Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

06 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд поновити йому термін звернення з питання прийняття спадкового майна, належного [PERSON] , померлому [INFO] та визнати за ним, як спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, вартістю 64880 гривень, загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 1,4771 га, вартістю 41997,19 гривень, розташовану на території смт.Піщанка, Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 481376, земельну ділянку, площею 1,2465 га, вартістю 35440,72 гривень, розташовану на території смт.Піщанка, Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 481377. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на майно: житловий будинок з господарськими спорудами, вартістю 64880 гривень, загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 1,4771 га, вартістю 41997,19 гривень, розташовану на території смт.Піщанка, Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 481376, земельну ділянку, площею 1,2465 га, вартістю 35440,72 гривень, розташовану на території смт.Піщанка, Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 481377. Також вказує, що оригінали державних актів втрачено, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущено термін звернення до нотаріуса та не подано оригінали правовстановлюючих документів на майно. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року в даній цивільній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року в даній цивільінй справі було продовжено строк підготовчого провадженняна 30 днів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гордаш Н.М. в підготовче засідання 02 серпня 2021 року не з`явилися, проте в матеріалах справи містяться клопотання представника позивача про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в підготовче засідання 02 серпня 2021 року повноважного представника не направив, проте, на адресу суду надійшла заява селищного голови Піщанської селищної ради Вінницької області Крижанівського О., в якій зазначено, що Піщанська селищна рада позовні вимоги визнає та просить розглядати справу без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.3). Відповідно до довідки Комунального підприємства "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" № 778-д від 05 липня 2021 року, по даних архіву Тульчинського міжрайонного бюро технічної інвентаризації станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] на праві власності на підставі договору про безстрокове користування земельною ділянкою смт. Піщанка від 17 квітня 1964 року, посвідченого Державним нотаріусом Крижопільської нотаріальної контори Р№1949, зареєстровано 12 травня 1994 року в КП "Тульчинське МБТІ" в реєстровій книзі №ФЖ12 під реєстровим № 1438 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с.65) Відповідно до розпорядження Піщанського селищного голови № 72 від 27 листопада 2015 року "Про перейменування вулиць та провулків на території Піщанської селищної ради", копія якого наявна в матеріалах справи, [ADDRESS] на території Піщанської селищної ради було перейменовано на [ADDRESS] (а.с.32). Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , копія якого долучена до позовної заяви, вказаний житловий будинок, загальною площею 81,1 кв..м, житловою площею 36,6 кв. м, зазначений в технічному паспорті під літ. "А" був збудований у 1971 році, а господарські будівлі та споруди біля нього, зокрема, погріб зазначений в технічному паспорті під літ. "А/п", веранда під літ. "а", прибудова під літ. "а-1", вхідний майданчик під літ. "а-2", навіс під літ. "а-3", літню кухню під літ. "Б", веранду під літ. "б", прибудову під літ. "б-1", сарай під літ. "В", гараж під літ. " Г", погріб під літ. "Г/п", сарай під літ. "Д", вбиральня під літ. "Т", були побудовані в період з 1971 по 1988 рік (а.с.5-10). Згідно копії довідки про показники нерухомого майна від 05 серпня 2020 року № 205, інвентаризаційна вартість вказаного будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] становить 64880,00 гривень (а.с.4) Відповідно до інформації, яка зазначена у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520277092020 від 21 вересня 2020 року, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту від 07 жовтня 2008 року серії ЯГ 481376 належала земельна ділянка з кадастровим номером 0523255100:02:001:0305, площею 1,4771 га, з нормативною грошовою оцінкою 41997,19 грн., яка розташована на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12-13). Згідно відомостей зазначених у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520482462020 від 20 жовтня 2020 року, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту від 07 жовтня 2008 року серії ЯГ 481377 належала земельна ділянка з кадастровим номером 0523255100:02:001:0306, площею 1,2465 га, з нормативною грошовою оцінкою 35440,72 грн., яка розташована на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). З оголошення, розміщеного в газеті "Піщанські вісті" від 21 серпня 2020 року, вбачається, що втрачені державні акти на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ 481377 та ЯГ 481376, видані на ім`я [PERSON] слід вважати недійсними (а.с.15) Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що позивач [PERSON] являється сином померлого [PERSON] (а.с.16). 15 квітня 2021 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шигидою І.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] , з тих підстав, що [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , разом постійно не проживав, заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не подав, та не надав оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, на підставі яких видається свідоцтво про право на спадщину (а.с.17). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Досліджені судом докази підтверджують, що позивач [PERSON] , [INFO] , являється сином померлого [INFO] [PERSON] , та відповідно спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на його майно. Згідно наданих та досліджених судом доказів вбачається, що позивач з 30 серпня 1979 року зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , тобто за адресою знаходження житлового будинку, який входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , де останній проживав до дня смерті, а тому [PERSON] вважажається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.2) З даних, які містяться в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64374467 від 15 квітня 2021 судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, та свідоцтва про право на спадщину на його майно не видавалися (а.с.18). З інформації, яка міститься в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори ) № 64374488 від 15 квітня 2021 судом встановлено, що інформація про складені [PERSON] заповіти та укладені ним спадкові договори у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.19). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до Переліку правовстановлюючих документів на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селища міського типу Української РСР (Додаток№1) до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р., такими документами, зокрема, є нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Зі змісту ст.105 ЦК України 1963 року вбачається, що для того, щоб будівництво здійснювалось згідно вимог закону, воно повинно проводитись з дозволу, з належно затвердженим проектом, без порушення будівельних норм і правил. Аналогічні вимоги містить і ст.376 ЦК України. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними, а по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначалися умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею першою Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Згідно позиції викладеної в листі ВССУ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав. Враховуючи, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був побудований до 1992 року, тобто до набрання чинності Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, то останній не підлягав введенню в експлуатацію та був зареєстрований органом МБТІ на праві власності за [PERSON] 12 травня 1994 року. Інших додаткових процедур для набуття права власності на новостворене майно законодавством, чинним станом на 1992 рік, передбачено не було. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Доказів порушення прав інших осіб, у разі визнання за позивачем права власності на збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, судом не встановлено. В той же час, неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину спричинена саме відсутністю у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно положень ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин, враховуючи, що судом встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на майно його батька [PERSON] , є таким, що прийняв спадщину після його смерті, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на день відкриття спадщини, інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, беручи до уваги, що правовстановлюючі документи, які підтверджують право спадкодавця на спадкове майно відсутні і нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з цієї підстави, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Судові витрати по справі позивач просить залишити за ним та з відповідача не стягувати. На підставі наведеного та

Outcome: approved