Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

16.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2017 року [PERSON] підписав попередній договір №0208/17 з ТОВ «Велес Авто» купівлі - продажу транспортного засобу Geely Emgrand X7 1.8 MT Basic, 2014 року випуску білого кольору. За змістом п 1.5 договору, сторони прийняли на себе зобов'язання укласти договір купівлі- продажу транспортного засобу 13.12.2017 року, за умови сплати покупцем грошових коштів в розмірі 120 000, 00 грн.. [PERSON], свої зобов'язання виконав за договором та сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 120 000, 00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.909687090.1 від 06.12.2017 року. Оскільки 13.12.2017 року відповідач не виконав свої зобов'язання, 19.12.2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Велес Авто» з заявою про повернення грошових коштів та розірвання договору у зв'язку з його невиконанням. Листом №263 від 16.01.2018 року ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» відмовив [PERSON] в поверненні грошових коштів. Позивач вважає такі дії ТОВ «ВЕЛЕС АВТО», такими що порушують його права як споживача та норми діючого законодавства. На думку позивача, вищевказаний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містить несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставою для визнання його недійсним. Посилаючись, на викладене, та положення ст.ст. 17, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] просить визнати недійсним попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0208/17 від 06 грудня 2017 року, а також стягнути з відповідача на його користь сплачені на виконання умов договору грошові кошти в сумі 120 000,00 гривень. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Велес Авто» в відкрите судове засідання не з'явився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем знаходження відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив такі обставини. В судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2017 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем ТОВ «Велес Авто» у письмовій формі попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0208/17, з метою придбати транспортний засіб Geely Emgrand X7 1.8 MT Basic, 2014 року випуску білого кольору. На підставі п. 2.1 спірного договору, на підтвердження дійсних намірів на укладення основного договору, 06 грудня 2017 року позивачем [PERSON] на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 120 000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.8). Відповідно до п.1.5 договору, сторони зобов'язалися укласти основний договір 13 грудня 2017 року, за умови виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчудження Покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Станом на час розгляду справи автомобіль позивачем отриманий не був. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, якою встановлена свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п. п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач як аванс, є безпідставними. Сплачені позивачем кошти в сумі 120 000,00 грн. підлягають поверненню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що укладений 06 грудня 2017 року попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Велес Авто» є недійсним у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України з моменту їх вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1200,00 грн., не сплачених позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved