Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до СВК «Надія» с.Нова Гребля Калинівського району Вінницької області про поновлення строку звернення до суду, стягнення боргу орендної плати за земельну ділянку за 2010 - 2013 роки та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їхня мати [PERSON] 23.03.20007 року уклала з СВК «Надія» договір оренди належної їй земельної ділянки площею 4,5157 га, яка розташована на території Дружнянської сільської ради Калинівського району Вінницької області строком на три роки зі сплатою на її користь орендної плати в розмірі 728,09 за кожен рік, що відповідно до розрахунку орендної плати, який є невід'ємною частиною договору, становить 1,51 % грошової оцінки земельної ділянки. Враховуючи те, що мінімальний розмір плати за оренду земельних ділянок Указом президента України від 19.08.2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» було збільшено до 3%, тому вже в 2010 році при перезаключенні договорів співвласниками земельних паїв орендна плата теж була визначена СВК «Надія» відповідно у розмірі 3%. [INFO] [PERSON] померла. Вони є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] та 19.06.2014 року кожен з них отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частку земельної ділянки площею 4,5517 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки:[NUMBER], яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 28.02.2002 року за №52, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 26.03.2002 року за №69. Відповідно до п.2.3 Типового договору оренди земельної частки(паю) в разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника. Дане положення, відповідає загальному принципу оренди,викладеному у частині 1ст.770 Цивільного кодексу України. Також відповідно до ст. 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За наявності укладеного договору оренди земельної ділянки смерть орендодавця, власника такої ділянки, не звільняє орендаря від обов'язку сплати орендної плати. Згідно ч.1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних кредиторові грошей в депозит нотаріуса для подальшої їх передачі спадкоємцям такого кредитора-орендодавця. В період з 2010 по 2013 роки відповідач використовував земельну ділянку, проте не належним чином виконував умови договору та не дотримувався обов'язків користувача, як це передбачається чинним законодавством України, внаслідок чого допустив заборгованість по орендній платі за 2010-2013 роки з урахуванням пені і індексом інфляції в розмірі 114742,96 грн. За вказаних обставин позивачі звертаються в суд даним позовом. 20.02.2017 року від позивачів [PERSON] та [PERSON], яка також на підставі довіреності представляє інтереси [PERSON], надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просять стягнути з відповідача на користь кожного з них по 18531,30 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних; стягнути з відповідача 2108,88 грн. витрат , пов'язаних із проведенням судової експертизи на користь [PERSON]; розірвати з СВК «Надія» договір оренди №б/н від 23.03.2007 року та договір оренди №б/н від 01.08.2014 року і повернути в їхнє користування земельну ділянку; стягнути з відповідача на їх користь судові витрати; встановити пеню в розмірі 0/3% на підставі п.14 договорів власників паїв від 10.04.2010 року, договору (п.13) №б/н від 23.03.2007 року. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], яка також на підставі довіреності представляє інтереси [PERSON], просили поновити строк звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, уточнені позовні вимоги підтримали, з мотивів наведених у позові. Представники відповідача СВК «Надія» Тихий С.В. та Ніколюк Д.В., що діють на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що договір оренди землі, укладений 23.03.2007 року та зареєстрований 01 листопада 2007 року у Вінницькій регіональній філії ДП Центр ДЗК Калинівський відділ за [NUMBER], між [PERSON] та СВК «Надія» с.Нова Гребля Калинівського району Вінницької області укладався строком на три роки та закінчився у 2010 року. З 2010 року земельна ділянка у користуванні СВК «Надія» не перебувала. Крім того, просили застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Заслухавши пояснення позивачів, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 23.03.2007 року між [PERSON] та СВК «Надія» с.Нова Гребля Калинівського району Вінницької області було укладено договір оренди землі, зареєстрований 01 листопада 2007 року у Вінницькій регіональній філії ДП Центр ДЗК Калинівський відділ за [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] та 19.06.2014 року кожен з них отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частку земельної ділянки площею 4,5517 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки:[NUMBER], яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 28.02.2002 року за №52, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 26.03.2002 року за №69 (а.с.22, 24, 26). За положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення(ч. 1ст. 1225 ЦК України). Відтак, відповідні права та обов'язки [PERSON] за договором оренди, увійшли до складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті. Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України. Частиною першою 1 статті 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права і обов'язки наймодавця. Договір оренди землі з [PERSON] було укладено 23.03.2007 строком на три роки. В період з 2010 по 2013 роки відповідач використовував земельну ділянку неправомірно, оскільки договір оренди не було поновлено, так як власник земельної ділянки померла, а спадкоємці оформили право власності на земельну ділянку лише в червні 2014 року. Проте, згідно довідки №б/н від 10.04.2016 року, виданою головою СВК «Надія» Луценком М.В. орендна плата за використання земельної ділянки площею 4,5517 га кадастровий номер [NUMBER] в 2010 році була нарахована підприємством в розмірі 1552,61 грн., проте не була виплачена, а за 2011-2013 роки взагалі не нараховувалась (а.с.99). Згідно довідки №448 від 11.09.2015 року виконавчого комітету Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області земельна ділянка площею 4,5517 га кадастровий номер [NUMBER] з 2009 року по 2015 рік у власності сільської ради не перерубувала (а.с.9), що спростовує заперечення представників відповідача в судовому засіданні щодо не використання земельної ділянки СВК «Надія» в період з 2010 року по 2013 рік. Враховуючи, що позивачі оформили право власності на спадкове майно лише в червні 2014 року, тому 16.03.2015 року та 08.12.2015 року вони звернулись до відповідача з письмовими вимогами про повернення боргу по орендній платі за 2010-2013 роки в грошовій або натуральній формі (а.с.28, 29). Крім того, як вбачається з протоколу зборів власників земельних часток (паїв) СВК «Надія» від 24.01.2015 року [PERSON] виступила з пропозицією повернути плату за використання земельних паїв за ті роки коли вони не були переоформлені після смерті батьків (а.с.30). Однак, дані вимоги позивачів залишились поза увагою голови СВК «Надія». Серед іншого позивачі просять поновити строк звернення до суду, оскільки вважають, що пропустили його з незалежних від них причин, а саме право власності на спадкове майно оформили лише в червні 2014 року, а в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва були позбавлені можливості звернутись до суду з даним позовом. При вирішенні питання про поновлення позивачам строку звернення до суду суд виходить із наступного. Так, згідно ст.256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Тобто, розпочинати рахувати строк звернення до суду можна лише з того моменту коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила та підтвердити факт цієї можливості відповідними доказами або обставинами. В даному випадку позивачі довідались про порушення свого права в 2010 році, коли не отримали орендну плату за земельну ділянку, проте в зв'язку з тим, що спадщина після смерті [PERSON] не була оформлена та їм не належало право на спадщину позивачі були позбавлені можливості вчасно звернутись в суд з даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. За вказаних обставин, суд вважає, що позивачами пропущено строк звернення до суду з поважних причин. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства -ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. За вимогами чинного законодавства та згідно з умовами спірного договору оренди такому праву орендодавця кореспондує відповідний обов'язок орендаря щодо своєчасної сплати орендної плати у розмірі, строки та на умовах, які визначені у відповідному договорі оренди. Відповідно до ст.60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі у своїй уточненій позовній заяві просять стягнути з відповідача на користь кожного з них по 18531,30 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних за період з 2010 по 2013 роки, а також з 01.01.2014 року по 30.07.2014 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів заборгованість по орендній платі за земельну ділянку в межах трирічного строку позовної давності за період з 2010 року по 2012 рік. Згідно висновку судово-економічної експертизи №28 за матеріалами цивільної справи №132/225/16-ц від 09.12.2016 року, яка була призначена відповідно до ухвали суду, загальна заборгованість відповідача перед позивачами по орендній платі за 2010-2012 роки становить 6860,94 грн.; розмір інфляційних збитків за 2010-2012 роки становить 6216,24 грн. При визначенні розміру пені суд виходить з наступного. У відповідності до п. 13 договору оренди землі №б/н від 23.03.2007 року розмір орендної плати переглядається щорічно, тому згідно п.14 переукладених договорів власників паїв земельних ділянок від 10.04.2010 року розмір пені необхідно застосовувати в розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення, яка у відповідності до вимог ст.ст.258, 261 ЦК України за 2010 рік становить 9352,5 грн., а 3 % річних у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України становитиме 357,95 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачами по сплаті орендної плати за земельну ділянку за період з 2010 року по 2012 рік становить 22 787 грн.63 коп., яку суд вважає необхідним стягнути на користь позивачів в рівних частках по 7 595 грн.88 коп. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1ст.14 та ст.18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Підставою недійсності правочину відповідно до приписів ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Із договору оренди землі, копія якого долучена до матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із позовної заяви, позивачі вважають, що їх права порушено в зв»язку з несплатою відповідачем орендної плати . Несплата орендарем орендної плати є безумовною підставою для визнання правочину недійсним в розумінні норм матеріального права, які містяться в статтях 203, 215 ЦК України та порушує права і законні інтереси позивачів. При вирішенні цього питання необхідно також врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену, зокрема у Постанові від 25.12.2013 року справа №6-94 ц 13. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку щодо підставності даної позовної вимоги та розірвання договору оренди. З пояснень позивачів та матеріалів справи вбачається, що вони звертались з вимогою про виплату орендної плати, однак відповідачем дані вимоги були проігноровані. Таким чином, судом встановлено порушення договору оренди земельної ділянки зі сторони відповідача, а тому позовні вимоги позивачів є законними. Протилежного представником відповідача в судовому засіданні доведено не було. Також суд вважає безпідставною позовну вимогу позивачів про розірвання договору оренди землі №б/н від 01.08.2014 року, укладений між ними та відповідачем, та повернення земельної ділянки в їх користування, оскільки даний договір не був предметом розгляду в судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно ст.79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з проведення судових експертиз. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів по 566 грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору та стягнення на користь [PERSON] 2088 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial