Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, Другої Черкаської державної нотаріальної контори, [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», обґрунтовуючи свій позов тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є її батьком та відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Вказує, що всі три сестри є спадкоємцями і вважають, що у них є законне право на спадок у розмірі 1/3 частини спадко\-вого домоволодіння, хоча спадкодавець, а саме їх покійний батько [PERSON] також не оформив своє право на спадок опісля смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також не узаконив при житті самочинно збудоване домоволодіння з надвірними спорудами у порядку ч. 3 ст.376 ЦК України, на земельній ділянці, що не була від\-ведена для самочинного будівництва за адресою [ADDRESS] )площею 500,0 кв.м., яка була відведена для будівництва законного домоволодіння згідно договору від 26.08.1954, укладеного виконаним комітетом Черкаської міськради з [PERSON] . За таких обставин спадкова частка у даному позові у розмірі 1/3 частині спадко\-вого самочинного домоволодіння належить спадкоємцю [PERSON] та її двом рідним сестрам, [PERSON] та [PERSON] по 1\\3 частині кожному спадкоємцю. Однак сестри заперечують факт наявного самочинно\-го будівництва і вважають, що це законно побудовані домоволодіння, які не ви\-магають потреби узаконення їх права власності у відповідності до ч. 3 ст.376 ЦК України. Таким чином, позивач [PERSON] звернулася до суду та просить визнати за нею право власності в поряд\-ку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину самочинного домоволодіння з надвірними спорудами по [ADDRESS] , а саме: 1)2-х поверховий житловий будинок, збудованого 1962 року, під літ.Б-1,Б1-2,б1,б2,б3,б4,б5. Поверх 1 кв.1., який складається з житлової прибудови Б1-2 рік побудови 1986, прибудови б1 - рік побудови до 1984; прибудови б2 - рік побудови 1983; прибудови бз - рік побудови 1983; прибудови б4 - рік побудови 1983; прибудови б5 - рік побудови 1983. Згідно плану внутрішнього розташування: Номер 1-1 (коридор) пл.2,2 кв.м., номер 1-2 (котельня) пл.5,9 кв.м., номер 1-3 (коридор) пл.,2,8 кв.м., номер 1-4 (кухня) 8,2 кв.м., номер 1-5 (кімната) пл.15,3 кв. м., номер 1-6 (кімната) пл.8,5 кв.м., номер 1-7 (санвузол) пл.4,5 кв.м.; Поверх 1 кв.2., Номер 1 (коридор) пл.6,1 кв.м., номер 2-1 (кухня) пл.,10,3 кв.м., номер 2-3 (кім\-ната) пл., 11,2 кв.м., номер І (коридор) пл. 6,1кв.м. 2) Другий поверх літ.Бі-2, номер 1-8 площею 15,6 кв.м. Надвірні споруди: 1)Літер "Е"(вбиральня) рік побудови до 1984; 2) Літер "Ж"(сарай тимчасовий) рік побудови 1996 р; 3) Літер "3"(навіс) рік побудови 2000; 4) літер № 1,2,4,5 (огорожа); 5) Літер № 3 (водоколонка); Літер № 6 (зливна яма). Ухвалою суду від 13.01.2020 прийнято та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи. 29.01.2020 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Топор І.О. в судове засідання не з`явились, до початку надали заяву від 20.05.2020, в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі. До того ж, 27.01.2020 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не підлягають до задоволення. Представник відповідача - Другої Черкаської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, до початку надали заяву від 01.09.2020, в якій просили розгляд справи здійснювати без участі їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи КП «ЧООБТІ» в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть від 09.10.2014 серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS] , яке на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 26.08.1954 та рішення Виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 396 від 21.03.1953 матері померлого і бабусі позивачки - [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] , за заявою доньки померлого [PERSON] , яка є відповідачем по справі, Другою Черкаською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 479/14№ у спадковому реєстрі 56633645, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.10.2014. Відомості про те, що позивач [PERSON] зверталася з подібною заявою до нотаріуса в матеріалах справи відсутні. До того ж, позивачка стверджує, що її батько на момент смерті його матері [PERSON] проживав разом з нею, був зареєстрований і фактично управляв домоволодінням, тож вважається таким, що прийняв спадщину за законом після померлої матері. На підтвердження постійного проживання та фактичного управління спадщиною надає лише довідки про склад сім`ї, осіб зареєстрованих за вказаною адресою, що на думку суду не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України, та не є достатнім та належним для підтвердження факту постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналогічні положення були закріплені ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року (що діяв на час смерті [PERSON] ), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тож, [PERSON] за життя юридично не оформив спадщину після своєї матері [PERSON] та не отримав свідоцтва про прийняття спадщини, про що вказує і сама позивачка у позовній заяві. Тому, постановою державного нотаріуса Другої черкаської нотаріальної контори від 11.03.2016 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на домоволодіння [ADDRESS] , що залишилось після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Причиною відмови у видачі свідоцтва є те, що право власності на вказане майно не було зареєстроване при житті [PERSON] у відповідному органі державної реєстрації нерухомого майна. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 331 ЦК передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 5 ст.1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно будованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з рахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від: 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до п. 8 постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Проте, в позовній заяві та в ході розгляду справи, позивач [PERSON] не ставила вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованого нерухомого майна. Щодо амністії самочинного будівництва, про застосування якої зазначає позивачка у позовній заяві, суд звертає увагу на таке. Будівельна амністія передбачає, що орган державного архітектурно-будівельного контролю може прийняти в експлуатацію об`єкт будівництва за результатами технічного обстеження, тобто без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, тобто в спрощеному порядку. Застосована вона може бути лише до об`єктів, які відповідають умовам, визначеним у пункті 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: об`єкт будівництва за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками; це індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок загальною площею до 300 м.2 , або господарська (присадибна) будівля чи споруда загальною площею до 300 м2, збудована у період з 05.08.1992 до 09.04.2015, або будівля чи споруда сільськогосподарського призначення, будована до 12.03.2011; об`єкт збудований на земельній ділянці відповідного цільового призначення; заява про прийняття в експлуатацію відповідного об`єкта будівництва подана власником або користувачем земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що самочинне будівництво складається з декількох об`єктів: двохповерхового житлового будинку, 1962 року побудови; житлової прибудови 1986 року побудови; прибудов 1983 року та 1984 року; інші надвірні споруди, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] . Тож, підсумовуючи викладене вище, до самочинного будівництва не може бути застосовано так звану будівельну амністію за п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» , так як двохповерховий житловий будинок з житловими та іншими прибудовами побудований до 05.08.1992. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до Черкаської міської ради, Другої Черкаської державної нотаріальної контори, [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» про встановлення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є необґрунтованим та не доведеним, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed