Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра(в подальшому ПАТ КБ Надра) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра(в подальшому Фонд) [PERSON] звернулося з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач мотивує свій позов тим, що 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 226/9-В/222930 про надання останній споживчого кредиту в сумі 10000,00 доларів США на строк до 25 грудня 2017 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,49 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення щомісячних мінімальних платежів в розмірі 166,10 долара США. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору 25 грудня 2007 року між ВАТ КБ Надра та [PERSON] було укладено договір поруки № 226/9-В/222930/П, відповідно до якого поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 226/9-В/222930 від 25 грудня 2007 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду № 113 від 05 червня 2015 року Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ Надра та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку у Публічному акціонерному товаристві КБ Надра розпочалась\~\~процедура ліквідації та призначено\~\~уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Оскільки всупереч умовам вищевказаних договорів своїх зобовязань відповідачі належним чином не виконали, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у користь банку кредитну заборгованість в розмірі 6152,33 долара США, що станом на 08 червня 2016 року еквівалентно 153572,49 грн., а також понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, про що подала суду письмове заперечення. Крім того, відповідач суду пояснила, що, починаючи з дня отримання кредиту, вона дотримувалася графіку сплати кредитної заборгованості, а інколи сплачувала цю заборгованість в розмірі, більшому від необхідного. Однак в лютому 2014 року відділення КБ Надра у м.Горохові Волинської області, через касу якого відповідач здійснювала відповідні платежі, перестало працювати у звязку з ліквідацією банку. Відповідач ствердила, що працівники цього відділення їй пояснили, що нові реквізити банку для сплати кредитної заборгованості їй будуть скеровані поштою, однак цих реквізитів вона не отримала. Приблизно через 3 місяці після цього відповідач звернулась до представництва банку у Волинській області, проте там їй повідомили, що представництво працює лише в режимі отримання кореспонденції, а про нові реквізити банку для сплати заборгованості їм невідомо. Відповідач вважає, що у звязку з вищенаведеним її вини у виникненні вищевказаної заборгованості немає, а тому, на її думку, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з неї в користь позивача відсотків за користування кредитом, комісії та пені. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вищевказаного позову заперечував з аналогічних підстав та суду пояснив, що у звязку з ліквідацією банку відповідач [PERSON] не мала можливості виконувати свої зобовязання по сплаті кредиту відповідно до графіку. Представник відповідача ствердив, що письмового повідомлення про зміну рахунку, на який необхідно здійснювати сплату, відповідач не отримувала. Крім цього, на сайті позивача зрозумілої інформації про порядок погашення валютних кредитів після прийняття рішення про ліквідацію банку поміщено не було. Представник відповідача вважає, що позивач не виконав своїх зобовязань, передбачених п.6.2 кредитного договору, а саме не повідомив відповідача про настання вищевказаних обставин, а тому просив у задоволенні вищевказаного позову відмовити. Відповідач [PERSON] не зявилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] була повідомлена належним чином. Представник позивача публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра[PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, ствердив факти, наведені в позовній заяві, та суду пояснив, що 25 грудня 2007 року відповідач [PERSON] уклала з КБ Надра кредитний договір, строк дії якого закінчується у 2017 році. Цього ж дня для забезпечення зобовязань відповідача між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. До 19 березня 2014 року відповідач [PERSON] виконувала свої зобовязання по сплаті кредитної заборгованості, однак в подальшому будь-які виплати по кредиту припинила. Станом на 08 червня 2016 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 6152,33 доларів США, що за курсом НБУ є еквівалентом 153572,49 грн. Представник позивача ствердив, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 року № 83 Про віднесення ПАТ КБ Надра до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 лютого 2015 року прийнято рішення № 26 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Надра, згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ Надра. Згодом на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ Надра та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку у ПАТ КБ Надра розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) своїм рішенням від 28 квітня 2016 року № 616 продовжила строки здійснення процедури ліквідації \~ПАТ КБ Надра до 04 червня 2018 включно. Вищевказані доводи відповідача та його представника представник позивача вважає необгрунтованими, оскільки до 06 лютого 2015 року банк функціонував, здійснював приймання платежів, при цьому найближча філія банку знаходилась у м.Луцьку Волинської області. Представник позивача пояснив, що відповідач мала можливість ознайомитися з новими реквізитами для сплати заборгованості як в національній валюті, так і в іноземній валюті, оскільки вищевказана інформація була поміщена на сайті банку. А тому представник позивача вважає, що [PERSON] належним чином не виконувала умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, у звязку з чим просив задовольнити вищевказаний позов у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, між відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та [PERSON] 25 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № 226/9-В/222930 (а.с.10-11), згідно з п.п.1.1, 1.2., 1.3.1, 1.4, 3.3.2 якого позичальнику [PERSON] надавався споживчий кредит в сумі 10000,00 доларів США на строк до 25 грудня 2017 з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,49 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення щомісячних мінімальних платежів в розмірі 166,10 долара США. Пунктом 1.3.2 кредитного договору від 25 грудня 2007 року № 226/9-В/222930 передбачено, що позичальник здійснює щомісячну плату за управління кредитом із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом без урахування розміру відсотків. За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховується, виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом. Заявою на видачу готівки № 1 від 25 грудня 2007 року (а.с.12) стверджується, що 25 грудня 2007 року [PERSON] отримала у відкритого акціонерного товариства комерційного банку "Надра" кредит в сумі 10000,00 доларів США. Як вбачається із статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, ПАТ Комерційний банк Надра є правонаступником всіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства комерційного банку Надра (а.с.14-15). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Надра стверджується, що з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ Надра (а.с.7). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.37 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена особа Фонду діє від імені цього Фонду відповідно до цього\~Закону\~та нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.37 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Відповідно до ч.ч.1,6\~ст.38 вищевказаного Закону уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 226/9-В/222930 позичальника [PERSON] станом на 08 червня 2016 року (а.с.14-16), її заборгованість перед публічним акціонерним товариством комерційним банком "Надра" становить 6152,33 долара США та складається із 3501,19 долара США заборгованості по кредиту, 1170,19 долара США заборгованості по відсотках, 105,39 долара США заборгованості по комісії, 1374,96 долара США заборгованості по пені, що нарахована за період з 08 червня 2015 року по 07 червня 2016 року. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. З огляду на вищенаведене суд вважає, що розрахунок кредитної заборгованості відповідача [PERSON] в частині тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії зроблено вірно, а тому вона в розмірі 4777,37 долара США (3501,19 + 1170,19 + 105,39 = 4777,37) підлягає стягненню з неї у користь позивача, тому що для цього є законні підстави. Поряд з цим порушенням зобовязання в розумінні ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 5.1 кредитного договору 25 грудня 2007 року № 226/9-В/222930 передбачено сплату позичальником пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності у вигляді неустойки (пені) необхідною є наявність двох умов: а) протиправної поведінки; б) вини боржника. Відповідно до ч.3 ст.550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього кодексу). Відповідно до ч.1 ст.617 ЦПК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. В практиці цивільного права під випадком розуміється відсутність вини особи у невиконанні або неналежному виконанні. З пояснень відповідача та її представника, а також досліджених в ході судового засідання письмових доказів вбачається, що при здійсненні процедури ліквідації ПАТ КБ Надра відповідач [PERSON] не була повідомлена про нові розрахункові рахунки для погашення заборгованості по кредиту, а досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № 226/9-В/222930 від 25 грудня 2007 року була відправлена відповідачу лише 08 червня 2016 року (а.с.21). Отже, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача в тому, що вона не сплачувала щомісячні платежі після початку процедури ліквідації ПАТ КБ Надра. В тому, що з червня 2015 року відповідач не здійснювала погашення кредиту, на думку суду, є вина самого позивача, який після початку процедури ліквідації Банку не повідомив боржника про борги та нові рахунки, відкриті в ГУ НБУ для погашення кредитної заборгованості, а тому в частині стягнення пені, нарахованої в сумі 1374,96 долара США (що за курсом НБУ є еквівалентом 34321,31 грн.) за період з 08 червня 2015 року по 07 червня 2016 року, слід відмовити. Крім цього, судом встановлено, що 25 грудня 2007 року на виконання умов кредитного договору № 226/9-В/222930 від 25 грудня 2007 року між ВАТ КБ Надра та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 226/9-В/222930/П (а.с.13), згідно з п.п.1.1., 1.2 якого остання зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором 226/9-В/222930, а у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору поруки, строк дії поруки не встановлений, оскільки п.п.5.2-5.3 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань. Таким чином, на думку суду, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім цього, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~\~цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перестала виконувати свої зобовязання по сплаті кредитної заборгованості в березні 2014 року. Вищевказана обставина підтверджується і дослідженими в судовому засіданні матеріалами про рух коштів відповідно до кредитного договору від 25 грудня 2007 року № 226/9-В/222930 (а.с.98-235). Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України суд приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, на думку суду, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування. Судом встановлено, що позивач звернувся до поручителя з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № 226/9-В/222930 від 25 грудня 2007 року лише 08 червня 2016 року (а.с.22), тобто після спливу шестимісячного терміну з часу несплати боржником чергового платежу за договором. За таких обставин суд вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України та у звязку з цим відмовляє у задоволенні позовних вимог до поручителя - відповідача [PERSON] Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України станом на 08 червня 2016 року, складає 2496,1680 грн. за 100,00 доларів США, відтак сума заборгованості в іноземній валюті, що підлягає стягненню у користь позивача, а саме 4777,37 долара США еквівалентна119251,18 грн. (4777,37 х 24,961680 = 119251,18). Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2303,58 грн., який у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 77,65 %, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути у користь позивача судові витрати в розмірі 1788,73 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial