Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 19 жовтня 2002 року вони з відповідачем зареєстрували церковний шлюб та стали проживати однією сім"єю, в будинку батьків відповідача. В той період вона завагітніла і захворіла на ревматоїдний артрит. Дізнавшись про хворобу відповідач вигнав її з будинку і вони стали проживати окремо. [INFO] у них народилася донька, [PERSON] . У зв`язку з тим, що дитина народилась не в зареєстрованому шлюбі, дані про батька в свідоцтві про народження зазначено зі слів матері, згідно ст. 135 ч. 1 СК України, оскільки він відмовився у добровільному порядку подавати заяву до органів реєстрації актів цивільного стану. У квітні 2018 року про дані обставини довідалася і донька, а тому вона вирішила в інтересах дитини звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на дані обставини та стверджуючи, що біологічним батьком її неповнолітньої дочки, є [PERSON] , просить суд встановити його батьківство. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що відповідач, на час імовірної вагітності позивачки з нею не проживав і в інтимних стосунках не перебував. Маючи сумніви у своєму батьківстві, а отже і висновку експертизи, проведеної на підставі ухвали суду, замовив проведення повторної експертизи у медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА», висновком якої від 18 вересня 2019 року встановлено, що вірогідність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] дорівнює 0 %. Просить суд взяти до уваги вказане та зазначений висновок експертизи та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У відповідності до ст. 128 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19 жовтня 2002 року у Отинійському деканаті Коломийської єпархії Української православної церкви Київського патріархату, було укладено церковний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва реєстраційний номер 12, про таїнство шлюбу та фотографіями із церемонії (а.с.18- 23). Після цього сторони певний час проживали однією сім"єю у будинку батьків відповідача у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. Дана обставина відповідачем не заперечується. [INFO] позивачка народила дитину, [PERSON] , батьком якої згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 січня 2004 року виданого Отинійською селищною радою Коломийського району та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері записаний [PERSON] , тобто прізвище позивачки, а ім"я та по батькові відповідача (а.с.12, 13). Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК (2947-14), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно ст. 51 КпШС України взаємні права та обов"язки батьків і дітей грунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Статтею 53 цього кодексу встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В процесі розгляду справи суд 04 березня 2019 року за погодженням із сторонами призначав судову молекулярно-генетичну експертизу, яку було довірено провести Львівському науково-дрслідному експертно-криміналістичному центру. Відповідно до висновку експерта № 10/307 від 10 червня 2019 року, за наслідками дослідження встановлено, що позивач може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , матір"ю якого є [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99, 9999 % (а.с.72-75). Суд вважає, що на даний час вказаний доказ, хоч і оцінюється нарівні з іншими, все ж його вагомість, при досліджуваних обставинах, коли з часу народження дитини минуло більше шістнадцяти років, не викликає сумніву у суду і не повинен викликати у сторін. Даючи оцінку доказу поданого представником відповідача - результатів аналізу ДНК відповідача та [PERSON] , який був виконаний Київським медико-генетичним центром "МАМА ПАПА" 18 вересня 2109 року за замовленням відповідача, суд критично відноситься до вказаного висновку, оскільки представник відповідача не змогла пояснити - коли, де і за яких обставин її довірителем отримано волосся дитини і чи дійсно воно належить [PERSON] і чому це робилося без відома матері та дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивачки. На підставі наведеного та ст. 58 Конституції України, Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 128, 134 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved