Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що працювала в період часу: з 22.02.1982 по 16.01.1984 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»; з 07.06.1994 по 08.10.1996 на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Правонаступником вищезазначених підприємств є Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ". Позивач працювала в умовах,\~які характеризувались\~перевищенням гранично\~допустимого рівня\~небезпеки що перебуваючи в трудових відносинах з юридичними особами, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», виконуючи свої трудові обов`язки, підпадала під дію інфрачервоного випромінювання, що перевищувало гранично допустимий рівень. Внаслідок тривалого впливу вказаного вище шкідливого фактору виробництва, позивач отримала професійне захворювання «променева катаракта обох очей». Дане захворювання призвело до безстрокової втрати професійної працездатності позивача в ступені 10 %. Позивач вказує, що даний факт підтверджується актом № 1 форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 21.01.2011 року. Зазначає, що внаслідок вказаного вище професійного захворювання, 02.03.2011 року позивач пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, де їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10% (десять відсотків), у зв`язку з професійним захворюванням. Медико-соціальною експертною комісією встановлена потреба позивача у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування обох очей, медична реабілітація. Вказує, що таким чином змушена тривалий час проходити відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, у позивача спостерігається погіршення функції зору, а саме: «туман перед очима, періодична сльозотеча, періодичний головний біль при підвищеному артеріальному тиску, загальна слабкість». Зазначає, що додаткових страждань їй завдає безстроковість негативних змін в її житті, що пов`язане з ушкодженням здоров`я. Просить стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на її користь 41 730 грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши 21.10.2019 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується відбитком вхідного штемпеля на повідомленні, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої працівнику\~внаслідок ушкодження\~його здоров`я відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. 22185, 06.11.2019 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 01.10.2019р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що працівник несе безпосередню відповідальність за порушення норм\~ст. 14 ЗУ «Про охорону праці», відповідно до якої працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Вказує, що позивач добровільно працювала на підприємстві, знаючи, що вона підпадає під дію шкідливих факторів виробництва, не дбала про своє здоров`я. Зазначає, що позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та її наслідки. Вказує, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли призвели до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що факт завдання позивачу моральної шкоди є недоведеним, а розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові в будь-якому випадку не відповідає вимогам розумності та справедливості. Таким чином, відповідач вважає, що в даній ситуації можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням у позивача професійного захворювання, відповідач не вчиняв, а отже і відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами,\~відповідач\~заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, відповідач вважає суму завищено, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , працювала в періоди часу з 22.02.1982 по 16.01.1984 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»; з 07.06.1994 по 08.10.1996 на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Правонаступником вищезазначених підприємств є Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ". Даний факт підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, актом № 1 «розслідування хронічного професійного захворювання» від 28.01.2011 року (форми П-4), а також не заперечувався сторонами. Відповідно до акту №1 (форми П-4) розслідування хронічного професійного захворювання від 28 січня 2011 року позивач має професійне захворювання «променева катаракта обох очей». Згідно п. 16 акту №1 (форми П-4) розслідування хронічного професійного захворювання від 28 січня 2011 року професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи з 22.02.1982 по 16.01.1984 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»;з 07.06.1994 по 08.10.1996 на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 на посаді гладильника цеху благоустрою, підпадала під дію інфрачервоного випромінювання, що перевищувало ГДР через недосконалість робочих місць. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02 березня2011 року серії 10ААА №006331 позивачці, [PERSON] , була встановлена втрата професійної працездатності та визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10%, безстроково. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із документів, у позивача внаслідок професійного захворювання констатовано зниження функції зору, туман перед очима, періодичну сльозотечу, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, загальну слабкість. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити лікування, відчуває незручності та дискомфорт у повсякденному житті, позбавлена можливості вести активний спосіб життя, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний, безстроковий характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача не покращується. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно дост.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Так, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 27 років 8 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь позивача суму 20\~000 (двадцять тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідност.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставіст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial