Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

12 липня 2016 року (як вбачається із відбитка штемпеля установи зв'язку на конверті поштового відправлення, а.с.48) позивач АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС», в якому просить визнати недійсним переказ 50 000,00 грн. з транзитного рахунку банку [NUMBER] та зарахування на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER], здійснений Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (ЄДРПОУ: 09807856) на підставі платіжного доручення платника ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» (21997612) № 79 від 20.03.2015 року щодо перерахування коштів отримувачу [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) на пл..карту (VIZA) на рахунок [NUMBER] за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог.033 від 03.03.15; визнати недійсним переказ 70 000,00 грн. з транзитного рахунку банку [NUMBER] та зарахування на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER], здійснений Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ (ЄДРПОУ: 09807856) на підставі платіжного доручення платника ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» (21997612) № 63 від 12.03.2015 року щодо перерахування коштів отримувачу [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) на пл..карту (VIZA) на рахунок [NUMBER] за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог.033 від 03.03.15; визнати недійсним переказ 80 000,00 грн. з транзитного рахунку банку [NUMBER] та зарахування на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER], здійснений Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (ЄДРПОУ: 09807856) на підставі платіжного доручення платника ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» (21997612) № 49 від 06.03.2015 року щодо перерахування коштів отримувачу [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) на пл..карту (VIZA) на рахунок [NUMBER] за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог.033 від 03.03.15; визнати недійсним переказ 199 933, 00 грн. з транзитного рахунку банку № [NUMBER] та зарахування 07.08.2016 року вказаної суми переказу на депозитний рахунок [PERSON] № [NUMBER], здійснений Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (ЄДРПОУ: 09807856); стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (ЄДРПОУ: 09807856) понесені і документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.01.2015 року Постановою Правління Національного банку України №З4/БТ від 19.01.2015 року АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» віднесено до категорії проблемних, строком до 180 днів запроваджено обмеження в діяльності Банку, а саме: постановлено не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування. У подальшому, Постановою Правління Національного банку України №463/БТ від 16.07.2015 року строк віднесення банку до категорії проблемних продовжено на 30 днів. Згідно листа НБУ №18-005/47023/БТ Банк отримав Постанову №34/БТ- 19 січня 2015 року, а Постанову №463/БТ - 20 липня 2015 року. Зазначені Постанови НБУ прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про платіжні систему в Україні», порядок виконання операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до ст. 73 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», у разі порушення банками банківською законодавства (.. ) НБУ має право застосувати заходи впливу, до яких належить: обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного. Відповідно до п.3.3, п. 7.1 3 Положення «Про застосування Національним банком України заходів впливу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346. рішення про обмеження, зупинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій приймає Правління Національного банку. Відповідно до п.1.3, Положення «Про застосування Національним банком України заходів впливу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 17.08.2012 № 346 обмеження операцій - тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом/обсягом/сумою/коло клієнтів/регіоном. Позивач зазначає, що вищевказані постанови є обов'язковими до виконання Банкам і відповідно таким чином, у період з 20.01.2015 року по 18.08.2015 року банку було заборонено переказ та зарахування коштів на рахунок фізичної особи з транзитного рахунку банку, оскільки операція згідно ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» збільшує гарантовану суму відшкодування Фондом. З тих же підстав банку заборонено здійснювати переказ коштів з карткового рахунку особи та зарахування коштів на депозитний рахунок фізичної особи/вкладника банку. Однак, у період з 10.03.2015 року по 27.03.2015 року до Банку надійшли платіжні доручення платника ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» (21997612) № 79 від 20.03.2015 року, №63 від 12.03.2015 року, №49 від 06.03.2015р. щодо перерахування коштів через транзитний рахунок банку [NUMBER] отримувачу [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) на пл..карту (VIZA) на її рахунок [NUMBER] за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог.033 від 03.03.15. Банком здійснено переказ коштів з рахунку Платника [NUMBER] та зараховано на зазначений у дорученні транзитний рахунок банка [NUMBER] 26.03.2015 - 50 000, 00 грн., 13.03.2015 року - 70 000, 00 грн., 10.03.2015 - 80 000, 000 грн. У подальшому з вказаного рахунку банку №2909 70902001 здійснено переказ та кошти зараховано на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER]. З виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що станом на 06.08.2015 року залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] [NUMBER] складав 199 933,00 грн. Бухгалтерський облік операцій з платіжними картками здійснюється відповідно до діючих нормативно-правових актів України та згідно «Облікової політики банку», затвердженої Наказом Голови правління Банку Хливнюком В.Г. № 1123 - 0 від 30.12.2013 року «Щодо актуалізації Облікової політики». Відповідно до п.45.3 Облікової політики банку, за консолідованими рахунками в ОДБ Банку обліковуєються: сукупний залишок коштів на карткових рахунках клієнтів-фізичних осіб. Відповідно до п. 45.3.2 Облікової політики банку, за консолідованими рахунками в ОДБ Банку обліковується: сукупний залишок коштів на карткових рахунках клієнтів-фізичних осіб. Відповідно до п. 455.3.21 Облікової політики банку, для здійснення розрахунків застосовується рахунки 2924 - «Транзитний рахунок за операціями, здійсненими з використанням платіжних карто»", які відкриваються за видами розрахунків. Для здійснення розрахунків з філіями по операціям з платіжними картками для кожної філії відкриваються у розрізі юридичних і фізичних осіб рахунки 3902 «Розрахунки за коштами, що надані філіям банку 3903 «Розрахунки за коштами, що отримані від філій банку», в тому числі для поповнення карток. В АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» для обліку залишку коштів на карткових рахунках клієнтів-фізичних осіб використовується консолідований рахунок [NUMBER]. На вказаному рахунку обліковуються залишки коштів по картковим рахункам клієнтів, у т.ч. по рахунку [PERSON] [NUMBER]. 07.08.2015 року з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] грошові кошти в сумі 199 933,00 грн. списано та перераховано на транзитний рахунок банку [NUMBER] з метою зарахування у подальшому на депозитний рахунок [PERSON] Списання коштів з карткового рахунку відбувалось наступним чином: з аналітичного консолідованого рахунку [NUMBER], на якому відображено облік залишків на карткових рахунках усіх клієнтів банку, списано загальну суму 1 791 628,47 грн. та зараховано на транзитний рахунок банку [NUMBER] (для розподілення загальної суми до рахункам та філіям). 07.08.2015 року з транзитного рахунку № [NUMBER], який використовується для обліку операцій. Здійснених з використанням платіжних карток, кошти у загальній сумі 1600 191. 00 грн. (до якої входить 199 933,00 грн.) перераховано на кореспондентський рахунок Обласної Дніпропетровської філії «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» [NUMBER]. З коррахунку Дніпропетровського РУ №39039331506980 кошти у сумі 1 600 191, 00 грн. зараховано на транзитний рахунок № [NUMBER]. З транзитного рахунку банку [NUMBER] кошти в сумі 199 9333, 00 грн. перераховано та депозитний рахунок [PERSON] № [NUMBER]. Позивач стверджує, що існують підстави вважати вказаний переказ (рух коштів) помилковим з наступних підстав: 19.12.2007 року між ВАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (змінено назву на ПАТ «Б.- «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ») в особі Філії «Донецьке РУ» та ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС укладено Договір №97369 відповідно до умов якого для зазначеного клієнту було відкрито поточний рахунок № 26001097369980. У подальшому Згідно з рішенням Наглядової Ради АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» діяльність Філії «Донецьке РУ» припинено. Вказаний рахунок ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» №26001097369980 було закрито та відкрито інший рахунок: №2600.6.026243301. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку. Відповідно до п.19.6 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, банки можуть застосовувати процедуру зміни рахунків разі зміни договору банківського вкладу. В супереч вимог п.19.6 вказаної Інструкції, договір на розрахунково-касове обслуговування рахунку №2600.6.026243301 не укладався, зміни до існуючого договору не вносились. Таким чином, підстави для обслуговування рахунку №2600.6.О26243301 відсутні. Банком неправомірно, без законних підстав (в період обмежень НБУ та у відсутність договору для обслуговування рахунку ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС») було здійснено переказ коштів юридичної особи та зараховано на рахунок фізичної особи, а у подальшому на депозитний рахунок суму переказу. Отже існують всі підстави вважати ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» неналежним платником, [PERSON] - неналежним отримувачем, а помилковим переказом слід вважати зазначений рух коштів. В позовній заяві позивачем також зазначає, що існує ряд підстав для визнання переказу сум та зарахування на рахунок фізичної особи недійсним. Відповідно до ч.8 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк має право будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Отже, перекази та зарахування коштів є правочинами, необхідними для надання банком банківських послуг. Забороненою операцією, яка збільшує гарантовану суму відшкодування коштів Фондом є операція із переказу та зарахування коштів саме на рахунки фізичних осіб банку. Переказ коштів на транзитні рахунки банку не є забороненою НБУ операцію, оскільки такий переказ не збільшує гарантовану суму відшкодування. З урахуванням викладеного, існують всі підстави для визнання недійсними лише таких переказів: 1. Переказ з транзитного рахунку банку [NUMBER] та зарахування на картковий рахунку [PERSON] № [NUMBER] 11.03.2015року - 80 000, 00 грн.,13.03.2015р. - 70 000, 00 грн.. 26. 03.2015 р. - 50 000, 00 грн. 2. Переказ 199 933, 00 грн. з транзитного рахунку банку [NUMBER] та зарахування 07.08.2016 р. вказаної суми переказу на депозитний рахунок [PERSON] № [NUMBER]. Вказані перекази та зарахування слід визнати недійсними у зв'язку із тим, що - банком було втрачено право на їх здійснення (відсутня цивільна дієздатність на момент вчинення правочинів), - зміст правочинів (частини правочинів) суперечить інтересам держави та суспільства, - зміст вказаних правочинів (частини правочинів) суперечить вимогам ст.13 ЦК України, - зміст вказаних правочинів суперечить ст. ст. 55, 56, ч.6 ст.75 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», п.1.З, п.3.5, п.7.11 Положення «Про застосування Національним банком України заходів впливу», вимогам Постанови Правління НБУ №34/БТ від 19.01.2015 року та Постанови НБУ №463/БТ від 16.07.2015 року. Представник відповідача надав до суду заперечення відповідно до змісту якого, вважає позовні вимоги заявлені позивачем незаконними та необґрунтованими, Банк є неналежним позивачем, а спосіб захисту цивільного права обрано ним невірно, є всі підстави для відмови у задоволені позову АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про визнання правочинів недійсним (а.с91-96). Вказує, що протягом березня 2015 року на виконання платіжних доручень ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» позивачем було здійснено ряд переказів грошових коштів на картковий рахунок [PERSON], відкритий в АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зазначені перекази було здійснено Банком на виконання укладеного між ним та ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» Договору № 97369 про відкриття та розрахунково-касове обслуговування рахунку, про що безпосередньо зазначено Позивачем у його позовній заяві. В подальшому, [PERSON] було перераховано отримані кошти на її депозитний рахунок, відкритий у цьому ж Банку відповідно до договору-заяви № 307231/43855/7-15 від 06 серпня 2015 року. Як вкладникові Банку, [PERSON] належить право на отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування коштів за вкладами ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", що, зокрема, вже підтверджено рішенням суду першої інстанції (постанова Окружного адміністративною суду міста Києва від 24.05.2016 року у справі №826/2004/16). В позову лежать незаконні та необґрунтовані вимоги, а саме: трактування позивачем операцій з перерахування коштів з транзитного рахунку Банку на картковий рахунок Відповідача, а також з карткового рахунку [PERSON] на її депозитний рахунок як правочинів (частин правочинів) не узгоджується із поняттям «правочин» в розумінні Цивільного кодексу України та узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Звідси слідує, що правочин, фактично, є правовою підставою встановлення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. За таких умов правовими підставами правовідносин Банку з Відповідачем є: договір банківського вкладу; договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки. Правовою підставою правовідносин Банку з ТОВ ВКФ «Екран-Сервіс» є договір про відкриття поточного рахунку. В той же час, перерахування коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» здійснено на підставі договору між даною юридичною особою та [PERSON], про що підприємством було зазначено у платіжних дорученнях, наданих ним Банку. В даному випадку Банк, виконуючи волю клієнта. перерахувавши грошові кошти з його поточного рахунку на власний транзитний рахунок і далі - на картковий рахунок Відповідача, тобто не вчиняв правочинів, а здійснював розрахунково-касове обслуговування клієнти відповідно до укладеного договору. З наведеного слідує, що Банк, здійснивши розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнтів та помилково ототожнивши його із поняттям «правочин» у розумінні ст. 202 ЦК України, обрав невірний спосіб захисту цивільного права, звернувшись до суду з позовом про визнання правочинів недійсними. Відповідач вважає, що у позивача відсутні докази порушення прав чи інтересів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з чого слідує, що він є неналежним позивачем у даному позові. Адже, банк здійснюючи перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на картковий рахунок відповідача, діяв відповідно до наданого юридичною особою платіжного доручення, з якого слідує, що сума грошових коштів, яка була перерахована, а також отримувач платежу ідентичні із тими, кому та в яких розмірах фактично здійснено перерахування грошових коштів. Тобто, будь-яка помилка зі сторони Банку в здійсненому переказі коштів відсутня. В той же час, відсутні будь-які заяви зі сторони відправника коштів - ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» - про наявність допущеної помилки з їхнього боку чи вимоги щодо повернення помилково перерахованих коштів. Безпідставним є твердження Позивача про помилковість грошових переказів, оскільки, згідно з нормами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», обов'язковою умовою помилкового переказу с списання певної суми коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувачем , тоді як, підтверджено платіжними дорученнями, наданими Банком в якості доказів у справі, ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» є належним платником, а [PERSON] - належним отримувачем; перерахування коштів, оспорювані позивачем, відповідають дійсним намірам сторін. Помилковим є твердження позивача про відсутність підстав для обслуговування Банком рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» № 2600.6.026243301, з якого даним підприємством було перераховано кошти на картковий рахунок [PERSON], оскільки у договорі на розрахунково-касове обслуговування, укладеному між ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказано рахунок № 2600109736***. який в подальшому Банком було закрито і відкрито новий рахунок № 2600.6.026243301, без відкривання при цьому нового договору чи внесення змін до старого. В якості доказів Банк надає копію договору з ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс», копію рішення Наглядової Ради АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення діяльності Філії «Донецьке РУ», копію довідки № 3-131100/7323 від 08.06.2016 р. та службової записки Начальника управління з операційної підтримки Спобожанського РД «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 885 від 07.06.2016 р. Однак, зі змісту зазначених документів слідує, що позивачем спотворено їх реальний зміст, а твердження Банку про відсутність підстав обслуговування рахунку не узгоджується з приписами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, оскільки: протоколом Спостережної ради Банку від 09.07.2014 р. засвідчено, що згідно з рішенням Наглядової Ради АТ «Банк «Фінанси та Кредит» припинилася діяльність Філії «Донецьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відбулася реорганізація. Пункт 192. інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах передбачає, що, зокрема, у разі проведення реорганізації в межах одного банку, банком здійснюється зміна рахунків клієнтів, про що, відповідно до п. 19.3, банк зобов'язаний завчасно повідомити всіх клієнтів у порядку, установленому внутрішніми положеннями банку. Зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку (п. 19.1. зазначеної Інструкції). Приписами и. 194 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах встановлено, що у разі зміни рахунків клієнтів нові справи юридичного оформлення рахунків не формуються. Факт проведення зміни рахунків ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» саме з ініціативи банку внаслідок його реорганізації засвідчено у листі Начальника управління з операційної підтримки Слобожаиського РД «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 885 від 07.06.2016 р., а також в довідці за підписом Відповідача № 3-131100/7323 від 08.06.2016 р. За таких обставин Позивач невірно застосовує до ситуації зі зміною рахунків з ініціативи Банку внаслідок реорганізації, що відбулася. п. 196. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, відповідно до якої банки можуть застосовувати процедуру зміни рахунків у разі зміни умов договору банківського вкладу. Помилково застосовує її до ситуації зі зміною рахунків з ініціативи банку внаслідок реорганізації, що відбулася, адже: - даний пункт Інструкції встановлює залежність «зміна рахунків як наслідок зміни умов договору», а не навпаки; - при зміні рахунків не відбулася зміна умов договору №997369 від 19.12.2007 р. (відповідно до ч. 2 и. 1.10. Інструкції у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом ); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін. Тобто, вказання в договорі саме номеру не є його обов'язковою умовою та здійснюється за ініціативою сторін, а, отже, зміна рахунку не змінює умов такого договору). Із зазначеного слідує, що обслуговування рахунку № 2600.6.026243301 здійснювалося на законних підставах згідно договору на розрахунково-касове обслуговування № 97369 від 19.12.2007 р. Посилання Банку на недійсність перерахування коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на картковий рахунок [PERSON], а також з карткового рахунку Відповідача на її депозитний рахунок з підстав наявності в той момент заборон, про які вони не знали та не могли знати - необґрунтовано, адже, не узгоджується воно з нормами ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Не узгоджується воно також із нормами ст. 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (в редакції від 08.02.2013 р.), затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., продиктовано, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Виключний перелік випадків. у яких банк зупиняє: видаткові операції за рахунком клієнта, встановлено пунктом 1.17 зазначеної Інструкції, а саме: в разі накладення на кошти арешту відповідно до законодавства України; на підставі рішення суду, яке винесене за зверненням органу державної податкової служби і надійшло до банку безпосередню від суду або органу державної податкової служби після отримання рішення суду; за рахунком клієнта, щодо якого в цьому банку є публічне обтяження рухомого майна, яке накладене державним виконавцем. Відповідно до п. 1.7. вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Обов?язок банків виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів встановлено ст. 323 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні. Як зазначено у службовій записці заступника директора Департаменту завершення операцій АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ільїної Л.М. від 09.06.2016 р., поданої Банком в якості додатків до позовної заяви, перерахунок коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на рахунок [PERSON] здійснювався на підставі платіжних доручень юридичної особи, які відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є одним із видів розрахункових документів., за якими здійснюється ініціювання переказу. Посилаючись на наявність суперечностей між здійсненими переказами грошових коштів та інтересами держави та суспільства., а також статтею 13 ЦК України. Позивач жодним чином не обґрунтовує в чому саме полягають такі суперечності. Представник позивача до судового засідання не з'явився, зазначивши в позовній заяві, що просить розглядати справу за вказаною позовною заявою у відсутності представника позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне. 19.12.2007 року між філією «Донецьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та третьою особою ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» було укладено договір № 97369 на розрахунково-касове обслуговування та відкрито поточний рахунок у національній валюті № 26001097369980 (.с.14-17). Із змісту довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 3-1311007323 від 08.06.2016 року та листа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 885 від 07.06.2016 року вбачається, що у зв'язку з припиненням діяльності філії «Донецьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ініціативи банку було змінено рахунки клієнтів, ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» було закрито рахунок № 26001097369980 та відкрито рахунок № 2600.6.026243301, тому заява на відкриття цього рахунку Банку не подавалась на розрахунково-касове обслуговування рахунків 2600.6.026243301 не укладався (а.с.18-19) Позивачем не надано будь-яких письмових доказів щодо наявності та умов правочинів щодо відкриття та обслуговування позивачем банківського рахунку відповідача [PERSON] № [NUMBER] та видачі останьому платіжної карти. Третя особа ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» платіжним дорученням № 79 від 20.03.2015 року було перераховано на користь відповідача [PERSON] 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 63 від 12.03.2015 року 70 000,00 грн., платіжним дорученням № 49 від 06.03.2015 року 80 000,00 грн., а всього 200 000, 00 грн. Призначенням платежу у всіх платіжних документах було вказано: «зарах.на пл.карту VIZA № карти [NUMBER], № рах. [NUMBER] [PERSON] ІПН [NUMBER] надан безвідсот.позики, дог.033 від 03.03.15 Без ПДВ» (а.с.27, 30, 33). Виписками по рахунку ТОВ «ВКФ «ЕКРАН- СЕРВІС» за період з 26.03.2015 по 26.03.2015 року, за період 13.03.2015 р. по 13. 03.2015 р., в період з 10.03.2015р. на 10.03.2015р., та згідно з випискою на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER], вбачається, що на вказаний рахунок 11.03.2015 року зараховано 80 000, 00 грн., 13.03.2015 р. зараховано 70 000, 00 грн., 26.03.2015 р. зараховано 50 000, 00 грн. Згідно витягу з Постанови Правління Національного банку України №З4/БТ від 19.01.2015 року «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії проблемних», 19.01.2015 року АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» віднесено до категорії проблемних. Вказаною Постановою строком до 180 днів запроваджено обмеження в діяльності Банку,а саме: постановлено не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування. Відповідно до витягу з Постанови Правління Національного банку України №463/БТ від 16.07.2015 року «Про продовження строку віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії проблемних», строк віднесення банку до категорії проблемних продовжено на 30 днів. Згідно копії листа НБУ №18-005/47023/БТ від 02.06.2016 року, Банк отримав Постанову №34/БТ- 19 січня 2015 року, а Постанову №463/БТ - 16 липня 2015 року. Відповідно до копії виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що станом на 06.08.2015 залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] [NUMBER] складав 199 933, 00 грн. Відповідно до копії меморіального ордеру №10801 від 07.08.2015 року, копії виписки по картковому рахунку [PERSON] [NUMBER], 07.08.2015 року з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] грошові кошти в самі 199 933,00 грн. списано та перераховано на транзитний рахунок банку [NUMBER]. Відповідно до копії меморіального ордеру №10800 від 07.08.2015 року, копії витягу з «Відомостей регулярних списань по АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» за 07.08.2015, саме 07.08.2015 року з транзитного рахунку [NUMBER] кошти в загальній сумі 1 600 191, 00 грн. перераховано на кореспондентський рахунок Обласної Дніпровської філії «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» [NUMBER]. Відповідно до копії меморіального ордеру №32899164 від 07.08.2015 року, з кореспондентського рахунку [NUMBER] кошти в сумі 1 600 191, 00 грн. зараховано на транзитний рахунок № [NUMBER]. Відповідно до копії меморіального ордеру №32899170 від 07.08.2015 року, та виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 06.08.2015 по 26.04.2016 року, з транзитного рахунку банку [NUMBER] грошові кошти в сумі 199 933,00 грн. перераховано на депозитний рахунок [PERSON] [NUMBER]. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до предмету позову (п.п.1-3 прохальної частини позовної заяви), позивач пред'явив позов до [PERSON], оспорюючи як правомірність власних дій, так і дій третьої особи ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» щодо перерахування відповідачу [PERSON] грошових коштів на підставі платіжних дорученні № 79 від 20.03.2015 року № 63 від 12.03.2015 року № 49 від 06.03.2015 року 80 000,00 грн. Призначенням платежу у всіх платіжних документах: зарах.на пл.карту VIZA № карти [NUMBER], № рах. [NUMBER] [PERSON] ІПН [NUMBER] надан безвідсот.позики, дог.033 від 03.03.15 Без ПДВ, свідчить про те, що таке перерахування коштів відбувалось на виконання правочину, вчиненого між ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» та [PERSON], який, за загальним приписом акту цивільного законодавства України стосовно презумпції правомірності правочину, викладеного в ч. 1 ст. 204 ЦК України, є правомірним. Будь-яки вимоги стосовно вказаного правочину позивачем у даній справі не заявлялись, у матеріалах справи відсутні докази визнання його недійсним. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України). Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року). У рішенні у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 р., заява № 12742/87, та від та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, заява N 25921/02 Європейський суд вказує, що право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права, є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Поняття "майно" може стосуватися "існуючого майна" та майнових активів, зокрема права вимоги, на підставі яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" отримати реальну можливість користуватися майновим правом, як це визначено у рішеннях Європейського судуу справі "Джей. Ей. Пай (Оксфорд) Лтд» та «Джей. Ей. Пай (Оксфорд) Ленд Лтдпроти Сполученого Королівства" від 30 серпня 2007 року, заява 4430202, справі «Малтзан та інші проти Німеччини" (заяви №71916/01, 71917/01 и 10260/02), справі "Копецький проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява №44912/98. Крім того, у справі "Сагхінадзе та інші проти Грузії" від 27 серпня 2010 року, заява №18768/05, Європейський судпослідовно визначає, що поняття «майна» не обмежується «існуючими речами», але може також охоплювати активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має, принаймні, розумне і "законне сподівання", а "сподівання" є "правомірним", якщо воно ґрунтується на нормі. Так само, позивачем як не оспорюється, так і не надано доказів визнання недійсним договору-заяви № 307231/43855/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в національній валюті, укладений між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] 06.08.2015 р., відповідно до п.1 якого [PERSON] вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті у сумі 1999 933, 00 грн. по 06.03.2016 р. (а.с.97). Як передбачено частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 26 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Як роз'яснено у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17 КАС), Господарським процесуальним кодексом України , Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Відповідно до частини першої ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта господарської діяльності, мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Виходячи з предмету спору та суб'єктного складу сторін, АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» пред'явлено вимоги (п.п.1-3 прохальної частини позовної заяви) саме до [PERSON], при тому що перерахування даній особі грошових коштів на підставі платіжних дорученні № 79 від 20.03.2015 року № 63 від 12.03.2015 року № 49 від 06.03.2015 року 80 000,00 грн., а до ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» дані вимоги не заявлялись, при тому що саме ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС» є належним відповідачем за даними вимогами, з огляду на характер спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, враховуючи наявність договірних відносин між позивачем та третьою особою ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» за договором № 97369 на розрахунково-касове обслуговування. АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ВКФ «ЕКРАН-СЕРВІС»є юридичними особами, тобто цей спір є господарсько-правовим, що зумовлює розгляд спору в порядку господарського судочинства. Згідно принципу диспозитивності, закріпленого в ст.11 ЦПК України, та вимог ст. 33 ЦПК України, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Будь-які клопотання про заміну відповідача, залучення співвідповідача у даній справі від позивача не надходили. Більш того, згідно із частиною першою статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами. Оскільки позовні вимоги позивача можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд враховує, що спір, що виник між юридичними особами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вказані висновки наведені в постанові від 18.11.2015 року Верховного Суду України у справі № 6-1737цс15. У задоволені вимоги позивача (п.п.4 прохальної частини позовної заяви) про визнати недійсним переказу 199 933, 00 грн. з транзитного рахунку банку № [NUMBER] та зарахування 07.08.2016 року вказаної суми переказу на депозитний рахунок [PERSON] № [NUMBER], здійснений Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (ЄДРПОУ: 09807856), за якою, на думку суду, належним відповідачем є [PERSON], слід відмовити, оскільки, така вимога носить похідний характер від вимог за п.п.-1-3 прохальної частини позовної заяви та є передчасною до їх вирішення по суті. З огляду на встановлені судом обставини справи, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд розподіляє судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачем було сплачено судовий у розмірі 5512, 00 грн. (а.с.1).

Outcome: dismissed