Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, заперечив проти їх задоволення з підстав викладених у запереченнях проти позову. В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ "СГ"ТАС" - Цибенко В.К. позовні вимоги позивача визнав частково, в частині стягнення з ПрАТ "СГ"ТАС" матеріальної та моральної шкоди розмір якої не перевищує 19532,00 грн. Проти задоволення іншої частини позовних вимог позивача заперечив з підстав викладених в запереченнях проти позову. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять суд, стягнути з відповідача ПрАТ "СГ"ТАС" матеріальну шкоду в розмірі 2369,30 грн., стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 135384,00 грн. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON], представника відповідача ПрАТ "СГ"ТАС" - Цибенка В.К., представника відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 28 травня 2015 року о 00 год. 15 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Чорновола в м. Рівне, неподалік електроопори №69, допустив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер в Рівненській центральній міській лікарні. За фактом вищевказаного ДТП слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015180010002596 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Яке постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Гонтара О.А. винесеною 30 серпня 2016 року закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 13 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПрАТ "СГ"ТАС" укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АС/3593086), за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER]. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю встановлена в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн. Як вказано в позовній заяві, в результаті отриманих в ДТП травм [PERSON] з 28.04.2015 року перебував в центральній міській лікарні, де [INFO] помер. За час перебування в лікарні позивачем були здійснені витрати на придбання ліків в загальному розмірі 3744,30 грн., що стверджується квитанціями на купівлю ліків та на проведення діагностичних медичних досліджень за період з 28.04.2015 року по 02.05.2015 року. Витрати на поховання [PERSON] склали 4916,00 грн., що стверджується квитанціями №977 від 04.05.2015 року та № б/н від 18 березня 2016 року. 13 жовтня 2016 року [PERSON] надіслала до ПрАТ "СГ"ТАС" заявку про страхове відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8660,30 грн. та моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку, що складає 14616 грн. Як вбачається з заперечень проти позову відповідача [PERSON], ним в добровільному порядку було оплачено придбання ліків потерпілому в ДТП [PERSON] на загальну суму 1720,61 грн., що стверджується копіями чеків долучених до заперечень. Крім того, в рахунок відшкодування моральної шкоди [PERSON] перерахував на картковий рахунок позивача по справі [PERSON] кошти в розмірі 3016,00 грн., що стверджується копією чеку №124 від 04.05.2015 року. Батьки відповідача по справі [PERSON] є пенсіонерами-інвалідами. Відповідач проживає з матір'ю, яка потребує стороннього догляду та постійно хворіє, на підтвердження вказаних обставин надав копії пенсійних посвідчень батьків, медичних довідок та епікризів. Свідок [PERSON] яка є сестрою загиблого [PERSON], в судовому засіданні показала суду, що відповідач [PERSON] купував ліки на лікування [PERSON], також він перерахував на картку [PERSON] кошти на поховання [PERSON] дві чи три тисячі гривень. Померлий постійно проживав з матір'ю, на роботу їздив в м. Рівне. Як вбачається з листа ПрАТ "СГ"ТАС" вих. Г1400/2066 від 13 червня 2017 року [PERSON] буде перерахована страхова виплата в розмірі 20907,00 грн. Вказані кошти були перераховані позивачу по справі, що [PERSON] підтвердила в судовому засіданні та заяві про часткове залишення позовних вимог без розгляду від 11.12.2017 року. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2,4 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №385 від 05.08.2015 року в крові [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 1,87% проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп'яніння. З висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-287/5 від 15.08.2015 року вбачається, що при наданому на експертизу комплексі вихідних даних, водій автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER], [PERSON] в момент виникнення небезпеки руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, дії водія, з технічної точки зору, відповідають вимогам п.12.2, 12.3 і 12.4 ПДР України. В прямому причинному зв'язку з суспільно-небезпечними наслідками, що настали, перебуває порушення пішоходом [PERSON] п. 1.5, 4.12. (а,б) ПДР України. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальнобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про загальнобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана із смертю потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про загальнобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як вбачається з роз'яснень пункту 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо відшкодування їй матеріальної шкоди відповідачем по справі ПрАТ "СГ"ТАС" в розмірі 2369,30 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі по 135384 грн., суд зазначає наступне. В позовній заяві позивач зазначає, що смертю сина їй завдана непоправна моральна шкода, яка полягає у нервовому стресі та душевних стражданнях, які вона як мати перенесла і які продовжуються до цього часу. [PERSON] був її єдиним сином, доглядав за нею, допомагав у веденні домашнього господарства. Смерть сина викликає в неї тривогу за своє майбутнє, депресію та нервовий стрес. Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений [PERSON] - 135384 грн., суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню вини відповідача. Крім того, позивачу частково відшкодовано завдану їй моральну шкоду страховою виплатою, а тому позовна вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди підлягає до задоволення частково, в розмірі 10000 грн. Згідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз'яснень п. 35 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За вищевикладених обставин, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі по 275,60 грн. з кожного з відповідачів в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved