Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Кредобанк", третя особа: ТзОВ "Аскона"ЛТД" про визнання договору поруки від 26 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON], припиненим з 25 лютого 2013 року Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до умов кредитного договору № 176 від 22.08.2008р., викладеного в новій редакції від 18.02.2010р., із змінами та доповненнями станом на 26 жовтня 2012р., ТзОВ «Аскона» ЛТД надало банку, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, в заставу нерухоме та рухоме майно, оціночною вартістю 5 259 657,16 грн., з яких заставна вартість транспортного засобу марки МАЗ 437041-262, реєстраційний № [NUMBER], становила 47 743,40 грн. 26 жовтня 2012р. він уклав з ПАТ "Кредобанк" договір поруки, за умовами якого він зобов'язувався відповідати перед банком за виконання ТзОВ «Аскона» ЛТД зобов'язань в повному обсязі за вказаним вище кредитним договором. Після укладення договору поруки 25 лютого 2013р. між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ «Аскона» ЛТД було укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного вище кредитного договору, згідно з якими відбулася зміна забезпечення по кредитному договору, а саме: відбулося вивільнення з під застави транспортного засобу марки МАЗ 437041-262, реєстраційний № [NUMBER] та зменшено вартість заставленого ТзОВ «Аскона» ЛТД майна на 47 743,40 грн. Вивільнення з під застави вказаного автомобіля відбулося за згодою ПАТ «Кредобанк», що підтверджується листом банку від 25.02.2013р. № 29.00.3854/13. В подальшому відчуження вказаного вище автомобіля здійснило ТзОВ «Аскона» ЛТД фізичній особі за 11 000,00 гривень, що на 36 743,40 гривень менше його заставної вартості, та підтверджується довідка-рахунком від 22.02.2013р., видатковою накладною від 25.02.2013р. та випискою з поточного рахунку ТзОВ «Аскона» ЛТД про отримання коштів. При відчуженні автомобіля оцінка його вартості не проводилася. Згоду про внесення вказаних вище змін щодо зменшення вартості заставного майна до кредитного договору в нього ніхто не запитував та не повідомив про такі зміни. Вважає, що договір поруки, укладений мною з ПАТ «КРЕДОБАНК», припинив свою дію, оскільки без його згоди відбулися зміни в умовах кредитного договору щодо зобов'язань між його сторонами в частині внесення забезпечення у формі застави, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності перед банком у випадку невиконання ТзОВ «Аскона» ЛТД умов кредитного договору. Збільшення обсягу його відповідальності, як поручителя, полягає в тому, що він підписуючи договір поруки, враховував умови кредитного договору щодо обов'язку ТзОВ «Аскона» ЛТД надати банку в заставу майно вартістю 5 259 657,16 грн. для забезпечення виконання своїх зобов'язань по кредитному договору, але, після підписання 25 лютого 2013р. без його згоди вказаного вище договору про несення змін та доповнень до кредитного договору, зобов'язання позичальника щодо забезпечення виконання умов кредитного договору зменшилися перед банком до 5 211 923,76 гривень, тобто на 36 743,40 гривень менше, а розмір зобов'язань ТзОВ «Аскона» ЛТД не зменшився на цю суму, внаслідок чого вважає, що такий договір поруки підлягає припиненню, тому для захисту свого права та інтересу змушена звернутись до суду. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, які містяться в матеріалах справи. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що до умов кредитного договору № 176 від 22.08.2008р., викладеного в новій редакції від 18.02.2010р., із змінами та доповненнями станом на 26 жовтня 2012р., ТзОВ «Аскона» ЛТД надало банку, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, в заставу нерухоме та рухоме майно, оціночною вартістю 5 259 657,16 грн., з яких заставна вартість транспортного засобу марки МАЗ 437041-262, реєстраційний № [NUMBER], становила 47 743,40 грн.(а.с.5-18). Відповідно до ст. 553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. 26 жовтня 2012р. між [PERSON] та ПАТ "Кредобанк" укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов'язувався відповідати перед банком за виконання ТзОВ «Аскона» ЛТД зобов'язань в повному обсязі за вказаним вище кредитним договором(а.с.20). Після укладення договору поруки 25 лютого 2013р. між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ «Аскона» ЛТД було укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного вище кредитного договору, згідно з якими відбулася зміна забезпечення по кредитному договору, а саме: відбулося вивільнення з під застави транспортного засобу марки МАЗ 437041-262, реєстраційний № [NUMBER] та зменшено вартість заставленого ТзОВ «Аскона» ЛТД майна на 47 743,40 грн.(а.с.19). Як вбачається із листа ПАТ "Кредобанк" від 25.02.2013р. № 29.00.3854/13(а.с.21), що вивільнення з під застави вказаного автомобіля відбулося за згодою ПАТ «Кредобанк». Із довідки-рахунком від 22.02.2013р., видатковою накладною від 25.02.2013р. та випискою з поточного рахунку ТзОВ «Аскона» ЛТД про отримання коштів(а.с.22-24) підтверджується, що відчуження вказаного вище автомобіля здійснило ТзОВ «Аскона» ЛТД фізичній особі за 11 000,00 гривень, що на 36 743,40 гривень менше його заставної вартості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.530 ЦК України). Застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 Цивільного кодексу України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо-/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави/іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Отже, зі змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.02.2013р. № 6-172цс12, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни «повного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Слід зазначити, що вищезазначена Постанова, у розумінні\~статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є рішенням Верховного Суду України, яке прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, і є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Окрім цього, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до змісту ст.ст.559,598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Відповідно до частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. З огляду на те, що доводи представника позивача про припинення Договору поруки внаслідок відсутності сповіщення поручителя [PERSON] щодо продажу заставного майна є неправильним, оскільки обов'язок сповіщення кредитором поручителів щодо продажу заставного майна нормами діючого законодавства, умовами кредитного договору, договору поруки та договору застави - не передбачено. Вивільнення з під застави майна не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Застава, як і порука, є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Прийняття додатково, в якості забезпечення виконання зобов'язання, нового майна, чи вивільнення з під-застави майна, що вже перебуває в заставі, не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя та не потребує його згоди. Тому суд вважає, твердження представника позивача про те, що внаслідок вивільнення з під застави транспортного засобу марки МАЗ 437041-262, реєстраційний № [NUMBER], яким забезпечувався кредитний договір призвело до неузгодженого з [PERSON] збільшення обсягу його відповідальності є помилковим та безпідставним Згідно п.4.8 Договору поруки від 26.10.2012 року передбачено, що у випадку внесення без згоди поручителя до Кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір зобовязань за Кредитним договором обсяг його відповідальності не збільшується За таких обставин на підставі п.4.8 Договору поруки від 26.10.2012 року суд приходить до висновку, що сам поручитель дав згоду на зміну свого основного зобов'язання, а тому такі умови сторонами є відомі та узгоджені. Як було вище зазначено, [PERSON] булі відомі усі умови кредитного договору. ПАТ "Кредобанк" жодні умови договору, що впливають на матеріальну відповідальність поручителя не змінював. Тому, доводи представника позивача про те, що договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки вважає, що збільшився обсяг відповідальності позивача, як поручителя, в тому, що позивач підписуючи договір поруки, враховував умови кредитного договору щодо обов'язку ТзОВ «Аскона» ЛТД надати банку в заставу майно вартістю 5 259 657,16 грн. для забезпечення виконання своїх зобов'язань по кредитному договору, але, після підписання 25 лютого 2013р. без його згоди вказаного вище договору про несення змін та доповнень до кредитного договору, зобов'язання позичальника щодо забезпечення виконання умов кредитного договору зменшилися перед банком до 5 211 923,76 гривень, тобто на 36 743,40 гривень менше, а розмір зобов'язань ТзОВ «Аскона» ЛТД не зменшився на цю суму, є необґрунтованими. Оскільки, внаслідок укладення договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 25.02.2013 року обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя жодним чином не збільшився, позовні вимоги є безпідставними. Крім цього представник позивача покладається на ухвалу господарського суду Львівської області від 27.10.2015 року по справі № 914/2965/14 про банкрутство ТзОВ «Аскона» ЛТД. Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Відповідно до абз.2 ч.6\~ст.39 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців",\~\~дата внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою припинення юридичної особи. Відповідно до ч.5\~ст.111 ЦК України\~юридична особа є ліквідованою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, суд вважає, що відомостей внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення ТзОВ «Аскона» ЛТД в результаті її ліквідації немає, а тому станом на 11.11.2015 року юридична особа ТзОВ «Аскона» ЛТД не припинила свою діяльність, а тому суд не бере до уваги ухвалу господарського суду Львівської області від 27.10.2015 року по справі № 914/2965/14 про банкрутство ТзОВ «Аскона» ЛТД подану представником позивача. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed