Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , 29.07.2021 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про зміну розміру аліментів, який визначено рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 07 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, відкликавши виконавчий лист по справі №487/2014/20. Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 07 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а 1000 грн. зобов`язати [PERSON] вносити на особистий рахунок дитини у відділенні Ощадного банку України, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5908 грн. судових витрат. Позивач свої вимоги мотивує тим, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 07.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.07.2021 року рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року було змінено в частині розподілу судових витрат в бік їх зменшення до 240 грн. Сім`я [PERSON] розпалась в травні 2019 року, тоді подружжя стали проживати окремо, донька залишилась проживати з матір`ю. Позивач добровільно сплачував з травня 2019 року по лютий 2020 року аліменти на утримання дитини в сумі 10000 грн. щомісяця. З березня 2020 року позивач став сплачувати 3000 грн. щомісяця, оскільки його заробітки значно зменшились, тоді позивач ставив питання щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, оскільки дитина носила одяг меншого розміру, ніж той, який їй необхідний, вона перестала відвідувати басейн та додатково вчити англійську мову. 3 цього приводу він звертався до відповідачки, але звіту щодо належного використання аліментів вона не надала. Звернення до служби у справах дітей також не надало вичерпної відповіді щодо цільового використання аліментів, оскільки представники служби обмежились відвідуванням місця проживання дитини. Під час розгляду справи про стягнення аліментів [PERSON] надала витяги з її банківської картки, на яку позивач перераховував аліменти. Згідно цих виписок аліменти на утримання дитини витрачались [PERSON] не на утримання дитини, а на власні особисті цілі. Відповідачкою були зроблені переводи грошей невідомим особам, вона відвідувала кафе у нічний час та витрачала аліменти на це та інше. Факт нецільового використання аліментів [PERSON] підтверджуються тією обставиною, що відповідач ніколи не працювала та не мала власних доходів. Крім того, [PERSON] орендувала квартиру по [ADDRESS] в період з травня 2019 року по червень 2020 року, та сплачувала орендну плату в сумі 5500 грн. щомісяця та комунальні послуги. Позивач вважає, що ці трати також були з аліментів. Хоча відповідачка має у власності 1/4 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , де б могла проживати безкоштовно. Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на даний час, а також розмір аліментів, що буде з нього стягуватися при задоволенні його позову про зменшення розміру аліментів 4000 грн., зважаючи на рівність обох батьків в обов`язку утримання дитини, значно перевищує прожитковий мінімум дитини і відповідно місячні потреби їх спільної неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим відповідач не витрачає та при задоволенні його позову про зменшення аліментів, не буде витрачати усі кошти саме на утримання спільної дитини, що фактично призводить до нецільового використання аліментів. Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. 06.08.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. В заперечення позовних вимог зазначила, що з позивачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , 2009 року народження. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.08.2019 року шлюб з позивачем було розірвано. Стверджує, що в процесі розгляду справи Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення аліментів, вона надавала виписки по її персональній картці, у якості підтвердження факту сплати [PERSON] аліментів, та ці матеріали були розглянуті судом. Також вона надавала суду договір оренди квартири з 01.05.2019 року та ті матеріали були також долучені до справи, як це вбачається з рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року. Відповідач не погоджується з рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва та наполягаючи на зменшенні розміру аліментів до 3000 грн., [PERSON] звернувся до Миколаївського апеляційного суду, який своїм рішенням від 09.07.2021 року залишив рішення Заводського районного суду м.Миколаєва у частині розміру аліментів без змін. У своєму зверненні до Миколаївського апеляційного суду [PERSON] посилався на виписки по її персональній картці, як одну із підстав для встановлення розміру аліментів 3000 грн. 29.07.2021 року [PERSON] подав даний позов до Ленінського районного суду про зменшення аліментів, та у якості обґрунтування позову він знову посилається на ті самі виписки по її персональній банківський картці, та на факт оренди нею квартири, як підстави для зменшення аліментів у зв`язку з їх нібито нецільовим використанням. Ніяких інших підстав або доказів, окрім тих, які вже були розглянуті Заводським районним судом м. Миколаєва та Миколаївським апеляційним судом при встановлені розміру аліментів, позивач не надав. Вважає, що той факт, що відповідач добровільно та по своєму рішенню переказує аліменти на її персональну банківську картку, не позбавляє її можливості повноцінно користуватися нею, оскільки на цю картку також надходять її особисті гроші, зберігаються заощадження, тощо. Вважає, що виписки по її персональній картці не можуть розглядатися як докази нецільового витрачання аліментів. Припущення позивача стосовно того, що на вищезгадану банківську картку ніколи не надходили її власні гроші, а лише аліменти, є лише припущеннями. У якості доказу неправдивості таких тверджень надала суду виписки з відображенням зарахування грошей на її банківську картку. Твердження позивача про нібито неналежне забезпечення дитини одягом та невідвідування додаткових занять з англійської мови є завідомо неправдивими та спростовуються відповіддю служби у справах дітей, яку позивач додав до даного позову, а також довідкою з курсів англійської мови "Магістр" з чеками оплати. Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент проведення інспекційного відвідування у серпні 2020 року позивач сплачував аліменти у розмірі менш ніж два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку, вбачається, що служба у справах дітей належним чином виконала покладену на неї функцію та надала позивачу відповідь відповідно до вимог законодавства та у повному обсязі. Припущення позивача про використання нею аліментів для оплати оренди квартири з травня 2019 року по червень 2020 року, не заслуговують на увагу суду оскільки такі твердження є безпідставними. Міркування позивача про її вибір орендувати квартиру замість проживання у трикімнатній квартирі її батьків, де вона має у власності 1/4 частку, не відносяться до суті даного позову, та розцінено як втручання у її особисте життя. Вказує, що з червня 2020 року вона з донькою мешкають у приватному будинку за адресою [ADDRESS] , який вона придбала у травні 2020 року, та який належить їй одноосібно. За тією ж адресою було здійснене інспекційне відвідування службою у справах дітей. Крім того у провадженні Ленінського районного суду м.Миколаєва знаходиться цивільна справа №489/2059/50 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. В процесі розгляду якої службою у справах дітей було здійснено ще одне обстеження умов проживання дитини та винесено рішення органу опіки та піклування Виконкому Миколаївської Міської Ради, у якому викладені умови проживання дитини, характеристика матері, тощо. 11 серпня 2021 року від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі в яких відповідач зазначає, що на момент подачі даного позову, виконавчого листа за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.05.2021 року не було видано, примусового стягнення не відбувалось та й не відбувається станом на сьогодні. Тобто по теперішній час [PERSON] продовжує перераховувати гроші у добровільному порядку, та за своїм рішенням у розмірі 3000 грн. Способу отримання грошей з нею погоджено не було. Тобто фактично права позивача не були порушені. Більш за те, після подачі даного позову про зменшення аліментів, а саме 09.08.2021 року, позивач переказав на її картку 6000 грн., за власним рішенням та за відсутності примусового стягнення. Вказані вище обставини свідчать про те що даний позов має ознаки завідомо безпідставного. 19 серпня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає наступне: [PERSON] зазначає, що [PERSON] позивачу перераховував по 6000 грн. аліментів після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів в сумі 4000 грн., а тому він може платити більше. Таке твердження не відповідає дійсності, оскільки така сума аліментів сплачується позивачем для покриття заборгованості по аліментам, яка виникла не з його вини. З березня 2020 року [PERSON] сплачував добровільно по 3000 грн. щомісяця. Рішення суду про стягнення аліментів набуло законної сили 09.07.2021 року. Розмір аліментів, визначений судом становить 4000 грн. Тому за період з квітня 2020 по липень 2021 року щомісяця позивач повинен доплатити по 1000 грн. Саме тому [PERSON] поступово погашає цю заборгованість в добровільному порядку. Що стосується твердження [PERSON] про те, що на її банківську картку надходять гроші від інших людей, то вона не пояснила від кого саме гроші і за що. Вона надала вибіркову виписку зі своєї картки, де більшу частину коштів переслав їй кум [PERSON], який платив за продаж [PERSON] дитячих речей їхньої доньки, яка вона вже не носить. Що стосується доходу [PERSON] , то його не було і немає наразі. Вона не працює і не навела доказів отримання нею доходів. А тому у [PERSON] є ще більше підстав для твердження того, що [PERSON] , використовує аліменти не за призначенням. З огляду на спірність питання, для об`єктивності та правильного вирішення справи вкрай необхідно дослідити виписку з карткового банківського рахунку [PERSON] . В своєму запереченні проти цього клопотання [PERSON] не навела жодної обставини, яка б унеможливила задоволення клопотання про витребування доказів. Більш за те, згідно з наданих виписок у відзиві [PERSON] тільки підтвердила що кошти витрачаються не за призначенням. Так, згідно з наданої виписки за 05.02.2021 року [PERSON] отримала 3000 грн. аліментів, поповнила власний рахунок на 3980 грн., баланс на картці став 7100,52 грн. В той же день через декілька хвилин [PERSON] перевела [PERSON] кошти за призначенням згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2020 у справі 487/4436/2 на суму 5158.60 грн. Залишок на картці став 1941,92 грн. Отже, як мінімум третина дитячих грошей була використана не за призначенням, а на сплату судових зборів. Такі дії [PERSON] ставлять під сумнів чи взагалі аліменти використовувалися за весь цей час за призначенням, без повної банківської виписки з зазначенням надходження та витрачання коштів достовірно неможливо встановити чи залишок від суми 05.02.2021 року був використаний на потреби дитини. В той період, коли позивач сплачував аліменти в сумі 10 000 грн. (з травня 2019 по лютий 2020 включно) аліменти також витрачались не за призначенням. В той період [PERSON] орендувала квартиру та сплачувала 5000 грн. та комунальні послуги. Оскільки вона не мала самостійного доходу, позивач вважає, що це є доказом нецільового витрачання аліментів. [PERSON] мала де жити, оскільки у її власності є 1/4 частка трикімнатної квартири, де вона зареєстрована. Крім того, [PERSON] відкрив банківський рахунок в Ощадбанку на ім`я доньки [PERSON] для можливості перерахування туди частини аліментів. [PERSON] не бажає уникнути своєї відповідальності та обов`язку утримання дитини, він хоче аби кошти, які він сплачує витрачались саме на дитину та її потреби. З урахуванням обґрунтованих сумнівів (банківська виписка та відсутність доходів у матері) такі вимоги [PERSON] , як зменшення аліментів шляхом сплати 1000 грн. з них на картковий рахунок дитини відповідають інтересам дитини. 25 серпня 2021 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому відповідач посилається на наступне: 19.08.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, з яким вона не згодна оскільки: у своєму відзиві позивач приписує їй твердження яких вона не робила, а саме те, що факт переказу [PERSON] 09.08.2021 року аліментів у сумі 6000 грн. вона нібито використовую як доказ більшої платоспроможності позивача. Таке трактування її тверджень є невірним та хибним, адже з додаткових пояснень по справі, які вона надала суду 10.08.2021 року вбачається, що вона звертала увагу суду на дії позивача які суперечать одна одній, а саме подання даного позову про зменшення аліментів, та після цього несподіване збільшення щомісячних переказів до 6000 грн., що може свідчити про штучність даного спору в цілому. Стосовно тверджень позивача, що таким чином він поступово погашає заборгованість по аліментам, зазначає, що у квитанції від 09.08.2021 року, яку вона надала у додатках до додаткових пояснень по справі, у графі "Призначання платежу" зазначено наступне: "Аліменти на утримання дитини [PERSON] , з яких неможливо зрозуміти чи ця сума є аліментами з врахуванням боргу, чи це аліменти авансом на 2 місяці, чи аліменти за один місяць. Ніяких пояснень позивач стосовно цього питання мені не надавав, ні письмових ні усних угод стосовно погашення заборгованості з нею не укладав. Щодо виписок по її персональній картці, які вона надала суду для спростування припущень позивача про те що на її персональну картку нібито не надходить ніяких грошей окрім аліментів: роздуми позивача стосовно того, що вона не пояснила від кого і за що їй надходять гроші, не відносяться до суті справи та є спробою втручання у її особисте життя. Припущення позивача про нібито продаж її старих дитячих речей необґрунтований та не відноситься до суті даної справи. Стосовно банківської картки для підлітків "Лайк`ю" у Ощадбанку, яку позивач відкрив 04.08.2021 року, зазначивши свій РНОКПП [NUMBER] , як це вбачається з графи "код отримувача" картки реквізитів, яку позивач додав до відповіді на відзив, то оскільки це зроблено на випадок задоволення даного позову, стверджує, що даний банківський продукт є лише картковим рахунком для кишенькових витрат підлітків, та не є особистим рахунком дитини у відділенні Державного ощадного банку України, як того вимагає стаття 186 СК України. При цьому, позивач не надав жодних доказів своїх тверджень,

Outcome: dismissed