Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26.06.2010 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, в подальшому за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва їх шлюб було розірвано 08.05.2014 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що діти зареєстровані в його приватній квартирі [ADDRESS]. Позивач вказує, що в даний час його менша донька [PERSON] фактично викрадена відповідачкою та знаходиться в Російській Федерації вже більше року, дозволу на виїзд дитини за кордон він, як батько, фактично не надавав. Старша донька [PERSON] проживає з ним. 25.04.2012 року його малолітня донька [PERSON] перенесла операцію на серці та проходила курс лікування з 23.04.2012 року по 11.05.2012 року, що підтверджується медичними висновками. Під час перебування доньки на стаціонарному лікуванні та в післяопераційному періоді догляд за дитиною здійснював він. Під час реабілітаційного періоду, який тривав 6 місяців приїжджав до дитини лише він, натомість відповідач станом дитини не піклувалася, що підтверджується довідкою науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії від 23.01.2013 року, а також медичною картою його доньки, з якої вбачається, що відповідачка неодноразово до лікаря доньку везти відмовлялася. Згідно із висновками експертного психологічного дослідження від 22.08.2013 року та висновком додаткового експертного дослідження від 23.02.2015 року чітко встановлений факт відсутності емоційного контакту і прихильності дитини до відповідача через ряд конфліктів, створених відповідачем. Також, відповідач неодноразово намагалася викрасти доньку в різний спосіб. Так, наприклад, коли відповідач намагалася забрати дитину із дитячого садочку, їх донька не пішла до неї та повідомила вихователя, що цю жінку вона не знає. Також спроби викрасти дитину були в присутності невідомих йому чоловіків просто на вулиці. Вказує, що за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.08.2013 року визнано місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з її матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]; згідно акту обстеження умов проживання дитини від 06.01.2015 року за цією адресою на час обстеження двері квартири ніхто не відкрив, зі слів мешканки квартири, хто живе в квартирі вона не знає, діти в квартирі не проживають. Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 06.01.2015 року за адресою [ADDRESS] на час обстеження двері квартири відкрила подруга відповідача та повідомила, що остання там не проживає, де зараз знаходиться вона не знає. Позивач також вказує, що в своїй квартирі [ADDRESS] він з донькою проживає сам. Натомість, він не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, веде здоровий спосіб життя, що підтверджується сертифікатами про проходження профілактичного наркологічного огляду від 09.04.2015 року та медичною довідкою про проходження психіатричного огляду від 09.04.2015 року. Згідно характеристик від 25.01.2013 року, 15.01.2013 року, 24.01.2013 року він характеризується позитивно, є неконфліктним, до адміністративної відповідальності не притягався. Натомість відповідач, починаючи з травня 2012 року проживає окремо в м. Києві, точна адреса її фактичного проживання йому не відома, з зазначеного часу жодного з покладених на неї законом обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання малолітньої [PERSON], [INFO] вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному його утриманні, додатково для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження матеріально-побутових умов дитини від 20.10.2014 року, перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини, в квартирі наявна побутова техніка, функціональні меблі, в дитини є окреме місце для сну, наявно багато одягу, іграшок. Натомість відповідач проживає окремо, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Взагалі, спосіб життя відповідача є антисоціальним, вона раніше неодноразово лікувалась в психіатричному диспансері, схильна до агресії, погрожує йому та дитині фізичною розправою. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Також позивач вказує, що у зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, а дитина перебуває на його повному утриманні, виникає необхідність у стягненні з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути із [PERSON], [INFO] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір по даній справі згідно квитанцій. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] просить позбавити її батьківських прав стосовно доньки [PERSON], 2010 року народження, оскільки вона ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню дітей: не піклується про їх духовний розвиток, не забезпечує медичного догляду та лікування дітей, жорстоко поводиться з ними, яке полягає у застосуванні недопустимих методів виховання, що свідчить про ухилення матері від виконання своїх материнських обов'язків. Однак викладені обставини в позовній заяві не відповідають дійсності та спростовуються наступним: з 26 червня 2010 року вона з [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2013 року між ними було розірвано, після чого відповідач подав на оскарження до Апеляційного суду м. Києва, якій відбувся 25.06.2013 року , мотивуючи тим, що розірвання шлюбу не відповідає як інтересам матері та інтересам малолітніх дітей, на суд він не з'явився, і Апеляційний суд залишив рішення Шевченківського районного суду без змін. Позивач вказує, що від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Не відповідає дійсності зазначене позивачем щодо її ухилення від проходження медично-профілактичного огляду старшої доньки, оскільки на той час вони перебували в шлюбі, крім того, батьки несуть однакові обов'язки відносно своїх дітей. Як підтверджується медичними документами, їм стало відомо про те, що старша донька має вади серця лише 25 січня 2012 року, оскільки статура дитини не вказувала на те, що донька має вади серця, в той самий рік, коли дізналися про хворобу, дитині було проведено оперативне втручання; їй довелося докласти величезну кількість зусиль, щоб умовити відповідача на операцію, а не ходінням по знахаркам, до послуг яких постійно вдавався відповідач зі своєю матір'ю. З 23.04.2012 року по 03.05.2012 року їх донька [PERSON], якій виповнилося на той час 1 рік і 10 місяців перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячій кардіології та кардіохірургії з приводу вродженої вади серця, під час перебування дитини на стаціонарному лікуванні догляд за дитиною в післяопераційному періоді протягом трьох днів здійснювала вона, мати дитини; їх відпустили на травневі свята додому, так як бачили, що піклування було сумлінне і кваліфіковане. До 11.05.2012 року догляд за дитиною здійснювали і мати і батько, але згідно з протоколами за викликами "102" [PERSON] у неї забрали силою 09 травня 2012 року із квартири за адресою [ADDRESS], а це означає, що дитина находилась не в лікарні під наглядом лікарів та батька, а дома з нею - матір'ю. 08 травня 2012 року закінчився курс лікування і це був останній день прийому пігулок; 09 травня з моторошними криками [PERSON], якій на той момент був 1 рік і 10 місяців забрали у матері, дитина плакала, кричала і просилася до мами, але відповідача і його матір це не зупинило. Позивач також вказує, що з [PERSON] неодноразово проводилась профілактична бесіда попереджувального характеру та виносилось офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки, а також роз'яснювалось чинне законодавство України, що передбачає відповідальність за вчиненні злочинів проти особи. Згідно відповіді Київського міського центру соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді № ос/1807 від 03.01.2013 року їх сім'я перебувала на обліку як така, що опинилась у складних життєвих обставинах з причин насильства в сім'ї та з [PERSON] проводилась профілактична робота щодо недопущення в подальшому будь-яких насильницьких дій в родині. Вважає, що звернення позивача за первісною позовною заявою з даним позовом є ще один метод здійснення на неї психологічного тиску. Батько несвоєчасно реєстрував в органах державної реєстрації актів цивільного стану народження обох дітей, як вбачається із Свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO], зареєстрована була лише 12.08.2010 року; як підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], яка народилася [INFO] та зареєстрована лише 07.04.2012 року та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у зв'язку з тим, що ним було порушено вимоги ст. 144 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 211-1 КУпАП, а це суперечить його словам в позовній заяві про те, що він не притягувався до адміністративних правопорушень. Також позивач вказує, що під час перебування їх у шлюбу [PERSON] залякуав її та неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про те, що вона намагається вивезти дітей за кордон до Росії, без його дозволу, а також в підробці документів, потім [PERSON] звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України із заявами, в яких просив його повідомленнями по факту вивезення неповнолітньої доньки не займатись. [PERSON] неодноразово надавав їй дозвіл на вивезення дітей до м. Москви, оскільки там проживає їх бабуся, а потім сфальсифікував проти неї кримінальну справу та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2012 року підтверджується безпідставність та незаконність порушеної кримінальної справи. Викладені позивачем обставини в позові щодо її наміру забрати свою дитину якраз свідчать про те, що вона ніяким чином не ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, а навпаки, бажає, щоб малолітні діти росли разом із нею, але батько дітей зі свекрухою їй в цьому перешкоджають. Рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2013 року, Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2013 року та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.01.2014 року було встановлено: відібрати від [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON], [INFO] і передати її для подальшого проживання з матір'ю [PERSON]. На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації тричі розглядалося питання щодо визначення місця проживання двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та встановлення регламенту зустрічей матері [PERSON] та [PERSON] до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку. Комісія підтримала її позов, оскільки вважає, що діти повинні проживати з матір'ю, а батько приймати активну участь у їх вихованні. Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 249 від 08.05.2013 року встановлено [PERSON] графік побачень з дитиною [PERSON], 2010 року народження до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку, а саме І та ІІІ п'ятниці місяця з 10:00 до 18:00 понеділка. Але, як підтверджується заявою від 04.04.2013 року про розшук доньки, талонами-повідомленнями № 002313 від 28.03.2013 р., № 00821 від 02.04.203 року, відповіддю від 13.04.2013 року з Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві від 13.04.2013 року, постановами про відмову в порушенні кримінального провадження від 18.04.2013 року, від 19.04.2013 року про те [PERSON] неодноразово зверталася із заявами про перешкоджання [PERSON] її зустрічам з малолітньою донькою [PERSON], 2010 року народження в різні дні і години побачень матері з дитиною. Факт перешкоджання побачень матері з дитиною та невиконання батьком розпорядження № 249 перевірялось працівниками центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про що складено акти № 486, № 508, № 656 та знайшло своє підтвердження. Вказує, що 27.05.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, Апеляційним судом м. Києва від 13 лютого 2014 року та Вищого Спеціалізованого суду України від 18 червня 2014 року було призначено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,0 гривень, [PERSON], яка народилася [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,0 гривень щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року до досягнення повноліття кожної із доньок; на виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Києва 09.08.2013 року видано виконавчий лист у справі № 761/3191/13-ц. З 28.10.2015 року по 31.10.2015 рік відділом ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про відібрання від [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON] і передачі її для подальшого проживання з [PERSON] проводились виконавчі дії за адресою [ADDRESS]. Кожного дня за цією адресою були присутні державний виконавець, служба у справах дітей, кримінальна міліція по дітям, працівники МВС, на що були складені акти по суті. Малолітня [PERSON] знаходилась за цією адресою в квартирі, так як вони самі бачили як її туди привезли, а потім чули як вона за дверми плакала і кричала, на що відповідач стверджував їм і всім службам, що в квартирі нікого не має і вона пустує. Вони не покидали приміщення, так як стовідсотково знали, що вона там. В останній день 31.10.2015 року малолітню [PERSON] спустили з третього поверху у валізі на мотузках, це є жорстоке поводження з дітьми відповідачем, що могло призвести до найрізноманітніших наслідків. Наступного разу, 20.11.2015 року вона знайшла свою доньку [PERSON] в дошкільному навчальному закладі № 323, що знаходиться за адресою м. Київ, вулиця Академіка Грекова, 16. Зайшовши в дитячий садок вона пред'явила завідуючій та вихователям всі необхідні документи , які свідчили про те, що [PERSON] не виконує рішення судів, на що її попросили не влаштовувати сварку, пояснюючи це тим, що дитина в дуже важкому і не розвиненому стані, відстає у розвитку через те, що з нею абсолютно не займалися, що у дитини явно психологічна травма та попросили дочекатися викликану заздалегідь нею виконавчу службу, захист прав дітей та кримінальну міліцію по дітям. До доньки її не допустили вихователі, однак зателефонували [PERSON]. який через 10 хвилин приїхав до дитсадка, розштовхавши усіх, застосовуючи грубу фізичну силу, він схопив роздягненою [PERSON] і вибіг з нею на вулицю, де його чекала машина з невідомими чоловіками. При цьому [PERSON] дико кричала, авто поїхало разом з дитиною у невідомому напрямку. Кримінальна міліція зафіксувала цей факт. Таким чином, він завдав повторно психологічну травму та можливо фізичну травму [PERSON]. Позивачка також вказує, що 06.03.2015 року відділом ДВС Ірпінського міського управління юстиції Київської області за результатами розгляду надісланої постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження ВП № 46795556 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46795556 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва, виданого 09.08.2013 року у справі за № 761/3191/13-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] З дати відкриття вказаного виконавчого провадження [PERSON] жодного разу не сплачував щомісячні аліментні платежі на користь [PERSON] на утримання дітей. За весь цей час постійної несплати аліментів у відповідача виникла заборгованість в сумі 116 336,26 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою відділом ДВС Ірпінського МУЮ в Київській області від 17.07.2015 року. Також на виконанні у відділі ДВС Ірпінського міського управління юстиції Київської області знаходиться виконавче провадження № 46496270 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2610/29360/2012, виданого 15.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про відібрання від [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON], [INFO] і передачі її для подальшого проживання з [PERSON] 06.03.2015 року головним державним виконавцем в порядку вимог статей 7, 11, 77, 90 Закону України "Про виконавче провадження" винесено вимогу з зобов'язанням відповідача передати у строк до 09:15 10.03.2015 року малолітню [PERSON] для подальшого проживання з [PERSON] та попереджено відповідача про проведення виконавчий дій примусового характеру за місцем проживання. Виходами головного державного виконавця з службою у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області та працівниками Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] двері не відчиняли, у зв'язку з чим провести виконавчі дії не виявилось можливим, про що державним виконавцем складені відповідні акти про підтвердження факту по суті від 10.03.2015 року та від 12.03.2015 року. 13.03.2015 року на адресу надійшло звернення від відповідача, яким останній повідомив, що дві квартири за номерами[ADDRESS] та [ADDRESS] належать йому на праві власності, здає в оренду та станом на сьогоднішній день фактично проживає у Рівненській області, Рокітнівський район, село Нетреба, де проживає також з ним і малолітня [PERSON] 17.03.2015 року головним державним виконавцем з метою перевірки зазначеної інформації у зверненні відповідача (боржника) та встановлення факту по суті в порядку вимог ст. ст. 11, 20 Закону України "Про виконавче провадження" на адресу відділу ДВС Рокитнівського РУЮ Рівненської області направлено постанову з дорученням перевірити факт проживання відповідача в с. Нетреба Рокітнівського району Рівненської області та провести виконавчі дії у відповідності до виконавчого листа. 21.05.2015 року прийшов лист з відповіддю відділу ДВС Рокітнівського РУЮ Рівненської області, в якому вказано, що відповідач та малолітня [PERSON] на території Борівської сільської ради с. Нетреба Рокітнівського району Рівненської області не зареєстрований та не проживає, про що складено відповідний акт від 01.04.2015 року державним виконавцем та видана довідки із Борівської сільської ради. Також 23.05.2015 року відділом ДВС Ірпінського МУЮ було подання про розшук малолітньої [PERSON] до Ірпінського міського суду, суд задовольнив подання державного виконавця про розшук, на що відповідач подав апеляцію, яка повернула на новий розгляд до Ірпінського міського суду. 28.07.2015 року Ірпінським міським судом повторно розглядалось питання про розшук малолітньої [PERSON]. Суд виніс ухвалу про розшук [PERSON], на яку знов відповідач подав апеляцію. Вказує, що відповідач зухвало постійно порушує як вказані вимоги діючого законодавства, так і зазначене вище рішення суду та виконавчі документи, видані на його примусове виконання. На сьогодні відповідач злісно, ціленаправлено і усвідомлено ухиляється від виконання рішень судів і скриває її доньку. За даним фактом заведено кримінальну справі по ст. 382 ч.1 (витяг № 42014100100000327, дата внесення в ЄРДР 31.07.2014 року), а також за даною кримінальною справою [PERSON] є злісним неплатником аліментів, який ухиляється вже більше 30 місяців. Таким чином, винна поведінка матері, свідоме нехтування своїх матерінських обов'язків відносно двох малолітніх доньок та жорстокого поводження з дітьми, зазначених у позові, спростовується поясненнями у зустрічному позові та наданими доказами, які водночас підтверджують факт, що батько насильно розлучив двох малолітніх сестер, також насильно відібрав та переховує від матері старшу доньку [PERSON], перешкоджає зустрічам матері з малолітньою донькою, крім того, як позивач за первісною позовною заявою звернувся до суду із даним позовом, щоб не допустити виконання рішення про відібрання малолітньої [PERSON] у нього і подальшого проживання дитини з матір'ю [PERSON] З огляду на вищевикладене вважає, що відсутні будь-які підстави позбавляти її материнських прав відносно її доньки [PERSON], 2010 року народження, яку вона дуже любить та турбується про неї, оскільки позов абсолютно недоведений та відсутнє винне ухилення від виконання своїх материнських обов"язків. Вважає, що всі викладені вище дії відповідача у відповідності до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2012 року народження. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Також пояснила, що дитина [PERSON] в даний час проживає з батьком, але за якою адресою їй невідомо, зі слів батька - за адресою реєстрації, вона нещодавно бачила дитину на святкуванні дня народження, дитина була здорова та весела. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, заперечували проти обставин, викладених у його позові, просили відмовити [PERSON] у позові. Зустрічний позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, просили позов задовольнити. Крім того, позивач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в даний час відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 КК України по факту зникнення дитини [PERSON], в даний час розслідування ще не закінчено, місцезнаходження дитини не встановлено, молодша донька [PERSON] в даний час знаходиться в м. Хуст Закарпатської області у хрещеної, про що вона офіційно не повідомляла відповідні Служби у справах дітей. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області в судовому засіданні пояснила, що Служба у справах дітей Ірпінської міської ради не може надати відповідного висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, оскільки діти не знаходяться на території Ірпінської міської ради, а попередні висновки скасовані судом і рішення суду про це набрало законної сили. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано у встановленому законом порядку рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року у справі № 2610/29303/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від данного шлюбу позивач та відпоідач мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченкіського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року у справі № 2610/29360/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матірью та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Шевченківського району м. Києва про відібрання дитини та визначення місця проживання дітей з батьком задоволено позов [PERSON] та відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON]; визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з її матірью [PERSON] за адресою [ADDRESS], відібрано від [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON], [INFO] в передано її для подальшого проживання з [PERSON]. Дане рішення суду набрало законної сили. Встановлено, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року залишено без змін. У даній ухвалі зазначено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], яка народилася [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн., [PERSON], яка народилася [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн. щомісячно, починаючи з 6 лютого 2013 року до досягнення повноліття кожної дитини; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн., починаючи з 6 лютого 2013 року до досягнення трирічного віку [PERSON], вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, у решті рішення залишено без змін. Встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації від 08.05.2013 року № 249 "Про встановлення графіка побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON], [INFO]" встановлено громадянці [PERSON] наступний графік побачень з дитиною [PERSON], [INFO] до вирішення питання щодо місця проживання дітей в судовому порядку, а саме І та ІІІ п'ятниці місяця з 10.00 до 18.00 понеділка. Встановлено, що [PERSON] вищезазначені рішення Шевченківського районного суду м. Києва добровільно не виконуються, в даний час дані рішення перебувають на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції. Також встановлено, що за заявою [PERSON] відкрито кримінальне провадження № 42014100100000327 від 31.07.2014 року за ч.1 ст. 382 КК України, розслідування проводиться Шевченківським районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві. Також, за заявою [PERSON] відкрито кримінальне провадження № 12014100080008847 від 09.10.2014 року за ч.1 ст. 296 КК України Крім того, 23.12.2015 року за матеріалами перевірки ЄО № 2015001470 від 03.12.2015 року за заявою заступника міського голови Ірпінської міської ради Семко Н.Г. відкрито кримінальне провадження № 12015110040003199 за ч.1 ст. 115 КК України щодо розшуку та встановлення місця знаходження малолітньої [PERSON], [INFO], місце знаходження якої не відоме. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі № 367/7913/15-а за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - [PERSON] скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Іріпнської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] від 11.06.2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 153/8 від 23.06.2015 року; скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] від 02.09.2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 208/5 від 08.09.2015 року; скасовано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо залишення без змін висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Дана постанова суду набрала законної сили. Встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами, в яких вказував, що [PERSON] без його дозволу забравши малолітню доньку [PERSON], 2010 року народження виїхала за межі України, однак за даними заявами були винесені постанови про відмову у порушенні кримінальної справи. В судовому засіданні встановлено, що в даний час місцезнаходження малолітньої дитини [PERSON], [INFO] не встановлено, будь-яких належних та допустимих доказів того, що дитина в даний час проживає разом із батьком [PERSON] за адресою реєстрації [ADDRESS] суду не надано. Крім того, в судовому засіданні сторонами були пояснено суду, що кримінальне провадження № 12015110040003199 за ч.1 ст. 115 КК України щодо розшуку та встановлення місця знаходження малолітньої [PERSON], [INFO], місце знаходження якої не відоме на даний час триває і місце знаходження дитини на даний час також не встановлено. Разом із цим, в судовому засіданні відповідачка [PERSON] також пояснила, що малолітня [PERSON], 2012 року народження в даний час знаходиться в м. Хуст Закарпатської області у хрещеної, однак будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду також надано не було, висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] також не надано. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що в даний час місцезнаходження малолітньої дитини [PERSON], [INFO] не встановлено, малолітня [PERSON], [INFO] зі слів матері [PERSON] в даний час знаходиться в м. Хуст Закарпатської області, діти на території Ірпінської міської ради не перебувають, а тому суду не надано відповідного висновку органу опіки та піклування про доцільність чи про недоцільність позбавлення як [PERSON], так і [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей, попередні висновки органу опіки та піклування щодо доцільності та недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] скасовані судом. Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та жорстоко поводиться із нею. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] розшукує свою доньку [PERSON], вживає всіх заходів щодо встановлення її місцезнаходження, турбується про неї, що вбачається із наданих суду матеріалів справи та її особистих пояснень. Разом із цим, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не виконує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року, яке набрало законної сили та яким вирішено відібрати від [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON], [INFO] та передати її для подальшого проживання з [PERSON] За таких обставин, суд не вбачає передбачених законом підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Разом із цим, оскільки місцезнаходження малолітньої дитини [PERSON], [INFO] не встановлено, беззаперечних доказів того, що дитина в даний час проживає разом із батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні суду не надано, суд також вважає, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], 2010 року народження. Таким чином суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні позову повністю. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], то суд, виходячи із встановлених судом вищезазначених обставин, також вважає, що відсутні передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. На підставі ст. ст. 150, 157, 164, 180-182, 184, 191-192 СК України,

Outcome: dismissed