Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

05.03.2020 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в якому просить виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про нього як про батька дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем [PERSON] з 08.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.03.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В актовому записі про народження дитини 27.09.2018 року було внесено змін та позивача вказано батьком [PERSON] , [INFO] . Однак позивач стверджує, що він не є біологічним батьком даної дитини. Пояснює, що з відповідачем він був знайомий вже давно, певний час перебували у відносинах, тому сприйняв як достовірні пояснення [PERSON] , що він є батьком дитини. Не маючи сумнівів щодо свого батьківства за його заявою до актового запису про народження дитини були внесені зміни про батьківство, згідно яких він є батьком [PERSON] . Після одруження сімейне життя у сторін не склалося, виникли часті суперечки та сварки. 05.03.202 0року шлюб між сторонами розірвано. Саме під час спорів та сварок з відповідачем у позивача виникли сумніви щодо батьківства, а саме щодо того, чи є він біологічним батьком [PERSON] . За таких обставин просить виключити відомості про нього як про батька хлопчика. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідача в судове засідання не прибула повторно. Про день розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань до суду не направляла. Від третьої особи надійшла заява, в якій просять справу слухати без участі представника. Не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, не подала у встановлений строк відзив на позов, та враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти постановлення заочного рішення, суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. Сторони з 08.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.03.2020 року Новоград-Волинським міськрайонним судом у Житомирській області було розірвано, що підтверджується копією рішення суду №285/593/20 ( а.с. ). [INFO] у відповідача народився син [PERSON] , про що складено актовий запис № 693 (а.с. 7). Згідно витягу з ДРАЦСГ про внесення до актового запису змін, доповнень, батьком сина відповідно до вимог ст. 126 СК України, за заявою жінки та чоловіка, записаний позивач [PERSON] та внесено відповідні зміни про дитину, змінено прізвище дитини з " [PERSON] " на " [INFO] ", по батькові з " [PERSON] " на " [INFO] " (а.с. 5). Відповідно до положень ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, отримання відомостей стосовно аспектів індивідуальності особи та життєво важливий інтерес, що підпадає під дію Конвенції, - право на достовірну інформацію про одну із невід`ємних складових своєї ідентичності, наприклад, особи батьків, - сприяє розвитку людини (справа «Мікуліч проти Хорватії» [Mikuliжc v. Croatiа] від 7 лютого 2002 року, № 53176/99, п.п. 54, 64). З урахуванням викладеного, суд при вирішені спору у цій справі виходить із пріоритетного для цього спору принципу забезпечення інтересів дитини та приходить до таких висновків. Позивачем будь-яких доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги суду не надано, клопотання про призначення експертного дослідження з приводу наявності чи відсутності кровного споріднення з хлопчиком ним заявлено не було. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Суд, за положеннями ст.ст. 77-78 ЦПК України приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, лише припущення позивача щодо відсутності кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON] , 2012 року народження, не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів у цій справі. Будь-яких інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач не є біологічним батьком хлопчика, суду сторонами не надано. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.

Outcome: dismissed