Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ „Марганецький ГЗК" про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що з 1979 року [PERSON] працювала у ПАТ "Марганецький ГЗК" на різних посадах. Під час праці позивач захворіла хронічним професійним захворюванням. Згідно виписки з історії хвороби № 1074 від 19.03.2013 року позивачу поставлений діагноз: пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ступені, легенева недостатність першої-другої ступені, нейросенсорна приглухуватість першого ступеню. Все це суттєво вплинуло на її здоров'я. Вона постійно отримувала амбулаторне лікування, періодично лікувалася на стаціонарі. Протягом останніх років стан її здоров'я значно погіршився. 05 червня 2013 року висновком Нікопольської МСЕК їй було встановлено 30 % стійкої втрати професійної працездатності, причина інвалідності - хронічне професійне захворювання. Фондом соціального страхування було призначено та виплачено передбачені законодавством компенсації в зв'язку із ушкодженням здоров'я. Внаслідок хронічного професійного захворювання в ПАТ "Марганецький ГЗК" їй заподіяна моральна шкода, яка виразилася в моральних та фізичних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків. У зв'язку із ушкодженням здоров'я вона повинна приймати ліки, проходити лікування. Заподіяну моральну шкоду вона оцінює у 10000 грн., яка повинна компенсувати усі його хвилювання, душевні та фізичні страждання, відпочинок від усього пережитого. Тому просить суд стягнути на його користь з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., на підставі ст. 237-1 КЗпП України. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ „МГЗК" позов не визнав в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ "МГЗК". Під час праці позивач захворіла хронічним професійним захворюванням. Згідно виписки з історії хвороби № 1074 від 19.03.2013 року позивачу поставлений діагноз: пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ступені, легенева недостатність першої-другої ступені, нейросенсорна приглухуватість першого ступеню. Все це суттєво вплинуло на її здоров'я. Вона постійно отримувала амбулаторне лікування, періодично лікувалася на стаціонарі. Протягом останніх років стан її здоров'я значно погіршився. 05 червня 2013 року висновком Нікопольської МСЕК їй було встановлено 30 % стійкої втрати професійної працездатності, причина інвалідності - хронічне професійне захворювання. З 2001 року обов'язок відшкодування шкоди, в тому числі моральної, покладено на ФССНВВ відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України про Державний бюджет на 2007 рік зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст. 1, підпункту «е» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України від 28.12.2007 року № 107-У1 з п. 3 прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Згідно абз. 9 пункту 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача ПАТ „МГЗК" полягає у порушенні законодавства про охорону праці, що призвело до нещасного випадку на виробництві. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки травма на виробництві змінила його звичний образ життя та життєві зв'язки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, виключивши тяжку працю, а звідси змінилося відношення і у сім'ї. Таким чином, згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен ПАТ „МГЗК". Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує душевні, психічні та моральні страждання, які спричинені позивачу професійним захворюванням, тяжкість вимушених змін, і оцінюючи дослідженні у судовому засіданні обставини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 3000 грн., в решті позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial