Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Батьківщина», що знаходилося на території [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що її чоловік [PERSON] з 1993 року був прийнятий в члени колгоспу «Батьківщина» на території [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, де працював кермачем по трудовій угоді. Відповідно до архівної довідки № 174/01-46 від 07.12.2018 в лютому 2000 року КСП «Батьківщина» реформоване в СВК «Батьківщина». Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 16 вересня 1996 року № 19 [PERSON] включений в списки на розпаювання землі членів КСП «Батьківщина» із внутрігосподарського резерву, які працюють в господарстві з 1993 року та працюючих по трудовій угоді внесений до списків на розпаювання землі із держрезерву. Відповідно до архівної довідки від 22 серпня 2018 року [PERSON] працював в колгоспі «Родина», яке реорганізоване в КСП «Батьківщина» з 1994 року по 2001 рік. При розпаюванні земель колишнього колгоспу «Батьківщина», який перетворений був на АТ згодом на КСП, потім на СВК чоловіка позивача так і не було внесено до списків осіб пайовиків, які мали право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього колгоспу,сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. Згідно відповіді відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відповідно до додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» серії КР-3 № 000012, [PERSON] в списках відсутній. Про внесення його до додаткових списків інформація відсутня. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просить справу розглядати у її відсутності. Представник [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень не надав. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої вказала, що питання, повязані із виділенням земельних часток (паїв) належить відповідним сільським, селищним та міським радам, просить розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 355154 [PERSON] [PERSON] (дошлюбне прізвище Непран) [PERSON] уклали шлюб 28 червня 1991 року, який зареєстрований відділом РАГС м. Красний Луч Луганської області. Згідно з архівною довідкою № С- від 22 серпня 2018 року, [PERSON] має стаж роботи в колгоспі «Родина» в с. Богданівка з 1994 про 2001 роки. Відповідно до архівної довідки від 7 грудня 2018 року № 174/01-46 колгосп «Родина» реорганізоване в КСП «Батьківщина». Яке згодом реформоване в СВК «Батьківщина». Відповідно до архівного випису з протоколу №19 засідання правління КСГП «Батьківщина» Знамянського району Кіровоградської області від 16 вересня 1996 року [PERSON] введений у списки на розпаювання землі із держрезерву, як член колгоспу, які працюють в господарстві із 1993 року. Відомості про отримання позивачем сертифікату на право на земельну частку (пай) або державного акту про право власності на земельну ділянку, відсутні. В судовому засіданні встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» КР-3 000012 виданий 06 жовтня 1995 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 26 квітня 1995 року № 43. Судом встановлено, що відповідно до наданих документів [PERSON] був членом колгоспу та прийнятий на роботу в господарство в 1994 році. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Право на\~земельну частку\~(пай)\~мають тільки\~члени недержавного\~сільськогосподарського підприємства,\~а надання\~права на\~земельну частку\~(пай)\~здійснюється відповідно\~до \~встановленого членства\~в підприємстві. Відповідно\~до ст.\~ 5\~Земельного кодексу\~України (\~561-12\~)\~та згідно\~ з\~ пунктом\~ 3\~ -\~ 5\~ Рекомендацій\~ по\~ складанню\~ проектів\~роздержавлення і\~ \~приватизації \~ земель\~ \~сільськогосподарських підприємств\~ і\~ організацій\~при передачі\~земель у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~місцевими радами\~ на\~своїй \~території \~створюється резервний\~фонд земель\~за погодженням\~місця розташування\~з землекористувачем\~у розмірі\~до 15\~відсотків площі\~усіх сільськогосподарських\~угідь,\~включаючи угіддя\~в межах\~відповідних населених\~пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статтями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України ( 561-12 ). Статтею 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. [PERSON] помер 17 листопада 2002 року. Позивач є єдиним спадкоємцем після його смерті та фактичними діями вступила в управління та володіння його майном, проживала разом з ним на час смерті. Інші спадкоємці в судовому засіданні не встановлені. Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу [PERSON] РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського кооперативу, включений підприємством до списків на розпаювання землі із держрезерву, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка та вважається такою, що прийняла спадщину, тому суд вважає захистити право позивача в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved