Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до угоди. В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на наступні обставини. Так позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками в рівних частинах, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане домоволодіння яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] розміщене на земельній ділянці площею - 516 кв.м., згідно з рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №275 від 13 квітня 1958 року та акту зазначення меж. Однак у фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею - 562 кв.м. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.03.2017р. номер провадження: 22-ц/785/2366/17 у цивільній справі № 523/7392/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельної ділянки, яким було відмовлено [PERSON] у відповідному цивільному позові. Вищевказане рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на тому, що ще 08 липня 2005 року [PERSON] , батько відповідача, та [PERSON] домовилися про порядок користування земельною ділянкою підтвердивши свою згоду в заяві посвідченій нотаріусом. Згідно із змістом вказаної заяви було визначено порядок користування ділянкою загальною площею 0,0536 га, та в користування [PERSON] передано ділянку площею 0,0190 га, а [PERSON] ділянку площею 0,0346 га.. Позивач стверджує, що відповідач захопив земельну ділянку, яка значно більша ніж та, яка було визначена у спільній заяві від 08.07.2005р.. Данні обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №523/7392/15-ц та рішення Апеляційного суду одеської області від 09.03.2017 року. Частинами 3 та 4 ст. 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Як роз`яснив Верховний Суд України у п.21 вказаної вище постанови Пленуму, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. На підставі викладеного, позивач просив: встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005 року посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Хімченко Р.О.; зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та членам його сім`ї в користуванні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачf підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що відповідач [PERSON] користується більшою частиною ділянки, а ніж він має право. Відповідач, а також його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі. В якості заперечень на позовні вимоги позивача відповідач посилається на наступні обставини. Так рішенням Суворовського районного суду м Одеси від 13.12.2016 р. задоволені були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 516 кв.м за адресою [ADDRESS] , яка надана згідно рішення № 275 від 11.04.1958р. виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих. Згідно цього рішення [PERSON] був зобов`язаний знести самовільно встановлені паркани на земельній ділянці, яка згідно варіанту № 2 висновку експертизи виділена йому у користу\-вання. 09.03.2017р. Апеляційний суд Одеської області ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] оскаржив вищевказане рішення у касаційному порядку, проте його скарга не розглянута до теперішнього часу. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено,що рішенням № 275 від 11.04.1958р. виконкому Ленінської райради депутатів трудящих [PERSON] була надана земельна ділянка площею 516 кв.м у в [ADDRESS], був складений Акт зазначення меж, проведений винос на місцевості меж. Отже встановлювати порядок користування можна лише тією земельною ділянкою, яка надавалась органами влади. На зазначеній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок, який належав йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку. 21.10.1969 р. [PERSON] купив 1/2частину домово\-лодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджу\-ється рішенням народного суду Ленінського району м.Одеси від 24.11.1970 р. В процесі експлуатації [PERSON] до житлового будинку літ. "А" були побудо\-вані прибудови: літ. «а1», «а2», «а3», вбиральня "Е", гараж «Ж», сараї літ."О, Н, З, И, М", навісу літ. "Л", душ "С". Зазначені прибудови були прийняті в експлуатацію і на підставі рішення виконав\-чого комітету Одеської міської ради № 929 від 20.12.2005 р. [PERSON] видано сві\-доцтво про право власності на 1/2 ч. домоволодіння [ADDRESS] , в якому зазначено: в цілому складається з одного жилого будинку літ. "А" загальною площею 105,6 кв.м.,жилою площею 39,6 кв.м, сараїв літ."О, Н, З, И, М", навісу літ. "Л". [INFO] . [PERSON] помер. 14.01.2009р. державним нотаріусом Восьмої одеської нотаріальної контори Царелунга Валентину Михайловичу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , яка в цілому складається з одного житлового будинку літ. "А" житловою площею 39.6 в.м, сараїв літ."3,И,М,Н,0", душу "С", убиральні "Е", навісу літ. "К", 1-12 огород\-ження, 1 - цистерна, II, III - мостіння, зареєстроване в КП "ОМБТІ та РОЬГ 04.02.2009 р. за № 13149 в кн.176доп-2. [PERSON] є співвласником зазначеного домоволодіння, розта\-шованого за адресою [ADDRESS] та йому належить 1/2 частина цього домоволодіння в порядку спадкування після смерті його діда [PERSON] , померлого [INFO] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.1983 р. державним нотаріусом Восьмої одеської нотаріальної контори, зареєстрованого в ОМБТІ 09.12.1983р. . за № 13749 стор.96 кн.122. Судом встановлено, що між співвласниками домоволодіння виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою. Згідно технічної документації у фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 562 кв.м. 08 липня 2005 року [PERSON] , батько позивача, та [PERSON] домовилися про порядок користування земельною ділянкою підтвердивши свою згоду в заяві посвідченій нотаріусом (а.с….). Згідно із змістом вказаної заяви було визначено порядок користування ділянкою загальною площею 0,0536 га, та в користування [PERSON] передано ділянку площею 0,0190 га, а [PERSON] ділянку площею 0,0346 га. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Частиною 2 ст. 88 ЗК України встановлено, що договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Суд вважає, що заява, яка підписана [PERSON] та [PERSON] не може вважитись договором про спільну часткову власність на земельну ділянку за наступних підстав. Так, згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 1 ст. 86 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до приписів ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Судом встановлено, що право власності у сторін на земельну ділянку по [ADDRESS] не виникало за підстав, визначених у ст. 81,87 ЗК України. Отже застосувати дію ст. 88 ЗК України у виниклих правовідносинах неможливо. Суд вважає, що сторони є користувачами земельної ділянки, а не співвласниками. Так, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У підп. "ґ" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В даному випадку можливо визначення порядку користування земельною ділянки лише в судовому порядку, а вимагати встановлення порядку земельною ділянкою відповідно до договору може лише співвласники земельної ділянки. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005р., яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Хімченко Р.О., у реєстрі за 3143,3142 не підлягають задоволенню. Суд також вважає, що зі сторони позивача не надано достатньо доказів, які підтверджують, що [PERSON] здійснює перешкоди [PERSON] та членам його сім`ї у користуванні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а отже данні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed