Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

КП "Придніпровська СУБ" Черкаської міської ради звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Черкаської міської ради про здійснення демонтажу. Позов обґрунтовує тим, що КП «Придніпровська СУБ» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, згідно рішення Черкаської міської ради №4-1343 від 16 липня 2009 року. Відповідно до цього рішення будинок та прибудинкова територія передані КП «Придніпровська СУБ» у господарське віддання. Відповідно до ч.3 ст. 78 ГК України майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання ( комунальне комерційне підприємство), а відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК України та іншими законами. Працівниками КП «Придніпровська СУБ» було встановлено, що на прибудинковій території будинку [ADDRESS] розміщено гараж, який на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу гаража серії АВК №783121 від 30 червня 2000 року. Згідно копії технічного паспорту реєстровий номер 2-55-202 встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив добудову гаража, а саме , збільшив розміри з 25,4 м. кв. до 31,1 м. кв., даний факт підтверджується відміткою КП "ЧООБТІ" в технічному паспорті. На прохання працівників КП "Придніпровська СУБ" надати відповідні дозвільні документи, відповідач повідомив, що таких немає. По даному факту було складено відповідний акт від 9 жовтня 2012 року, копію якого отримав представник відповідача за довіреністю, про що свідчить його підпис. Також, працівниками КП "Придніпровська СУБ" було встановлено, що біля гаражу відповідача [PERSON] самовільно було збудовано гараж іншими відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішення міської ради і виконавчого комітету про виділення земельної ділянки по [ADDRESS] та дозвіл на встановлення гаражу не приймались, як і не видавався дозвіл про добудову гаража. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно заняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи, знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно із ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт на об'єктах будівництва без дозволу на виконання будівельних робіт або його переоформлення, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом. Просили суд зобов'язати відповідача [PERSON] привести гараж до попереднього стану, а саме, демонтувати самовільну добудову площею 5,7 кв. м. та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 5,7 кв. м. на прибудинковій території житлового будинку по [ADDRESS] і привести її у придатний для використання стан, також зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести самовільно встановлений гараж та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на прибудинковій території житлового будинку по [ADDRESS] і привести її у придатний для використання стан. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2013 року в задоволенні позову КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2013 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2013 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2013 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегія суддів в ухвалі вказує на те, що залишаючи без змін рішення першої інстанції та зазначаючи, що позивач не мав права на звернення до суду з відповідним позовом, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась та обставина, що відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. З позовної заяви вбачається, що позивач є балансоутримувачем вищезазначеного будинку, який відповідно до рішення Черкаської міської ради переданий у його господарське відання і відповідно до норм ст.ст. 78,136 ГК України майно такого підприємства перебуває у комунальній власності, а статутом підприємства повинні передбачатися відповідні повноваження щодо користування, управління та розпорядження таким майном. Вказані обставини залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, а в матеріалах справи відсутній статут позивача, питання наявності повноважень щодо захисту інтересів Черкаської міської ради при судовому розгляді справи судами в ході судового розгляду не було з'ясовано, що призвело до необґрунтованих висновків щодо відсутності у позивача порушеного права, що підлягає судовому захисту. Отже, судами обох інстанцій при розгляді позовних вимог не повно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки, а з'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору. Відповідно до п.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав визначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Представник третьої особи - виконавчого комітету Черкаської міської ради Луговський О.С. позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надаи до суджу заяву про застосування строків позовної давності, оскільки про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався в 2007 році. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно договору купівлі - продажу гаража від 30 червня 2000 року [PERSON] купив гараж по [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорта на гараж по [ADDRESS], [PERSON] здійснена самовільна перебудова - збільшено розмір з 25,4 м2 на 31,1 м2. Як вбачається з акта від 1 лютого 2007 року, сусіди громадянина [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали даний акт про те, що вони не заперечують проти будівництва гаражу [PERSON], за адресою: [ADDRESS], нічиїх інтересів будівництво гаражу не зачіпає. Як вбачається з акта від 1 липня 2011 року року, сусіди громадянина [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали даний акт про наступне: в період з 2007 року по 2011 рік [PERSON], з дозволу сусідів збудував гараж в [ADDRESS]. Згодом він облаштував навколо гаражу огорожу з хвірткою, ключі від якої мають всі сусіди та вільно користуються проходом між гаражами. Зважаючи на зазначені обставини, підтверджують, що розташування гаражу та хвіртки не перешкоджає користуватися проходом до свого будинку та не створює ніяких незручностей. З акту КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 9 жовтня 2012 року вбачається, що на прибудинковій території будинку [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснили забудову гаража самовільно. Дозвільні документи відсутні. Також [PERSON] здійснено самовільну добудову до власного гаража. Дозвільні документи відсутні. По факту обстеження комісія прийшла до висновку зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснити демонтаж самовільно збудованого гаража, а також зобов'язати [PERSON] здійснити демонтаж самовільної добудови до власного гаража. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 1 жовтня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні гаражем встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30 червня 2000 року придбав цегляний гараж по [ADDRESS] площею 25, 4 кв.м. На прибудинковій території по [ADDRESS] відповідачі по справі самочинно збудували гараж із шлакоблоків площею 37 кв.м. Обидва гаражі знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у віддані КП «Придніпровська СУБ» і [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у передбаченому законом порядку не виділялась. Як вбачається з листа Інспекції ДАБК у Черкаській області від 23 травня 2012 року, інспекцією ДАБК у Черкаській області проведено перевірку з виходом на місце. Під час проведення перевірки встановлено, що гр. [PERSON] без відповідних дозвільних документів виконано будівельні роботи з влаштування гаража. Інспекцією гр. [PERSON] надано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, складено протокол про адміністративне правопорушення та буде притягнуто до відповідальності по справі про адміністративне правопорушення. Згідно листа управління планування та архітектури департаменту містобудування Черкаської міської ради від 23 серпня 2012 року, на земельну ділянку, площею 1111 кв.м. по [ADDRESS], на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі та споруди, наявні містобудівні обмеження та обтяження землекористування, а саме: пов'язані із реалізацією генерального плану міста (передбачена реконструкція садибної забудови під малоповерхову житлову забудову), пов'язані із розміщенням частини земельної ділянки в межах охоронної зони діючих інженерних мереж, тому відведення земельної ділянки може бути проведено згідно з чинним законодавством до початку планової забудови вищезазначеної території. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] на прибудинковій території будинку [ADDRESS] самовільно здійснив добудову до належного йому гаража, збільшивши тим самим його розмір та площу, в відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] самочинно побудували капітальний гараж на вказані прибудинковій території. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Суд вважає, що КП «Придніпровська СУБ» є належним позивачем по даній справі з огляду на наступне. Так, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1480 від 31 жовтня 2007 року, КП «ВЖ РЕУ №3» визначено виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по [ADDRESS]. Рішенням Черкаської міської ради №4-1343 від 16 липня 2009 року, припинені шляхом злиття комунальні підприємства: «ВЖРЕУ №1,2,3,4,5,6,7» і на базі КП «ВЖРЕУ №3,4,1» створене комунальне підприємство «Придніпровська СУБ». Рішенням Черкаської міської ради №5-252 від 3 грудня 2009 року затверджено передавальний акт КП «ВЖРЕУ №3», згідно якого, всі сукупні валові активи та пасиви (майно, капітал та зобов'язання ), зведений перелік яких наведено в передавальному балансі, передано від юридичної особи, що припиняється - КП «ВЖРЕУ №3», до юридичної особи - правонаступника - КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради. При цьому КП «Придніпровська СУБ » ЧМР є правонаступником щодо всіх зобов'язань, всіх кредиторів та боржників КП «ВЖРЕУ №3». Як вбачається з переліку окремих об'єктів та пасивів з передавального балансу, КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради передано житловий будинок по [ADDRESS]. Встановлено, що на підставі статуту КП «Придніпровська СУБ» - власником та одноосібним засновником КП «Придніпровська СУБ» є територіальна громада міста Черкаси в особі Черкаської міської ради. Органом управління підприємства є департамент житлово-комунального комплексу виконавчого комітету Черкаської міської ради. Відповідно до статті 78 ГК України комунальне підприємство утворюється органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених ГК України та іншими законодавчими актами. Згідно ст. 24 ЖК України та установчих документів комунальне підприємство КП «Придніпровська СУБ» забезпечує схоронність житлового фонду і належне його використання, а також контролює додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, здійснює утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Так, як вбачається з п.2.2. статуту КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, основними напрямками діяльності підприємства є проведення всіх передбачених законодавством України заходів для запобігання самовільному будівництву балконів, гаражів та інших споруд на прибудинковій території та території, яка закріплена за підприємством. Сприяння органам місцевого самоврядування при здійсненні заходів, щодо знесення самовільно збудованих споруд, демонтажу, перевезення та зберігання безхазяйного майна (кіосків, павільйонів, гаражів, рекламо носіїв, залишків будівельних матеріалів, автомобілів та ін.) та самовільно розміщених об'єктів, що порушують правила благоустрою міста, в порядку визначеному законодавством України. Відповідно до п.4.3. статуту, майно закріплене власником за підприємством на праві господарського відання є власністю територіальної громади м. Черкаси. Підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном, з обмеженням правомочності, щодо такого майна, та у відповідності до чинного законодавства та цього Статуту. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Отже, у відповідності до п.2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів, а п.5 ст. 26 вказаного Закону встановлює порядок здійснення забудови та виключний перелік обов'язкової документації, яка у відповідачів відсутня. Згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність, а відповідно до п. 24 постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» особи, винні у недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві, у виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього,- несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. Суд вважає, що самочинне будівництво здійснене відповідачами порушує право позивача щодо належного утримання прибудинкової території будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно заняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи, знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Враховуючи те, що самочинно здійснена добудова відповідачем [PERSON] та самочинне будівництво гаража відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] являються самочинним будівництвом, які побудовані без належного дозволу і без належно затвердженого проекту, з порушенням будівельних норм та правил до того ж на земельній ділянці, яка належним чином відповідачам не відводилась та не надавалась, а зобов'язання відповідачів здійснити перебудову є неможливим через відсутність належним чином затвердженого проекту, суд вважає що позов підлягає до задоволення. Суд не знаходить підстав для задоволення заяви відповідачів про застосування строків позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з акту від 1 липня 2011 року гараж був побудований [PERSON] в 2011 році. Про те, що гараж побудований самочинно позивачем було виявлено 9 жовтня 2012 року про що був складений відповідний акт. Позивач звернувся до суду з позовом 16 жовтня 2012 року, не пропустивши ти самим трирічний строк звернення до суду. Посилання відповідачів на те, що про порушення свого права позивачу стало відомо в 2007 році, коли був складений акт від 1 лютого 2007 року є помилковим, оскільки вказаним актом сусіди відповідачів не заперечували проти будівництва гаражу, а сам гараж був побудований в 2011 році. На підставі викладеного,

Outcome: approved