Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] відповідно до якої просить: стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі сплати за: танцювальний клуб «Профіт» в розмірі 3350 грн., за відвідування ПП «Українсько-Британський коледж» курсів англійської мови у розмірі 8701 грн., курс лікування у медичному центрі ТОВ «Лазерсвіт» у розмірі 4000 грн., загальна сума витрат 16051 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що з 22.08.2009 вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 10.11.2020 відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова шлюб розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачем, знаходиться на повному її утриманні, позивач самостійно займається вихованням доньки, возить до навчальних закладів, на додаткові кружки, займається із нею вечорами, гуляє та іншим чином піклується про доньку, про стан здоров`я дитини, про збалансоване харчування відповідного віку дитини, про відповідний раціон харчування для отримання необхідних корисних вітамінів, за рекомендацією дитячого педіатра, вивозить її на оздоровлення, забезпечує нормальні умови проживання дитини, купує одяг та інші речі, книжки, іграшки, канцтовари, сплачує комунальні послуги. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує матеріальною допомогою для необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. В 2020 році [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яке 19.10.2020 рішенням Київського районного суду Харківської області було задоволено. Відповідач в добровільному порядку рішення суду про стягнення аліментів не виконував, тому позивач звернулася до виконавчої служби. На сьогоднішній день у відповідача по сплаті аліментів існує заборгованість. Позивач вказує, що відповідач, на протязі 10 років працює за кордоном зварювальником, має стабільний заробіток, має в праві власності нерухоме майно, а саме квартиру. Також відповідач у липні 2020 року виїжджав на відпочинок на море, має закордонний паспорт та часто виїжджає за межи України, тобто має можливість працювати та відпочивати за кордоном. З 2012 року протягом 6 місяців перебував на території Польщі на заробітках, а останні 2 роки був на заробітку у Франції. Позивач вказує, що проживає одна з дитиною, яка на сьогоднішній день відвідує гімназію № 1 Харківської міської ради Харківської області з 01.09.2015 по теперішній час, самостійно відвозить забирає доньку, сплачує кошти на потреби школи та класу. Крім того, донька відвідувала декілька гуртків самодіяльності Громадська організація Танцювальний клуб "Профіт" де займалась спортивними бальними танцями з жовтня 2017 по березень 2019 року. За цей період занять було сплачено 3 350 гривень. За відвідування Приватного підприємства "Українсько-Британського коледжу" - курсів англійської мови - з 16 вересня 2019 по 31 травня 2020 року було сплачено 5 440 грн. З 3 вересня 2020 теперішній час було сплачено 3261 грн. Також дочка відвідує гурток клуб "Пошук" курси малювання - сплачено 300 грн. Відповідач ні якої матеріальної допомоги не здійснює, свої обов`язки батька не виконує, аліменти не сплачує. Ні якої матеріальної допомоги, ні яких шагів аби створити нормальні, батьківські стосунки для нормального розвитку дитини та її навчання не робить. Це може негативно відобразиться на її психічному і духовному розвитку, і може зашкодити її здоров`ю. Жодного разу з травня 2020 року відповідач не намагався якимось чином піклуватися про дитину, купувати іграшки, інші товари для її розвитку, одяг, ліки, фрукти, корисні продукти для дитини. Позивач неодноразово просила допомоги у відповідача на додаткові витрати для утримання доньки, яка потребує у медичному нагляді, однак він відмовляв. З 6 місяців народження дитина знаходиться на обліку комунального некомерційного підприємства міської дитячої поліклініки № 14 Харківської міської ради з діагнозом атопічний дерматит. На підставі поставленого діагнозу з 2010 донька знаходиться під наглядом лікарів та перебуває на обліку, в межах якого необхідно кожні півроку проходити огляд, здавати аналізи. Крім того, з народження дитина дуже часто хворіла, протягом року могла хворіти раз 10, з них кожного року по 2 рази лежали в стаціонарних відділеннях с такими діагнозами як: алергічний риніт, аденоїдні вегетації III ст., гепертонія ньобних мегдалин III ст. Рекомендована відповідна дієта, приймання відповідних ліків, вітамінів, виїзд для оздоровлення на море тощо. З січня 2014 по серпень 2018 року проходила курс лікування у медичному центрі ТОВ "Лазерсвіт" сплачено загальну суму - 4 000 грн. Усього позивачем було сплачено 16 051 грн. Вказує, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не має наміру компенсувати додаткові витрати на дитину, а тому не має іншої можливості захисту свого права та права дитини, ніж звернення до суду з відповідним позовом. На підставі викладеного позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог 23.12.2020 судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідну довідку. Ухвалою суду від 24.12.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Копію вказаної ухвали [PERSON] отримала 29.12.2020. 11.01.2021 до канцелярії суду надійшла заява позивача на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до вимог п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Згідно із положеннями п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України ця справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про проведення судового розгляду справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик у судове засідання та копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів за місцем реєстрації та шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання у формі смс-повідомлень, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 24.02.2021, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 04.06.2010 складено відповідний актовий запис №2522 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Батьками дитини записано [PERSON] до [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №03-22701-2020 від 16.07.2020, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.09.2010 та станом на день видання довідки (а.с.17). За вказаною адресою зареєстроване місце проживання позивача, [PERSON] . Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10.11.2020 розірвано шлюб між [PERSON] ( [INFO] , громадянин України, місце народження місто Харків) та [PERSON] ( [INFO] , громадянка України, місце народження місто Харків) зареєстрований 22 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1478 від 22.08.2009 (а.с.18-19). Рішення суду набрало законної сили. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19.10.2020 стягнуто з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20-21). [PERSON] ,, [INFO] , має діагноз алергічний риніт, аденоїдні вегетації III ст., гепертонія ньобних мегдалин III ст. Рекомендована відповідна дієта, приймання відповідних ліків, вітамінів, оздоровлення, тощо. Дитина хворіє з 6 місяців, знаходиться під наглядом лікарів та перебуває на обліку, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.22). [PERSON] з 16 вересня 2019 року до 31 травня 2020 року відвідувала курси англійської мови, загальна вартість навчання складала за період з вересня 2019 до травня 2020 року 5440,00 грн., що підтверджується довідкою ПП «Українсько-Британський Коледж» (а.с.24). [PERSON] з 1 вересня 2020 року відвідує курси англійської мови, вартість яких за вересень-грудень 2020 року становить 3261,00 грн., що підтверджується довідкою ПП «Українсько-Британський Коледж» (а.с.23). Відповідно до довідки від 26.06.2020 №32 за підписом президента ГО «ТК «Профіт», [PERSON] , [INFO] , займалась спортивними бальними танцями в ГО «Танцювальний Клуб «Профіт» (а.с.25). За період з жовтня 2017 року по березень 2019 року її мати [PERSON] , [INFO] , сплатила членські внески у загальному розмірі 3350 грн. 02.07.2020 директором ТОВ «Лазерсвіт» видано довідку про те, що [PERSON] , [INFO] , проходила курс лікування у медичному центрі ТОВ «Лазерсвіт», що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Трінклера, 6, ЄДРПОУ 39640869. Курс лікування проходтла з січня 2014 року по серпень 2018 року, сплата за лікування вносилася [PERSON] , загальна сума складає 4000 грн. (а.с.26). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2018 року (справа № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18), правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, прийнятої в аналогічній справі, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Навчання у платному навчальному закладі не відноситься до додаткових витрат на дитину. Згідно положень ст. ст. 1- 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом просить стягнути понесені додаткові витрати позивачем, які останньою витрачені виключно на розвиток та лікування дитини, що в даному випадку відноситься до особливих обставин відповідно до приписів ст. 185 СК України, а від так суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, та не такими, що не спростовані відповідачем. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved