Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом , посилаючись на те, що відповідач, є власником квартири в [ADDRESS], площею 22,6 кв.м, місце реєстрації проживання або перебування невідоме. Будинок по [ADDRESS] під»єднаний до центральної системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання. Комунальне підприємство "Новосілки" виконує по данному приміщенню весь перелік комунальних послуг, а саме: утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; централізоване постачання холодної та гарячої води та водовідведення; централізоване опалення; вивезення побутових відходів. Відповідач продовжує користуватися житлово-комунальними послугами та не бажає укласти договір. Позивач неодноразово звертався з пропозицією укласти відповідний договір відповідно до вимог законодавства, але відповідач повністю ігнорує їх звернення. Станом на 01.05.2014 відповідач має заборгованість 8853,46 грн. за житлово-комунальні послуги, що включає в себе заборгованість за опалення та квартплату. Тому пзивач просив визнати договір "Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" та договір "Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" між КП "Новосілки" та [PERSON] укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії та стягнути з відповідача борг 8853,46 грн., 243 грн. 60 коп. судового збору, та правову допомогу в розмірі 200 гр. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухаши представника позивача, вивчивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири в в [ADDRESS], площею 22,6 кв.м, під»єднаний до центральної системи водопостачання , водовідведення та теплопостачання. Відповідно до статуту КП «Новосілки» належить до комунальної власності територіальної громади с. Новосілки, у своїй діяльності керується чинним законодавством України, зокрема, нормами господарського та цивільного кодексів України, статутом, наказами Управління житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації, рішеннями сесій Чабанівської селищної ради, виконкому ради, розпорядженнями голови ради та є виконавцем житлово-комунальних послуг. Комунальне підприємство "Новосілки" виконує весь перелік комунальних послуг, який зазначений у рішенні Чабанівської селищної ради Києво- Святошинського району у Київській області від 07 вересня 2010 року за № 261, а саме: утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; централізоване постачання холодної та гарячої води та водовідведення; централізоване опалення; вивезення побутових відходів. Перелік послуг сформовано на підставі Порядку формування тарифу, затвердженого постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 , та затверджено рішеннями виконкому селищної ради № 182 від 30 червня 2009року , № 299 від 31 травня 2012року, № 53 від 12.03.2009. Відмов від споживання житлово-комунальних послуг відповідач, як власник квартири не заявляв, претензій по несправностях інженерного устаткування всередині квартири не пред'являв, технічних заходів щодо обмеження можливості вжитку комунальних послуг всередині квартири не проводилося. Щомісяця позивач виконував по будинку, в якому розташована квартира відповідача, повний комплекс житлово-комунальних послуг. Претензій щодо якості або кількості послуг відповідачем не пред'являлося. Відповідач користується житлово-комунальними послугами, проте не бажає укласти відповідний договір , які відповідно до наказу директора КП "Новосілки № 2/2 від 04.02.2014 були розіслані мешканцям с. Новосілки, включаючи відповідача рекомендованими листами з описом вкладеного і повідомленням про вручення. Відповідач станом на 01.05.2014, тобто з травня 2011 року по травень 2014 року має заборгованість: 4928,50 грн. - за опалення, 3924,96 грн. - квартплата, що разом становить - 8853,46 грн. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). На підставі викладеного суд приходить до висновку що, вимоги позивача щодо визнання договору на надання житлово-комунальних послуг між КП «Новосілки» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області та [PERSON] укладеним, не підлягають до задоволення оскільки, даний договір має бути спочатку визнаним таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. Тобто, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги». Однак, позивачем не заявленого вимог щодо визнання запропонованого відповідачу договору таким що відповідає чинному законодавству України, а саме типовому договору затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» В той же час, відповідно до ст. 20 закону України "про житлово-комунальні послуги" споживач забов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановленні договором, або законом. Відповідач не виконує свої обов'язки щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг та має заборгованість перед позивача, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд судові витрати покладає на відповідача в пропорційному співвідношенні до задоволених позовних вимог, при цьому суд відмовляє в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано доказів понесення цих витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial