заданого хімічного складу, підготовку шихти і завантаження її до печі, відбір проб рідкого металу для визначення його готовності до випуску, нагляд і контроль за температурою, якістю виплавленого металу та розливом готового металу по формах. Робота виконувалася за професією/посадою «плавильник металу і сплавів», що передбачена Списком № 1. Зазначає, що відповідач не надав суду жодного документу (положення про дослідне виробництво, посадова інструкція плавильника металу і сплавів з моїм підписом про ознайомлення, що діяли станом на час роботи), які б поза розумним сумнівом доводили твердження відповідача про «періодичне супроводження ним окремих науково-дослідних робіт». Вказує, що під час прийому (переведення) на роботу на посаду плавильник металу та сплавів на сталеплавильну дільницю йому не встановлювався неповний робочий час, так само не встановлювався неповний робочий час шляхом зміни істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці. Відповідні накази роботодавця з його підписом про ознайомлення з ними, відсутні. Особова картка працівника (типова форма № Т-2) також не містить жодних відомостей про роботу позивача на умовах неповного робочого часу. Відповідач не надав суду жодного табеля обліку використання робочого часу за період його роботи, з даними про роботу в умовах неповного робочого часу. Крім цього, відповідач не надав суду жодного графіку виходу на роботу за посадою позивача за спірний період. Довідки, надані відповідачем, відтворюють лише фактично виплачену заробітну плату та не показують розмір заборгованості (розмір нарахованої, але фактично не виплаченої на той час зарплати) за відповідний період. Відповідач не надав суду жодної заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, також не надано доказів надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати, з його підписом про ознайомлення. Також зазначає, що визначальним для проведення атестації є не режим робочого часу працівників, а критерій «шкідливості умов праці, тому проведення атестації робочого місця за умовами праці було обов`язковим. Щодо посилань відповідача на пропуск строку позовної давності зазначив, що про порушення свого права він дізнався у 2008 році з довідки відповідача від 26.02.2008 року №1-05. Разом з цим, вказує на те, що предметом позову виступає не зобов`язання відповідача провести атестацію робочого місця за умовами праці або інша позовна вимога стосовно дотримання роботодавцем законодавства з охорони праці (поновлення порушених трудових прав на атестацію робочого місця), а відшкодування матеріальної та моральної шкоди (ст. 1166 ЦК України), якої він зазнав внаслідок відмови пенсійного фонду у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (порушеного права на пенсію за віком на пільгових умовах). Право на отримання пенсійних виплат було порушено після прийняття УПФУ рішення від 17.04.2017 р. про відмову у призначенні пенсії, де у якості підстави для відмови було зазначено про не проведення роботодавцем атестації робочого місця за умовами праці. Пенсійні виплати він не отримую з 13.04.2017 р. Починаючи з цієї дати позивач зазнає матеріальних втрат у вигляді недоотриманої пенсії та пов`язаної з цим моральної шкоди. Пенсійні виплати я не отримуватиму до 20.02.2020 р., тобто до досягнення загального пенсійного віку (60 років) та отримання права на пенсію на загальних умовах. На підставі викладеного я вважаю, що аргументи відзиву є необґрунтованими. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила наступне, що вона працювала бухгалтером , а потім головним бухгалтером на підприємстві. Це було наукове підприємство, у дев`яності роки - не було повної зайнятості працівників, працівники брали відпустку за власний рахунок, зокрема і позивач, не вистачало коштів оплачувати. Неможливо було поєднувати працю на дослідній ділянці, 8 годин, а потім науковим співробітником 4 години, це тяжка праця, але цьому ніхто не перешкоджав, позивач міг і працювати. Працює з 1982 року на підприємстві і по сьогоднішній день, знайома з позивачем, як зі співробітником. Спочатку позивач працював науковим співробітником, потім у 1995 році звільнився та перейшов на дослідне підприємство. Працював повний робочий день, однак не скажу, що повний місяць. Табель робочого часу відомості нарахування заробітної плати велися. Первинні документи скоріш за все знищені, із закінченням терміну зберігання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач 13.04.2017 р. звернувся до Київського ОУПФУ м. Харкова з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Київського ОУПФУ м. Харкова № 101 від 17.04.2017 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідно до довідки відповідача за цим позовом ДП «УНТЦМП «ЕНЕРГОСТАЛЬ» від 26.02.2008 р. за вих. №1-05 атестація робочих місць на підприємстві не проводилася. В період часу з 06.04.1978 р. по 12.09.1979 р. позивач працював нагрівальником металу 4 розряду в обтискному цеху на Комунарському металургійному заводі (наразі - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат»), а в період часу з 14.11.1984 р. по 24.10.1985 р. - підручним сталевара мартенівської печі 5 розряду мартенівського цеху цього ж підприємства, що загалом становить 2 р. 4 м. 18 д. Даний факт підтверджується довідками роботодавця від 20.02.2017 р. за вих. № 016/187, від 03.01.2016 р. вих. № 016/01, довідкою від 24.02.2017 р., записом у трудовій книжці позивача. Також судом встановлено, що в період часу з 01.05.1995 р. по 24.04.1999 р. позивач працював на сталеплавильній дільниці Дослідного виробництва УкрНДІМет плавильником металу та сплавів 3 розряду з відрядною оплатою праці за тарифною сіткою М-3, з доплатою за шкідливі умови праці у розмірі 16 % від основної тарифної ставки, що становить 3 р. 11 м. 