Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

26 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи вимоги тим, що 04.03.2016 року о 11 год. 00 хв. в м. Фастові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1). «Ніссан» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] (надалі - відповідач); 2). «Шкода» д.н. [NUMBER] (надалі - автомобіль Потерпілого), яким керував [PERSON] (надалі - Потерпілий). Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2016, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. В результаті ДТП, що сталася з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки «Шкода» д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно правова відповідальність на той час автомобіля була застрахована в НАСК «ОРАНТА» №АЕ/5067233. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 05.03.2016 року та з заявою про виплату страхового відшкодування від 05.03.2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП склала 6834,60 грн. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодувати спричинені збитки, власник пошкодженого автомобіля «Шкода» звернувся до позивача з заявою про відшкодування збитків, відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 35 та п. 41.1 ст. 41), яким в свою чергу було здійснено виплату відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат на збір документів та витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 7585,64 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 04 березня 2016 року близько 11 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] рухаючись по вул. Соборна в м. Фастові виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не був уважним та не надав переваги в русі автомобілю «Шкода» д.н.з. [NUMBER] в результаті чого сталося зіткнення та вказані автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив ст. 124 КУпАП. Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2016 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП /а.с.8/. У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Судом встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно Полісу №АЕ/5067233 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.09.2015, автомобіль марки «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] застрахований в НАСК «ОРАНТА» /а.с.9/. В результаті зазначеної дорожньої пригоди автомобіль марки «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] отримав пошкодження, в зв`язку з чим власник [PERSON] , 05.03.2016 звернувся до позивача із відповідною заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування /а.с.11/. На підставі вищенаведеної норми закону, позивачем згідно Наказу №5719 від 18.07.2016 було здійснено виплату в розмірі 6 834,60 грн. /а.с.25/, крім того позивачем було сплачено послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 751,04 грн./а.с.28/, усього в сумі 7 585,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №5719рв від 19.07.2016, №4616рв від 26.05.2016. Судом встановлено, що на адресу відповідача було направлено лист-пропозицію відшкодувати витрати позивача в добровільному порядку, але відшкодування витрат в добровільному порядку відповідачем здійснено не було/а.с.33/. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення в порядку регресу з [PERSON] витрат пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та витрат на послуги аварійного комісару в розмірі 7 585,64 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1921,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved