Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визнати інформацію, розповсюджену відносно нього відповідачем у заявах на ім`я генерального директора Обласного комунального спеціалізованого підприємства "Галсільліс" Мельника В.М. від 29.11.2017, на ім`я директора Турківського ДЛГП"Галсільліс" Петрика Б.С. від 14.12.2017 та на ім`я голови Боберківської сільської ради Копанишина\~М.П. - недостовірною та зобов`язати відповідача письмово спростувати поширені ним неправдиві відомості у цих заявах, шляхом написання відповідних листів на адресу генерального директора Обласного комунального спеціалізованого підприємства "Галсільліс" Мельника В.М., директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" Петрика Б.С. та голови Боберківської сільської ради [PERSON] ; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює на посаді лісника обходу №6 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП "Галсільліс". За роки служби зарекомендував себе з позитивної сторони, не має жодного стягнення, сумлінно відноситься до своїх посадових обов`язків. Однак, не може ефективно виконувати свої посадові обов`язки, оскільки відповідач розповсюджує про нього недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, шляхом написання заяв на ім`я генерального директора Обласного комунального спеціалізованого підприємства "Галсільліс" Мельника\~В.М., директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" Петрика Б.С. та голови Боберківської сільської ради Копанишина М.П. У цих заявах відповідач вказує, що він, позивач, є хабарником, вирубує ліси і продає їх за гроші, вимагає хабарі, що його треба звільнити з посади, Викладені відповідачем факти жодного разу не підтвердились. Він неодноразово робив зауваження відповідачу, щоб припинив розповсюджувати неправдиві відомості щодо нього, однак відповідач продовжує свої протиправні дії по відношенню до нього, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 25.08.2020 справу прийнято до провадження правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомив. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Канарєєв І.О. позов підтримав з викладених у ньому доводів та підстав. Додатково зазначив, що відповідач намагається очорнити позивача перед керівництвом та громадою, шляхом написання заяв на ім`я генерального директора ОКСЛ "Галсільліс" Мельника В.М., директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" Петренка Б.С., сільського голови. У заявах відповідач поширює неправдиві відомості і недостовірну інформацію щодо позивача з наміром підірвати його авторитет та домогтись звільнення позивача. Такими діями відповідача завдана моральна шкода позивачу, так як він переживав хвилювання, був порушений звичний ритм його роботи та повсякденного життя. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 20\~000 грн. Просив позов задовольнити повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Сенюга І.М. позов не визнали. Відповідач пояснив, що він та інші жителі села дійсно звертались до генерального директора ОКСЛ "Галсільліс" Мельника В.М., директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" Петренка Б.С., сільського голови Боберківської сільської ради Копанишина М.П. з колективними заявами про те, що позивач, який працює лісником, вирубує ліс, ялинки, продає їх за гроші, вимагає взятки від людей. За їх зверненнями була проведена ревізія, але незаконної рубки лісу встановлено не було. Також була проведена перевірка Державною екологічною інспекцією у Львівській області та було виявлено незаконно зрізані дерева, встановлено розмір завданої шкоди. Після цього було відкрито кримінальне провадження, але не доведене до кінця. Не заперечив, що між ним та позивачем погані відносини. Однак він намагається знайти правду і щоб було все справедливо. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат Сенюга І.М. вважає позов безпідставним, оскільки відповідач написанням таких заяв до керівництва позивача, сільському голові, лише реалізовував своє конституційне право на звернення до органів місцевого самоврядування, посадових осіб з заявами про вжиття заходів щодо дій позивача як [PERSON] . Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді директора Турківського ДЛГП "Галсільліс". З відповідачем не знайомий і перший раз його бачить. Позивач [PERSON] працює лісником. Дійсно від жителів села Боберка надходили на адресу підприємства скарги з вимогами звільнити [PERSON] . Розглядаючи дані скарги, було проведено раптову ревізію і факти викладені в скаргах не знайшли свого підтвердження. Зазначив, що позивач відповідно до своїх посадових обов`язків перешкоджає громадянам викрадати ліс, складає протоколи щодо них, а тому це їх обурює. Позивач має позитивну характеристику з місця праці і добросовісно відноситься до своїх обов`язків, жодних порушень з його боку за час роботи не було. Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] з 18.10.2006 і на час розгляду справи працює лісником обходу №6 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП "Галсільліс", що підтверджено копією наказу Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП "Галсільліс" від 18.10.2006 за №105 - К та довідкою Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП "Галсільліс"від 14.03.2018 за № 88 (а.с. 11, 12). Із заяви на ім`я директора "Галсільліс" п.Мельника від 29.11.2017 видно, що до такого звертаються жителі с.Боберка з проханням прийняти міри до лісника [PERSON] та звільнити його з роботи. В заяві зазначають, що лісник [PERSON] працює лісником більше як десять років, сам він пенсіонер, отримує пенсію і зарплату, крім цього він займається хабарництвом, вирубує ліси, продає за гроші. Люди в нього працюють по господарству, наприклад: косять сіно, рубають дрова, орють поле, він розраховується лісом, ліс продає, оцінює собі за пень від 200 грн. і більше залежно від товщини пня. Багато людей в селі ніде не працює, бо немає де. Треба в селі дров заготовити, він вимагає гроші, а може комусь і потрібно дошки біля хати, бо живуть біля лісу, а грошей не мають, щоб виписати наряд, а він зразу штрафує або вимагає взятку. А ще кожного року вирубує ялинки по 50-60 штук, приїжджають до нього машини готові ялинки забирають. Вже зверталися в Турківський лісгосп з тим же проханням, але ніхто не реагує, тому що [PERSON] його захищає, значить має за що, не одне порося [PERSON] йому дав. Минулого року камаз лісу відправив до Львова дочці на хату. (а.с. 14). Як видно із супровідного листа на ім`я директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" від 11.12.2017 за №659, від генерального директора В.М. Мельник, такому було надіслано для розгляду та реагування звернення жителів с.Боберка Турківського району Львівської області щодо діяльності лісника [PERSON] , у зв`язку з цим провести контрольну ревізію лісового обходу на предмет виявлення незаконних рубок, котрий знаходиться під охороною лісника [PERSON] (а.с. 14 зворот). Із заяви на ім`я сільського голови [PERSON] видно, що до такого звертаються жителі с.Боберка, де зазначають, що лісник [PERSON] працює більше як десять років лісником. Люди звертаються до нього заготовити дрова, він вимагає взятки, або відпрацювати на полі, чи по господарству. Він собі в людей дозволяє вимагати гроші, а сам ліс продає, як кому хоче. Ближче до нового року нарубує ялинок, приїжджають до нього машини і забирають (а.с. 16). До таких колективних заяв долучався письмовий перелік осіб, які підписували такі заяви, серед яких був і відповідач [PERSON] . 14.12.2017 [PERSON] звернувся із заявою на ім`я директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" про те, що в присутності секретаря Боберківської сільської ради і в присутності юриста підтверджує свої підписи. Просить звернути увагу на це звернення та звільнити лісника [PERSON] з посади. В селі його ніхто не підтримує, тому що за ліс він вимагає грошей. Лісом торгує, продає як кому хоче, навіть люди на нього працюють по господарству, в лісі зроблено багато пнів, що він тим собі сам завідує (а.с. 21). У відповідь на лист генерального директора ОКС ЛГП "Галсільліс" В.М. Мельник від 15.12.2017 №363, Турківський ДЛГП "Галсільліс" повідомляє, що згідно наказу по підприємству №94-В від 11.12.2017 було проведено раптову ревізію обходу №2 Надсянського лісництва. Під час проведення ревізії незаконної рубки лісу не виявлено. Також в даному повідомленні зазначено, що частина осіб, підписи яких присутні в листі - скарзі, відмовились надавати будь-які письмові пояснення, заявили, що вони поставили свої підписи тільки для кількості і, що про самовільні порубки лісу на обході вищевказаного лісника їм нічого не відомо. На запитання, чим не задовольняє їх [PERSON] , відповідали, що вони його не хочуть бачити як [PERSON] , скаржники вказують, що лісник [PERSON] не дає нікому взяти дрова, та не вказали, що жоден із скаржників не звертався на ім`я директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" про виписку дров для отеплення осель, чи матеріального лісу для ремонту господарських споруд. (а.с. 17-18). Листом Обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Галсільліс" від 18.12.2017 №674 на ім`я сільського голови с.Боберка Турківського району Львівської області [PERSON] , відповідно до листа Турківського ДЛГП "Галсільліс" від 15.12.2017 №363 спеціалістами лісгоспу було проведено раптову ревізію лісового обходу №1 Надсянського лісництва, котрий знаходиться під охороною лісника [PERSON] . В результаті ревізії незаконних рубок деревини виявлено не було. (а.с. 26). З характеристики на лісника обходу №6 Надсянського лісництва [PERSON] , виданої директором Турківського ДЛГП "Галсільліс" видно, що за час роботи на даній посаді виявив себе старанним працівником, який сумлінно відноситься до своїх службових обов`язків, старанно виконує всі завдання, поставлені перед ним керівництвом лісництва та підприємства в цілому, які спрямовані на покращення охорони лісу від самовільних рубок, догляду за лісом і лісокультурами. Користується належним авторитетом та повагою серед працівників лісництва. За час роботи до адміністративної відповідальності не притягувався. З відповіді сільського голови Боберківської сільської ради за 3 59/02-19 від 30.05.2018 видно, що [PERSON] та група громадян в кількості 17 осіб звернулись на сесію Боберківської сільської ради з заявою на лісника Турківського ДЛГП Галсільліс [PERSON] про зловживання ним службовим становищем у власних цілях, а саме самовільна вирубка лісу. Дане питання обговорювалась на сесії сільської ради в січні місяці 2018, всі депутити погодились з тим, що є зловживання зі сторони лісника [PERSON] і рекомендували заявнику звернутись до правоохоронних органів (а.с. 53). З урахуванням поданих письмових доказів, позивач стверджує, що відповідач поширив у заявах на ім`я генерального директора Обласного комунального спеціалізованого підприємства "Галсільліс" Мельника В.М. від 29.11.2017, на ім`я директора Турківського ДЛГП"Галсільліс" Петренка Б.С. від 14.12.2017 та на ім`я голови Боберківської сільської ради [PERSON] недостовірну інформацію про нього, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки така не відповідає дійсності. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо захисту честі, гідності, ділової репутації, як немайнового права, відшкодування моральної шкоди, які регулюються зокрема нормами Цивільного кодексу України. Вирішуючи цей спір, суд, з урахуванням встановлених дійсних обставин у справі, поданих доказів, виходить з наступних положень закону. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно зі ст. 1 Закону України " Про інформацію" під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. При цьому необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. З урахуванням викладеного та встановлених конкретних обставин у справі суд зазначає наступне. У заяві жителів с.Боберка, зокрема і відповідачем [PERSON] , на ім`я директора "Галсільліс" п.Мельника від 29.11.2017, зазначено наступну інформацію: " [PERSON] працює лісником більше як десять років, сам він пенсіонер, отримує пенсію і зарплату, крім цього він займається хабарництвом, вирубує ліси, продає за гроші. Люди в нього працюють по господарству, наприклад: косять сіно, рубають дрова, орють поле, він розраховується лісом, ліс продає, оцінює собі за пень від 200 грн. і більше залежно від товщини пня. Багато людей в селі ніде не працює, бо немає де. Треба в селі дров заготовити, він вимагає гроші, а може комусь і потрібно дошки біля хати, бо живуть біля лісу, а грошей не мають, щоб виписати наряд, а він зразу штрафує або вимагає взятку. А ще кожного року вирубує ялинки по 50-60 штук, приїжджають до нього машини готові ялинки забирають. Вже зверталися в Турківський лісгосп з тим же проханням, але ніхто не реагує, тому що [PERSON] його захищає, значить має за що, не одне порося [PERSON] йому дав. Минулого року камаз лісу відправив до Львова дочці на хату, дуже сумніваємося, що він мав на це документи. Тому звертаємося із таким проханням, щоб ви прийняли міри і просимо звільнити його з роботи". У заяві відповідача [PERSON] на ім`я директора Турківського ДЛГП "Галсільліс" Петренка Б.С. від 14.12.2017, викладено інформацію такого змісту: " [PERSON] , я в присутності секретаря сільської ради і в присутності юриста підтверджую свій підпис, всі жителі підтверджують свої підписи. Прошу [PERSON] звернути увагу на це звернення та звільнити лісника [PERSON] з посади. В селі його ніхто не підтримує, тому що за ліс він требує грошей. Лісом торгує, продає як кому хоче., навіть люди на нього працюють по господарству, в лісі зроблено багато пнів, що він тим собі сам завідує". У заяві на ім`я сільського голови [PERSON] від жителів с.Боберка поширено інформацію такого змісту: "Жителі с.Боберка з проханням. Ми всі знаємо, що лісник [PERSON] працює більше як десять років лісником. Люди звертаються до нього заготовити дрова, він вимагає взятки, або відпрацювати на полі, чи по господарству. Він собі в людей позволяє вимагати гроші, а сам ліс продає, як кому хоче. Ближче до нового року нарубує ялинок, приїжджають до нього машини і забирають". Факт поширення відповідної інформації про позивача, як недостовірної та такої, що принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації, заперечується відповідачем, який у судовому засіданні пояснив, що дані заяви були направлені компетентним органам колективно за підписами жителів села, зокрема і ним, та не мали на меті поширення неправдивої інформації про позивача, а лише були способом реалізації свого конституційного права, шляхом письмового звернення до відповідних органів та посадових осіб з метою захисту своїх прав і виконати свій громадський обов`язок. Вказана інформація в ході перевірки свого підтвердження не знайшла. Суд встановив, що з приводу поданих заяв дійсно було проведено раптову ревізію обходу №2 Надсянського лісництва, за який несе матеріальну відповідальність, згідно з посадовими обов`язками, лісник [PERSON] . Під час проведення ревізії незаконної рубки лісу не виявлено. Також, Державною екологічною інспекцією у Львівської області було розглянуто заяву жителів с.Боберка Турківського району Львівської області на предмет виявлення незаконних рубок лісу в обході №2 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП "Галсільліс", який охороняє лісник [PERSON] . У результаті проведеної перевірки, шляхом порівняння діаметрів зрізаних пнів зафіксованих лісовою охороною та зафіксованих в польовій переліковій відомості від 25.04.2018 встановлено, що під час проведення даної перевірки в кварталі 50 виявлено незаконно зрізане одне сиро ростуче дерево породи "Смерека" діаметром пня 29 см., в кварталі 49, три вивернуті дерева породи "Смерека", в кварталі 51 одне дерево породи "Ялиця". Розмір шкоди становить 13579,00 грн. Матеріали перевірки скеровано в Турківське відділення поліції. (а.с. 51). Як видно з оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №12018140340000192 від 10.05.2018 за ознаками ст.246 КК України, 10.05.2018 в Турківський ВП надійшли матеріали з Державної екологічної інспекції у Львівській області, по факту позапланової перевірки в Турківському ДЛГП "Галсільліс", де в обході №2 Надсянського лісництва виявлено самовільну рубку п`ять дерев різних порід, чим заподіяно шкоду в сумі 13579,00 грн. та по даному факту 10.05.2018 внесено відомості до ЄРДР. Постановою ст. слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області М.Рогач було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 11.01.2021, згідно якої кримінальне провадження №12018140340000192 від 10.05.2018 за ознаками ст.246 КК України - закрито на підставі аб.14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Представник позивача вказав, що вказане кримінальне провадження було фактове, підозра пред`явлена нікому не була, а отже і не доведено причетності позивача до таких дій. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно п. 16 вказаної вище Постанови зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України ( 254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції (254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. Оцінюючи поширену інформацію відповідачем через призму понять «факти чи оціночні судження», суд дійшов висновку, що така є суб`єктивною думкою відповідача, висловленою в образливій для позивача формі, зокрема з урахуванням їх конфліктних та особистих неприязних відносин. Викладення такої інформації, зокрема про те, що позивач вимагає хабарі за вирубані ліси та, щоб не штрафувати лісопорушників, оцінюючи собі за пень по 200 грн. і більше, в залежності від товщини пня, вимагає гроші за заготівлю дров, вирубує ялинки по 50-60 шт. та відгружає їх на машини, що в лісі зроблено багато пнів, виходячи з її мовленевого наповнення, способу викладення, не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, які можна спростувати. На переконання суду, така інформація викладена у формі оцінки відповідачем певних дій позивача як [PERSON] , тобто особи яка займає певне відповідальне становище в силу своїх посадових обов`язків, і є способом реалізації права на свободу висловлення свої думки, громадянської позиції. При цьому суд не вважає, що такі висловлювання є перебільшеними, а отже таким, що потребує судового захисту, оскільки за конкретних обставин справи не встановлено будь-якого фактичного підґрунтя для можливості його оспорення, з урахуванням відсутності конкретних відомостей про такі дії позивача. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз.3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної і юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). Щодо покликань представника позивача на те, що відповідач [PERSON] неодноразово звертався щодо його дій до контролюючих органів, то суд такі відхиляє, оскільки відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відтак, кожна особа вправі реалізувати вказане вище конституційне право, шляхом звернення до відповідних органів і при цьому, у випадку якщо отримана інформація і не знайшла свого підтвердження, то така обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації. Щодо доводів представника позивача, що поширена недостовірна інформація підриває авторитет позивача перед жителями с.Боберки, колегами по роботі та керівництвом, то суд зазначає наступне. Як визначено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної і юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Беручи до уваги те, що позивач, обіймаючи посаду лісника, є публічною особою в силу своєї ролі, яку він відіграє, зокрема в межах виконання ним своїх службових обов`язків, тому громадський контроль за його діями, які в даному випадку стосуються незаконних рубок дерев у ввіреному йому обході №6 Надсянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП "Галсільліс", є пильнішим і прискіпливішим, а межах допустимої критики щодо його дій є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Тому доводи позивача в цій частині суд вважає непереконливими. Відтак, з урахуванням встановлених дійсних обставин у справі, перевірених на підставі поданих та оцінених доказів, суд дійшов висновку, що інформація, що є предметом судового захисту, не містить фактичних даних, які можна довести, а тому має всі ознаки оціночних суджень, за висловлювання яких ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. За таких обставин, з урахуванням того що підстав для задоволення вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації не має, а вимога про відшкодування моральної шкоди в даному випадку є похідною вимогою, тому позов до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Щодо витрат відповідача на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Адвокатом Сенюга І.М. надано суду ордер серії ЛВ №140653 на надання правової допомоги від 07.10.2020, квитанцію від 24.07.2018 про отримання від відповідача [PERSON] - 2300,00 грн за надання правової допомоги у суді, договір про надання правової допомоги від 24.07.2018. Водночас, Договір про надання правової допомоги від 24.07.2018 не містить порядку обчислення гонорару адвокату (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміну гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, у п.3.1 даного договору зазначено, що оплата здійснюється згідно Додатку №1, однак суду такого додатку до договору не надано. Відповідачем [PERSON] надано суду опис наданих послуг адвокатом Сенюга І.М. по наданню правової допомоги по даній цивільній справі від 08.06.2021, який підписаний тільки відповідачем, без погодження з адвокатом Сенюга І.М. В описі зазначено вартість послуг адвоката, а саме: за надання юридичних консультацій - 350 грн., участь у судовому засіданні 19.10.2020 - 600 грн., участь у судовому засіданні від 11.02.2021 - 900 грн., участь у судовому засіданні 25.03.2021 - 150 грн., участь у судовому засіданні 08.06.2021 - 300 грн. Загальна сума за надані юридичні послуги становить 2300 грн. При цьому, адвокатом Сенюга І.М. суду надано квитанцію від 24.07.2018 про одержання від відповідача [PERSON] 2300 грн. за надання правової допомоги у суді, тобто ще задовго до проведення судових засідань у справі 19.10.2020, 11.02.2021, 08.06.2021. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), складеного в результаті надання юридичної допомоги та підписаного кожною із сторін, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням вищевикладеного, підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу не має, так як такі не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Outcome: dismissed