Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" (далі по тексту - ПАТ КБ "Надра", відповідач) про визнання кредитного договору удаваним правочином та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.09.2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір №8/2006/840-К/459-Н від 22.09.2006 року (далі по тексту - Договір), відповідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 26600,00 доларів США. Згідно п. 1.2. Договору, цільове призначення кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року, згідно якого позичальник придбає у власність житловий будинок з спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивач придбала даний будинок 22.09.2006 року за 149290,00 грн., саме в цей день підписала з банком Договір на суму у розмірі 26600,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 131300,00 грн. Фактично, [PERSON] потрібно було отримати 149290,00 грн. для розрахунку за житловий будинок, а натомість відповідач видав їй ці кошти, але в іноземній валюті по курсу НБУ на дату укладання цього Договору. Кошти в іноземній валюті не можуть бути використані позивачем за цільовим призначенням, а саме для купівлі житлового будинку, тому слід вважати такий договір удаваним, який приховував дійсний правочин, а саме договір, укладений в національній валюті. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що банк не мав права надавати позивачу грошові кошти в іноземній валюті, оскільки, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, а ч. 1 ст. 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватись в Україні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, позивач посилається на ст.ст.192, 533 ЦК України, відповідно яких іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також, посилався на ст. 3, п. 1 ст. 5, п. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", наголошуючи на тому, що відповідач не мав права надавати позивачу кредит в іноземній валюті для використання її для розрахунків між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ. Крім того, зазначив, що всупереч 5 пункту 6.4 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, між позивачем та відповідачем не було укладено угоду про відкриття рахунку в іноземній валюті. Враховуючи вищезазначене, позивач просить визнати Договір удаваним правочином; визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору, укладеного в національній валюті України - гривні; зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за Договором у гривні України за курсом НБУ, встановленим на момент складання Договору - 5,05 гривні за 1 долар США. В судовому засіданні, яке відбулося 07.11.2014 року, представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулося 07.11.2014 року, представник відповідача - Хмиров Е.О. заперечив з приводу задоволення позову з підстав його необґрунтованості, просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими сторонами доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.09.2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір №8/2006/840-К/459-Н від 22.09.2006 року, відповідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 26600,00 доларів США (а.с. 12-13). Відповідач виконав свої зобов'язання за Договором перед позивачем, надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 26600,00 доларів США, що не заперечується позивачем та підтверджується випискою по кредиту (а.с. 20-зворот - 22). Згідно з п.п. 1.3.1., 1.3.2. Договору, позивач [PERSON], який є позичальником, взяв на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати позивачеві нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст.533 ЦК України ). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України ). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Правочином, згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Під час розгляду справи в суді, представник позивача, зазначив, що укладений Договір є удаваним, так як під час укладення вищезазначеного договору сторони приховали, що насправді валютою кредиту була національна валюта України - гривня, а не долар США, та просив суд застосувати до правочину правила, які застосовуються до кредитних договорів в національній валюті України. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч. 2 ст. 235 ЦК України). В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту договору. Відповідно до коментарю Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", удаваний правочин так само як і фіктивний вчиняється також для виду, але, на відміну від фіктивного, він приховує інший правочин, який його учасники насправді вчинили. Удавані правочини можуть бути вчинені як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування незаконного правочину. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо в результаті вчинення правочину настають і інші правові наслідки, правочин не може бути визнаний удаваним. Як вбачається із вищезазначеного договору, між ЗАТ КБ "Надра" та [PERSON] було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в еквіваленті - долари США, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Таким чином, при укладенні вищезазначеного Договору в іноземній валюті (долар США), та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту, шляхом оплати суми мінімально необхідного щомісячного платежу, розмір якого склав 334,83 доларів США, саме в доларах США, сторони за договором, перш за все, [PERSON], погодили валюту договору. Зі змісту правочину, укладеного між позивачем та відповідачем - кредитного Договору, випливають обов'язки [PERSON] повернути грошові кошти в строк, визначений договором та сплатити відповідні проценти. З приводу посилання позивача про вчинення договору про надання кредиту в національній валюті з метою приховання іншого договору про надання кредиту в іноземній валюті, що суперечить на думку позивача та його представника ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ці доводи по суті, базуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні положень ст. 235 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", на підставі банківської ліцензії банки здійснюють, зокрема кредитні операції з грошовими коштами в національній та іноземній валюті чи їх еквіваленті та операції з валютними цінностями. Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 1993р. (далі по тексту - Декрет), передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Посилання позивача в обґрунтування вимог на ст.ст. 3,5,13 Декрету є безпідставними, оскільки згідно ст.5 цього Декрету, передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з цим, обставин невідповідності вимогам чинного законодавства суми наданого за оспорюваним Договором та одержаного позивачем кредиту у розмірі 26600 доларів США на купівлю нерухомого майна зі сплатою 10% річних судом не встановлено, та в матеріалах справи такі дані відсутні. З приводу посилання позивача на Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, а саме на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено угоду про відкриття рахунку в іноземній валюті, слід зазначити таке. Так, відповідно до 6.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, якщо фізична особа не має в цьому банку рахунків, то при відкритті поточного рахунку між фізичною особою і банком укладається договір банківського рахунку. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що у нього немає в ПАТ КБ "Надра" більше рахунків, у зв'язку з чим суд не може пересвідчитись, чи порушено відповідачем порядок відкриття поточного рахунку. Крім того, слід зазначити, що посилання позивача на порушення з боку ПАТ КБ "Надра" при укладенні Договору та видачі кредиту зазначених нормативних актів не може бути підставою для задоволення заявлених вимог [PERSON], а саме - для визнання спірного кредитного договору удаваним на підставі статті 235 ЦК України, на яку посилається [PERSON] Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України ). Під час розгляду справи в суді, представником позивача не доведено, що між позивачем та ПАТ КБ "Надра" умисно було укладено не договір кредиту, а інший правочин. Застосування іншої валюти кредитування не є ознакою удаваності правочину, відповідно до ст. 235 ЦК України. [PERSON] не була обмежена у виборі валюти кредитування, укладаючи Договір позивач усвідомлювала значення своїх дій, у зв'язку з чим своїм підписом засвідчила про власне волевиявлення укласти Договір саме на тих умовах, які в ньому викладені. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання кредитного Договору №8/2006/840-К/459-Н від 22.09.2006 року, укладеного 22.09.2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON], удаваним та застосування відповідних наслідків. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги позивача в частині визнання договору удаваним правочином, визнання відносин такими, що регулюються правилами щодо правочину договору, укладеного в національній валюті України - гривні є такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, вимоги позивача про зобов'язання вчинити дії також не підлягають задоволенню, враховуючи те, що такі є похідними вимогами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: dismissed