Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач 03.10.2014 року звернувся з позовом до Комунального підприємства „Телерадіокомпанія „Південна зоря" та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за увесь період затримки заробітної плати з квітня 2013 року по травень 2014 року, стягнути компенсація за цілий рік прострочення в оплаті листка непрацездатності за період з 15 квітня 2013 року по 08 травня 2013 року, який був оплачений 07 травня 2014 року ( а.с.5), також 13.11.2014 року уточнив позов та просив стягнути середній заробіток за цілий рік безпідставного прострочення в оплаті листка непрацездатності за період з 15 квітня 2013 року по 08 травня 2013 року, який був оплачений 07 травня 2014 року; стягнути з відповідача доплати за інтенсивність праці не менше 10% щомісячної премії та компенсацію за їх невиплату; стягнути з відповідача від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали за 2013 рік та компенсацію за їх невиплату ( а.с.59). В судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, просить суд в позові відмовити у зв'язку з пропуском без поважних причин трьохмісячного строку для звернення з позовом до суду, до того ж вимоги є безпідставними, заборгованість із зарплати виплачена в грудні 2013 року. Оплата листа непрацездатності проведена 20.05.2014 року, оскільки [PERSON] до 18.03.2014 року сам був уповноваженим із соціального страхування і сам повинен був прийняти листки непрацездатності та надати належним чином оформлені протоколи для оплати, але цього не зробив. Належним чином листок непрацездатності був наданий на запит підприємства до лікарні лише 24.04.2014 року, коли на підприємстві був обраний інший уповноважений із соціального страхування, заявка відповідно була надана на оплату до фонду соціального страхування наступного ж дня, були відкореговані нарахування та виплата заробітної плати і 20.05.2014 року був оплачений листок непрацездатності. Також зазначили, що інтенсивність та премії не призначались нікому із співробітників у зв'язку скрутним матеріальним становищем підприємства, а вимоги щодо оплати за організовані рекламні матеріали взагалі не доведені, оскільки відсутні будь-які відомості, що позивачем були організовані чи замовлені якість інформаційні матеріали ( а.с. 43-45, 65-68, 105-110,114-118). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з першого вересня 1993 року працював завідувачем відділу в Комунальному підприємстві „Телерадіокомпанія „Південна зоря". У грудні 2013 року [PERSON] була виплачена заборгованість із заробітної плати, а до 20.05.2014 року виплачена заборгованість по листку непрацездатності, що в судовому засіданні [PERSON] підтвердив та не заперечував. На час виплати заборгованості по заробітній платі та по листкам непрацездатності [PERSON] працював в КП „Телерадіокомпанія „Південна Зоря". [PERSON] звільнений з КП „ТРК „Південна зоря" лише 01.12.2014 року. При звільненні з [PERSON] проведений повний розрахунок ( а.с.111) Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за увесь час затримки виплати заробітної плати та листків непрацездатності не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають, оскільки відповідальність роботодавця у вигляді виплати саме середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум належних працівнику настає при звільненні працівника, а на час виникнення та виплат заборгованості за 2013 рік [PERSON] працював в КП „ТРК „Південна зоря". Як вбачається з вимог позивача йому не виплачувалась доплата за інтенсивність праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.1999 року № 377, однак як вбачається з вимог постанови така доплата за інтенсивність праці може встановлюватись, а тому відповідно, щоб її отримувати на підприємстві повинен бути прийнятий відповідний наказ. Оскільки в КП „ТРК „Південна зоря" набавка за інтенсивність праці [PERSON] не встановлювалась, то вимоги позивача про виплату такої надбавки є безпідставними, до того ж вимоги позивача не конкретні, оскільки він ставить питання про доплату взагалі. Як вбачається з матеріалів справи Колективним договором на підприємстві передбачається щомісячна виплата премій працівникам у розмірах встановлених в додатку до колективного договору за наявності коштів( а.с.63), що має розглядатись на засіданні редакційної ради та оформлюватись відповідним наказом по підприємству( а.с.63-64). Однак позивач не надав суду відповідних доказів, що накази про його преміювання приймались, а виплати премії не проводились. Навпаки, позивач в позові зазначає, що директор своїм наказом виплату премій, гонорарів, доплат за інтенсивність праці скасувала ( а.с.58) Таким чином, у зв'язку з відсутністю наказів про преміювання, про виплату надбавки за інтенсивність праці [PERSON], його вимоги щодо стягнення премії , доплат за інтенсивність праці та компенсацію за їх невиплату задоволенню не підлягають. Також позивач суду не надав доказів, в якому розмірі, коли та згідно якого наказу по підприємству та рішення редакційної ради йому належало до виплати кошти за організовані платні рекламні матеріали, оскільки як вбачається з умов колективного договору ( а.с.62) виплати за таку роботу можуть бути проведені від 10 до 20 відсотків, а тому вимоги позивача про стягнення від 10 до 20 відсотків за організовані платні рекламні матеріали та компенсацію за їх невиплату є безпідставними та задоволенню не підлягають. Посилання відповідача щодо застосування судом тримісячного строку звернення до суду в судовому засіданні обговорювалось, однак, оскільки судом встановлено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, то в позові слід відмовити саме з цих підстав.

Outcome: dismissed