Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

06.09.2021 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила зобов`язати ТОВ «Епіцентр К» Невідокремлений структурний підрозділ «ТОВ`Епіцентр К» «Гіпермаркет «Епіцентр К» м. Суми» видати наказ про звільнення її з посади адміністратора та внести відповідний запис до її трудової книжки, зазначивши: «звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП України»; виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування в трудових відносинах з відповідачем в період з 09.12.2020 по 27.08.2021 відповідачем неодноразово порушувалось законодавство про працю, що виразилось у систематичному, безпідставному покладенні на неї матеріальної відповідальності, застосування надурочних робіт, затримки виплати заробітної плати, примушуванням до виконання роботи, яка не передбачена її посадовою інструкцією. В зв`язку з цим, 11.08.2021 нею була подана заява про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП з 27.08.2021, проте наказ про звільнення виданий не був, трудову книжку їй не видано. Відповідач листами від 23.08.2021 та 28.08.2021 повідомив про відмову у звільненні за вказаною підставою та наголосив про необхідність приступити на роботу. Ухвалою суду від 10.09.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 13:30 11.10.2021, в судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2021. 05.10.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Невідокремленого структурного підрозділу «ТОВ`Епіцентр К» «Гіпермаркет «Епіцентр К» м. Суми» просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказував про відсутність порушень трудового законодавства, в зв`язку з чим позивачці було відмовлено у розірванні трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, та запропоновано змінити підставу звільнення або ж приступити до роботи. Надавши листок непрацездатності за період з 28.08.2021 по 03.09.2021 для здійснення відповідних виплат, позивачка підтвердила факт перебування в трудових відносин, проте 04.09.2021 до роботи не приступила, причини відсутності не повідомила. 23.09.2021 [PERSON] було звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. 05.10.2021 [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Епіцентр К» Невідокремлений структурний підрозділ «ТОВ «Епіцентр К» «Гіпермаркет «Епіцентр К» м. Суми» від 23.09.2021 № 279/к «Про звільнення [PERSON] »; визнати недійсним запис в її трудовій книжці від 23.09.2021 про звільнення з посади адміністратора відділу інформації гіпермаркету «Епіцентр К» м. Суми за прогул без поважних причин, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов`язати відповідача видати наказ про її звільнення з посади адміністратора та внести відповідний запис до трудової книжки, зазначивши: "звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП України"; зобов`язати відповідача у день звільнення виплатити їй вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, а також сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача з наведених у відзиві на позов мотивів просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За змістом ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 3 ст.38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною 3 ст.38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення чи мало місце невиконання роботодавцем законодавства про працю чи умов колективного або трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору, тобто скоротити двотижневий строк, визначений ч.1 першої цієї статті. Якщо роботодавець не погоджується з тим, що мають місце порушення, які у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строк, визначений останнім, це свідчить про виникнення трудового спору. Під невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю можна розглядати наприклад: несвоєчасна виплата працівникові заробітної плати, безпідставне зменшення заробітної плати; порушення строків виплати заробітної плати; безпідставне застосування дисциплінарного стягнення або порушення порядку його застосування; відправлення у відпустку без збереження заробітної плати без згоди працівника; ненадання відпустки; систематичне залучення до виконання робіт, не передбачених функціональними обов`язками; зміну істотних умов праці без попередження працівника за два місяці тощо. У разі порушення трудових прав працівника причина звільнення вважається поважною і власник або уповноважений ним орган не має права вимагати відпрацювання двох тижнів, мотивуючи будь-яким обґрунтуванням, та зобов`язаний звільнити працівника в той день, про який просить працівник відповідно до поданої заяви. За змістом ст.38 КЗпП України у разі якщо зазначені працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, він може відмовити в розірванні трудового договору, але не має права розірвати цей договір на інших підставах, які працівником не вказувалися. Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 199/8766/18 та від 13.03.2019 у справі №754/1936/16-ц. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 09.12.2020 по 23.09.2021 займала посаду адміністратора відділу інформації Невідокремленого структурного підрозділу «ТОВ`Епіцентр К» «Гіпермаркет «Епіцентр К» м. Суми». 09.08.2021 позивачкою подано письмову заяву про звільнення її з займаної посади з 27.08.2021 за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та виплату вихідної допомоги, згідно зі ст.44 КЗпП України, компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю, що пов`язане з неправомірним покладенням на неї матеріальної відповідальності та примушування до виконання роботи, що не передбачена її посадовою інструкцією. З повідомлення в.о. директора гіпермаркета «Епіцентр К» м. Суми» від 23.08.2021 № 4404, вбачається, що позивачці повідомлено про відсутність підстав для звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України з наведенням відповідного обґрунтування, запропоновано змінити підставу звільнення, а в разі зміни думки щодо розірвання трудового договору - приступити до роботи за раніше затвердженим графіком. Норми ст.38 КЗпП України не містять безумовного обов`язку звільнення працівника за ч.3 ст.38 КЗпП України лише на підставі поданої заяви, оскільки у разі коли роботодавець не погоджується з тим, що мають місце порушення, які у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строк, визначений останнім, це свідчить про виникнення трудового спору. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів позовної заяви судом не встановлено об`єктивних даних, які б підтверджували факт порушення роботодавцем законодавства про працю відносно позивачки, встановленого у порядку, визначеному Законом. Так, жодних доказів щодо систематичного залучення [PERSON] до виконання робіт, не передбачених її функціональними обов`язками, суду надано не було. Пояснення свідка [PERSON] , яка також працювала на посаді адміністратора в гіпермаркеті «Епіцентр К» м. Суми», з приводу того, що після приходу нового директора на них стала покладатися робота, яка не входила до їх посадових обов`язків, зокрема: збирання інформації по листам непрацездатності, по харчуванню, перевірка товарів на касах; суд сприймає критично, як такі, що не підтверджуються матеріалами справи, за відсутності будь-яких відомостей щодо звернення до керівництва гіпермаркету з приводу неправомірності покладення на адміністраторів виконання цієї роботи. З наданих відповідачем штатних розписів невідокремленого структурного підрозділу ТОВ "Епіцентр К" кермаркет "Епіцентр К" м. Суми" за період грудень 2020 -вересень 2021 року, витягів з розрахунково-платіжних відомостей за цей же період стосовно нарахованої, утриманої та виплаченої заробітної плати [PERSON] , а також довідки щодо нарахування, утримання та виплату доходу [PERSON] за грудень 2020-вересень 2021 року, вбачається, що позивачка до матеріальної відповідальності притягувалась. Наданий нею до позовної заяви корінець за червень та липень 2021 року з вказівкою про компенсацію нестачі в розмірі 177 та 114 грн відповідно, суд до уваги не бере, оскільки природа походження вказаного документу невідома, така форма розрахункових листків заперечується відповідачем, достовірність наведеної у вказаному документі інформації щодо утримання з позивачки вказаних сум в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшла. Також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи позивачки щодо порушення її трудових прав встановленим графіком роботи тривалістю понад 40 годин на тиждень та затримки виплати заробітної плати. Так, в судовому засіданні позивачка підтвердила, що факт затримки виплати заробітної плати мав місце один раз, коли в зв`язку з технічною помилкою аванс за серпень 2021 року було зараховано на її банківський рахунок та здійснена виплата 30.08.2021. Щодо надурочної праці, то Правилами внутрішнього трудового розпорядку невідокремленого структурного підрозділу ТОВ "Епіцентр К" "Гіпермаркет "Епіцентр К" м. Суми" для окремих працівників, що працюють на визначених посадах, в тому числі адміністратора відділу інформації, встановлений графік роботи у 4-ту зміну з дотриманням установленої тривалості робочого часу з обліковим періодом півроку, що передбачає в понеділок-суботу: початок робочого часу - 08.00, перерва для відпочинку та харчування - з 12.30 до 13.15 таз 16.30 до 17.15, кінець робочого дня - 21.30; в неділю: початок робочого часу - 09.00, перерва для відпочинку та харчування - з 13.30 до 14.15 та з 17.00 до 17.45, кінець робочого дня - 20.00. Відповідно до табелів обліку використання робочого часу, протягом облікового періоду 2021 року (перше півріччя) [PERSON] відпрацьовано за місяць 750,5 годин з при нормі тривалості робочого часу за січень-червень 2021 при 40-годинній нормі робочого часу на тиждень 966 годин; протягом облікового періоду 2021 рік, за період 01.07.2021-23.09.2021 позивачем було відпрацьовано 242 години згідно табелів обліку використання робочого часу за липень-вересень 2021 року. Отже, кількість відпрацьованих годин позивачкою не перевищувала нормативно встановлену тривалість робочого часу. З наданих відповідачем розрахунково-платіжних відомостей за грудень-вересень 2021 року вбачається, що [PERSON] було нараховано, утримано та виплачено суми заробітної плати за відпрацьовані нею години, і виходячи з розміру посадового окладу, який є не нижчим за мінімальну заробітну плату. Отже доводи останньої щодо недотримання відповідачем гарантій з оплати праці в розмірі, не нижчому від визначеному законом, не заслуговують на увагу суду. З копії листка непрацездатності серії АЛА №327880 вбачається, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 28.08.2021 по 03.09.2021, та мала стати до роботи 04.09.2021. Оригінал вказаного листку непрацездатності позивачкою був пред`явлений відповідачу до виплати матеріального соціального страхування в порядку соціального страхування. Таким чином остання підтвердила факт того, що перебуває і надалі в трудових відносинах з відповідачем, в тому числі і після визначеної неї дати розірвання трудового договору у заяві про звільнення. Проте, не зважаючи на отриманні неодноразові повідомлення (від 30.08.2021 №4446, 14.09.2021 №4498) відповідача про необхідність приступити до роботи після відновлення працездатності, згідно графіка роботи на вересень 2021 року [PERSON] з 06.09.2021 до роботи не приступила, про поважність причин відсутності на роботі не повідомила. Свою відсутність на робочому місці з 04.09.2021 позивачка [PERSON] не заперечує. З огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей про звернення [PERSON] з будь-якими заявами з приводу припинення трудових правовідносин в період з 28.08.2021 по 23.09.2021, в тому числі і за ч.3 ст.38 КЗпП України, відповідачем цілком обґрунтовано звільнено позивачку з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Суд приймає до уваги і ті обставини, що роботодавець обмежений у самостійній зміні правової підстави розірвання трудового договору за відсутності відповідної заяви працівника. Суд зауважує, що при реалізації гарантій, наданих КЗпП України працівнику, повинен бути додержаний загально правовий принцип недопущення зловживання правом, в тому числі й з боку самого працівника. В даному випадку за наведених обставин, суд дійшов висновку про зловживання позивачкою свого права на звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки в позовній заяві та наданих доказах, факт порушення роботодавцем трудових прав не доведений, а інші доводи, викладені у позовній заяві не спростовують законність звільнення позивачки. Безпідставними є доводи позивачки про незаконність її звільнення за прогул за відсутності факту порушення нею трудової дисципліни через не доведення їй місця роботи, оскільки в період часу з 09.12.2020 по 23.09.2021 вона обіймала посаду адміністратора відділу інформації невідокремленого структурного підрозділу ТОВ «Гіпермаркет «Епіцентр К» м. Суми», місце роботи їй було достеменно відоме. Вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час видачі трудової книжки також відхиляються судом з огляду на те, що остання не була позбавлена можливості, отримавши повідомлення від 23.09.2021 №1684 про звільнення, з`явитися до відділу персоналу гіпермаркету «Епіцентр К» м. Суми для отримання своєї трудової книжки. За таких обставин, за наведених дій позивачки щодо повідомлення про перебування на лікарняному, надання до бухгалтерії листа тимчасової непрацездатності та отримання виплат по ньому вже після вказаної нею дати припинення трудових відносин у заяві про звільнення, недоведеності винних дій власника або уповноваженого ним органу щодо не виконання законодавства про працю, не виходу на роботу після лікарняного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення за прогул без поважних причин, зобов`язання видати наказ про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, внести відповідний запис про звільнення до трудової книжки та виплатити вихідну допомогу, середній заробіток, задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed