Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), через свого представника, звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (далі - відповідач), з вимогами: - скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №26599991 від 30.11.2015) про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташованої на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вчинений на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 до договору оренди землі (№54 від 01.01.2007); - зобов`язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташованої на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 01.01.2007 між позивачем та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є відповідач, було укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташовану на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. У 2018 році позивач дізналася, що 27.12.2010 між нею та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" також було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2007, яку було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення за №26599991 від 30.11.2015), де строк оренди земельної ділянки становив 20 років. Підписання позивачем такої додаткової угоди заперечується, а з даного приводу вона зверталася з позовом до відповідача про визнання недійсною такої додаткової угоди, (справа №136/2112/18). Після призначення судом у зазначеній справі судово-технічної та почеркознавчої експертизи, було надано експертиний висновок про те, що підпис у оспорюваній додатковій угоді до договору оренди землі був нанесений за допомогою знакодрукуючої техніки. Однак, у зв`язку зі зміною практики Верховного Суду, при вирішенні судами відповідних спорів, позивач вимушена була подати заяву до суду в справі №136/2112/18 про залишення позову без розгляду. Разом з тим, при подачі даного позову в цьому процесі, позивач, посилаючись на вищевказані обставини та на висновок експертів щодо оспорюваної додаткової угоди, просить суд скасувати запис про державну реєстрацію оспорюваної додаткової угоди та зобов`язати відповідача повернути належну позивачу земельну ділянку. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 10.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, було витребувано від Липовецького районного суду Вінницької області матеріали цивільної справи №136/2112/18 та від Вінницького відділення КНДІСЕ засвідчену копію висновку експерта від 11.09.2019 №4264/4265/19-21. Відповідач, через свого представника, подав до суду відзив на позов, у якому заперечується проти задоволення позову повністю. Відповідач обґрунтовує свої заперечення наступними обставинами. Оспорювана додаткова угода була укладена сторонами у 2010 році та згідно її умов, договір оренди землі від 01.01.2007 укладено на 20 років із збільшенням орендної плати до 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Державну реєстрацію такої додаткової угоди проведено 30.11.2015. Також, отримання орендної плати позивачем, ще починаючи з 2007 року в грошовій та в натуральній формах і відсутність до 2020 року її заперечень, є підтвердженням того, що вона знала про існування додаткової угоди та погодилася з умовами. Отже, відповідач є законним користувачем земельної ділянки та належним чином виконує усі зобов`язання за умовами договору оренди землі. Крім того, відповідач вважає, що висновок експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21 не може бути доказом по справі, оскільки був підготовлений з порушенням чинного законодавства та ґрунтувався лише на дослідженні одного примірника додаткової угоди, хоча у матеріалах цивільної справи №136/2112/18 їх було два, а у якості вільних зразків було досліджено копію паспорта, яка не є вільним зразком. Разом з тим, у цивільній справі №136/2112/18, щодо клопотання представника відповідача про проведення додаткової експертизи від 10.01.2020 судом не постановлено відповідного рішення. Позивач відповіді на відзив не подала. Відповідач, через свого представника, подав до суду клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній справі. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. Ухвалою суду від 01.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи, закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з огляду на заперечення, які були подані ним раніше у відзиві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, а також витребуваної судом цивільної справи №136/2112/18, позивач є власником земельної ділянки площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Славнянської сільської ради Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН №229642 від 10.07.2003. Між позивачем та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є відповідач, було укладено договір оренди землі від 01.01.2007 на вищевказану земельну ділянку, строком на 10 років, і який був зареєстрований у Вінницькій філії ДП "Центр ДЗК" від 10.01.2007 за №0407864000046. Згідно акту прийому-передачі об`єкту оренди від 01.01.2007 земельну ділянку орендодавець передала орендарю. Натомість, згідно додаткової угоди до договору оренди землі датованої 27.12.2010, яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №26599991 від 30.11.2015) вбачається, що між сторонами узгоджено, що строк оренди земельної ділянки становив 20 років. Підписання позивачем