Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] працювала на посаді робітника на ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський", 14 серпня 2014 року розпорядженням № 104 від 11 серпня 2014 року вона була звільнена за власним бажанням. При розрахунку їй не було виплачено за її підрахунками остаточний розрахунок в сумі 7000 (сім тисяч) гривень. Цю суму нею визначено зі власних підрахунків так як роботодавець відмовився повідомити позивачці суму заробітної плати, яку він повинен був виплатити при звільненні. Позивач вважає, що крім остаточного розрахунку відповідач повинен на підставі ст.117 КЗПП України виплатити їй компенсацію за затримку остаточного розрахунку в сумі 28942,20 грн. зазначена сума випливає з того, що заробітна плата за другий квартал 2014 року становить 6661 грн. 13 коп., робочі дні - 58 днів (21- квітень, 18 - травень, 19- червень), середньоденний заробіток за другий квартал - 114, 85 грн., з моменту звільнення до написання позову (10.09.2015 року) дні затримки складають 252 дні. Раніше вона намагалась вирішити питання з відповідачем про виплату вказаних коштів в досудовому порядку, а саме направила їм заяву з проханням виплатити остаточний розрахунок при звільненні. Згідно поштового повідомлення дану заяву відповідачем було отримано 02.04.2015 року, проте до сьогоднішнього часу підприємство з нею так і не розрахувалося. Крім того, на письмовий запит, отриманий 21.05.2015 року їй не було видано довідки про заробітну плату. З урахуванням викладеного позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які уточнила в судовому засіданні просивши суд стягнути з ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" на її користь 7000 грн. (сім тисяч грн.), які підлягали виплаті при звільненні та 28942,20 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку на момент написання позову 10.09.2015 року. Вищевказані вимоги вона підтримала в судовому засіданні в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, надавши суду письмові заперечення, в яких вказав, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, так як заборгованості з виплати останній заробітної плати немає, позивачем пропущено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, який складає три місяці. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Матеріалами справи встановлено, що 07.05.2008 року [PERSON] була прийнята на роботу в ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" на посаду робочої цеху забою та переробки птиці, 20.04.2012 року ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" було перейменовано в ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський", а 14.09.2014 року на підставі розпорядження №104 від 11.09.2014 року остання була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КзПп України за власним бажанням, що вбачається із трудової книжки позивачки (а.с.8) та повністю знайшло своє підтвердження в поясненнях сторін. Згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього закону. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Суд звертає увагу на те, що положення ст. 116 КЗпП України регламентують обов'язковість проведення при звільненні із працівником усіх виплат, що йому належать, а не лише сум, які відносяться до заробітної плати. Згідно довідки ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» №798 від 30.09.2015 року за останній рік роботи, а саме з жовтня 2013 року по вересень 2014 року [PERSON] отримала заробітну плату в повному обсязі, однак їй нараховано 3063,68 грн. компенсації за невикористану відпустку, що складає 32 дні. При цьому відсутні відомості про виплату їй вказаної компенсації. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині вимог стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. А тому, суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні вважає, що позивач пропустила трьохмісячний строк звернення до суду, оскільки її було звільнено у серпні 2014 року за власним бажанням, а до суду за захистом свого порушеного права вона звернулась лише у червні 2015 року. При цьому, [PERSON] до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для звернення із заявою про вирішення трудового спору не зверталась. Позиція суду щодо цього питання ґрунтується на висновках викладених у рішенні Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року справа №1-5/2012 відповідно до якого в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи принцип диспозитивності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на її користь компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3063,68 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Outcome: partial