24 д. Даний факт підтверджується, довідкою роботодавця від 26.02.2008 р., особовою карткою працівника (форма Т-2), записом у трудовій книжці позивача. Зазначені професії/посади включені до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. Постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162 (Список № 1). Таким чином, пільговий стаж позивача становить загалом 6 роки 4 місяці 12 днів. Дослідне виробництво УкрНДІМет було структурним підрозділом Українського науково-дослідного інституту металів (УкрНДІМет). Наказом Мінпромполітики України № 207 від 30.04.2004 р. УкрНДІМет приєднано до УкрДНТЦ «Енергосталь». Наказом Агентства Держмайна України від 24.04.2012 р. № 81 УкрДНТЦ «Енергосталь» було перейменовано в державне підприємство «Український науково- технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (ДП «УНТЦМП «Енергосталь»). Отже, ДП «УНТЦМП «Енергосталь» є правонаступником УкрНДІМет. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - па 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Таким чином, з урахуванням того, що стаж роботи позивача з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбачений абзацом першим п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить менше 10 років, але є більшим за 5 років (6 р. 4 м. 12 д.), та з урахуванням того, що загальний стаж роботи позивача становить 37 р. 1 м. 27 д. (станом на 13.04.2017 р.), що є більшим за 25 років, суд вважає, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, тобто на 6 років. Разом з цим, як зазначено в рішенні Київського ОУПФУ м. Харкова № 101 від 17.04.2017 року, 17.04.2017 р., реалізація зазначеного права та призначення відповідної пенсії можлива лише за умови проведення роботодавцем атестації робочих місць за умовами праці. Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання на підставі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць, постанова № 442 відповідно), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації). Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Всупереч вимогам Порядку проведення атестації робочих місць та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець Дослідне виробництво УкрНДІМет, правонаступником якого є відповідач ДП «УНТЦМП «Енергосталь», атестацію робочого місця позивача не провів, у зв`язку з чим він втратив право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зазнав майнової шкоди у вигляді не отриманої пенсії. Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, а згідно ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовано відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, то положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини (постанова ВСУ від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Завдана позивачу майнова шкода полягає у тому, що через бездіяльність роботодавця він втратив право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та не отримую з квітня 2017 р. (з часу звернення із заявою про призначення пенсії) щомісячні пенсійні виплати. Шкода була завдана неправомірною бездіяльністю відповідача (протиправним діянням), який всупереч вимогам Порядку проведення атестації робочих місць та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» не провів атестацію робочого місця позивача. При цьому, між неправомірною бездіяльністю відповідача, яка полягає в не проведенні атестації робочого місця за умовами праці, та завданою позивачу шкодою у вигляді не отримання щомісячних пенсійних виплат, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, адже ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пов`язує право на пенсію за віком на пільгових умовах з обов`язковим проведенням атестації робочого місця. Відповідно, відсутність атестації робочого місця за умовами праці неминуче призводить до втрати працівником відповідного права. Вина роботодавця виступає у формі необережності (недбалості), оскільки саме на роботодавця Порядок проведення атестації робочих місць та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» покладали обов`язок вчинити відповідні дії у строк до 21 серпня 1997 р. Жодних правових підстав, які б звільняли роботодавця від виконання відповідного обов`язку, не було. Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд зазначає, що предметом позову виступає відшкодування матеріальної та моральної шкоди (ст. 1166 ЦК України), якої позивач зазнав внаслідок відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Право на отримання пенсійних виплат було порушено після прийняття УПФУ рішення від 17.04.2017 р. про відмову у призначенні пенсії, де у якості підстави для відмови було зазначено про не проведення роботодавцем атестації робочого місця за умовами праці. Пенсійні виплати він не отримуюєз 13.04.2017 р. Починаючи з цієї дати позивач зазнає матеріальних втрат у вигляді недоотриманої пенсії, а тому суд дійшов висновку про звернення позивача до суду з даним позовом у межах строку, встановленого законодавством. Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням доведеності вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій відповідача, позивачу також завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні діяння відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останнього. Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, з врахуванням принципу справедливості, в конкретному випадку становить 3000 гривень, що на погляд суду є справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем моральних страждань. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у повному обсязі, а позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 9, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 237-1 КЗпП, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці,

Outcome: partial