такої додаткової угоди заперечується, а з даного приводу вона 11.10.2018 зверталася з позовом до відповідача про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі (справа №136/2112/18), у зв`язку з чим ухвалою суду від 16.10.2018 було відкрите провадження в справі. У ході розгляду цивільної справи №136/2112/18, ухвалою суду від 26.11.2018, на задоволення клопотання представника позивача, було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення експертам Вінницького відділення КНДІСЕ поставлено питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді від 27.12.2010 до договору оренди земельної ділянки площею 3,4842 га, кадастровий номер - 0522286400:04:000:0279, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Славнянської сільської ради Липовецького району, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення № 26599991 від 30.11.2015) [PERSON] , чи іншою особою? Під час розгляду цивільної справи №136/2112/18 до суду надійшов висновок експертів Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21, згідно якого вбачається, що підпис від імені [PERSON] в оспорюваній додатковій угоді виконаний не рукописним способом, а за допомогою технічних засобів. 10.01.2020 у цивільній справі №136/2112/18 представником відповідача було подано до суду клопотання про проведення додаткової експертизи, а також клопотання про виклик у судове засідання експертів, які готували вищезазначений висновок. Ухвалою суду від 10.01.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення додаткової експертизи, однак викликано у судове засідання експертів для роз`яснення складеного ними висновку від 11.09.2019 №4264/4265/19-21. У свою чергу, експерти повідомили суду, що підпис у графі орендодавця в оспорюваній додатковій угоді не досліджувався, в зв`язку з тим, що його зображення нанесено не рукописним способом, а за допомогою знакодрукуючої техніки, в якій застосовується струмний принцип формування зображень. Ухвалою суду від 06.11.2020 позовну заяву у цивільній справі №136/2112/18 залишено без розгляду, однак висновок експертів Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21 було положено позивачем в основу обґрунтування позовних вимог у даній справі №136/1828/20. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачем заперечується підписання нею додаткової угоди від 27.12.2010 до договору оренди землі від 01.01.2007, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №26599991 від 30.11.2015), та що її умови не відповідали вільному внутрішньому волевиявленню позивача як орендодавця, у зв`язку з чим ініційовано подання до суду позовну, з вимогами: скасувати запис про державну реєстрацію оспорюваної додаткової угоди та зобов`язати відповідача повернути належну позивачу земельну ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним її майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/204716-ц. Судом було встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташованої на території Славнянської сільської ради Вінницької області. Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки та/або додаткової угоди до нього у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням землі. Судом встановлено, що сторонами не оспорюється укладення договору оренди землі від 01.01.2007 строком на 10 років та факту визначення умов і строку передачі земельної ділянки орендарю. Проте, позивачем оспорюється укладення 27.12.2010 між нею та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є відповідач, додаткової угоди до договору оренди землі, де строк оренди земельної ділянки становив 20 років. Суд зауважує, що хоча і спір у справі виник із земельних правовідносин та його вирішення регулюється нормами ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відноситься до двосторонніх правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). В силу ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зі змісту ст. 207 ЦК України встановлюються загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Разом з тим, ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Для вирішення справи мають значення лише ті дані, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Такі дані можуть бути встановлені, зокрема висновком експерта (ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно висновку експертів Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21, який виготовлено на підставі ухвали суду від 26.11.2018 під час розгляду цивільної справи №136/2112/18, який було положено позивачем у основу обґрунтування позовних вимог у даній справі №136/1828/20 вбачається, що підпис від імені [PERSON] в оспорюваній додатковій угоді виконаний не рукописним способом, а за допомогою технічних засобів. Крім того, експертами було повідомлено суд, що підпис у графі орендодавця в оспорюваній додатковій угоді не досліджувався, в зв`язку з тим, що його зображення нанесено не рукописним способом, а за допомогою знакодрукуючої техніки, в якій застосовується струмний принцип формування зображень, а тому суд приходить до висновку, що така додаткова угода не може вважатися укладеною. Аргументи, наведені представником відповідача про отримання орендної плати позивачем, ще починаючи з 2007 року в грошовій та в натуральній формах і відсутність до 2020 року заперечень з її сторони, що є підтвердженням того, що вона знала про існування додаткової угоди та погодилася з її умовами, є необґрунтований, оскільки згідно висновків Верховного Суду України викладеного у постанові від 22.04.2015 у справі 6-48цс15, Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №575/476/16ц, Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.03.2019 у справі №394/559/17 у подібних правовідносинах викладено, що сама по собі обставина щодо отримання позивачем орендної плати не свідчить про укладення правочину щодо оренди земельної ділянки і його дійсність та відповідність вимогам ст. 203 ЦК України. Крім того, інші аргументи представника відповідача щодо незаконності висновку експертів Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21, і що він не може бути доказом по справі, оскільки ґрунтувався лише на дослідженні одного примірника оспорюваної додаткової угоди, а у матеріалах цивільної справи №136/2112/18 їх було два, і у якості вільних зразків було досліджено копію паспорта, який не є вільним зразком, суд відхиляє з огляду на таке. Щодо дослідження експертами одного примірника оспорюваної додаткової угоди з-поміж двох наявних у матеріалах цивільної справи, суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 16.10.2018 у справі №136/2112/18 представником відповідача, серед іншого, було надано примірник оспорюваної додаткової угоди від 27.12.2010, який був представлений у якості оригінального. З огляду на заявлене клопотання представника позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи та за наявності у матеріалах справи, на той час, лише одного примірника оспорюваної додаткової угоди, який був наданий суду представником відповідача, а тому ухвалою суду від 26.11.2018 у справі №136/2112/18 призначено відповідну експертизу. В подальшому ухвалою суду від 28.05.2019 було уточнено експертам, що при проведенні дослідження слід взяти саме вищезазначений оригінальний примірник додаткової угоди, який був на той час у матеріалах справи єдиний та наданий представником відповідача як оригінальний. З огляду на те, що експерт визначив наданий йому для дослідження примірник додаткової угоди як кольорову електрофотокопію, ухвалою суду від 12.07.2019, на задоволення клопотання експерта, було витребувано від ЦНАП при Липовецькій РДА оригінал реєстраційної справи з іншим примірником додаткової угоди. Ураховуючи те, що предметом спору у справі 136/2112/18 була саме додаткова угода на підставі якої було проведено реєстрацію права оренди земельної ділянки, відтак дослідження інших примірників було недоцільним. Щодо неприпустимості дослідження експертами у якості вільного зразку підпису на копії паспорта серії [NUMBER] , суд зазначає, що згідно висновку експертів Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21 не вбачається при дослідженні взяття до уваги експертів такої копії з вільним зразком, оскільки підпис у графі орендодавця в оспорюваній додатковій угоді не досліджувався, в зв`язку з тим, що його зображення нанесено не рукописним способом, а за допомогою знакодрукуючої техніки, в якій застосовується струмний принцип формування зображень. Таким чином, суд презюмує, що порівнювати такий підпис на додатковій угоді від 27.12.2010 з іншими підписами у наявних в матеріалах справи порівняльних зразках не було підстав. Отже, вищезазначений висновок експертів є для суду допустимим доказом. Аргумент представника відповідача про те, що у цивільній справі №136/2112/18 щодо його клопотання про проведення додаткової експертизи від 10.01.2020, судом не постановлено відповідного рішення, суд спростовує, оскільки в зазначеній справі ухвалою суд від 10.01.2020 давалася оцінка такому клопотанню і суд постановив відмовити в його задоволенні. У даному процесі ухвалою суду від 01.03.2021, також було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення додаткової експертизи в справі №136/1828/20. Відмовляючи у такому клопотанні суд виходив з тих мотивів, що додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. У випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об`єктів, у даному випадку іншого примірника оспорюваної додаткової угоди, що знаходиться у матеріалах цивільної справи №136/2112/18, або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою. Отже, з огляду на висновок експертів Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 11.09.2019 №4264/4265/19-21, судом вбачається, що експертами досліджено всі подані їм судом об`єкти та надано вичерпні відповіді на поставлені судом питання. Крім того, суду зрозуміло експертний висновок, який є зрозумілим та конкретним. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташованої на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення №26599991 від 30.11.2015) про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 3,4842 га, кадастровий номер 0522286400:04:000:0279, розташованої на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, вчинений на підставі неукладеної між сторонами додаткової угоди від 27.12.2010 до договору оренди землі від 01.01.2007 порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження її власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди від 27.12.2010 до договору оренди землі від 01.01.2007 є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача. У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved