Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач у лютому звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 20п-2008, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 грн. на строк з 20 лютого 2008 року по 18 лютого 2009 року зі сплатою 30,00 % річних. В забезпечення виконання основного зобов'язання по кредитному договору 20 лютого 2008 року укладено договір поруки № Дп1-20п-2008 між позивачем та відповідачем [PERSON] В порушення взятих на себе зобов'язань боржник не дотримується умов кредитного договору в частині своєчасного погашення суми кредиту. Станом на 24 лютого 2009 року прострочена заборгованість по кредиту складає 16655,00 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у січні 2009 року складають 430,22 грн., нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого по 23 лютого 2009 року становлять 319,22 грн., а всього 17404,44 грн. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно кошти в сумі 17404,44 грн. та судові витрати Ухвалою від 07.07.2016р. за заявою відповідача [PERSON] скасоване заочне рішення у справі від 05.05.2009р. про задоволення позову та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У вересні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки від 20.02.2008р., посилаючись на те, що позичальником для отримання кредиту була надана підроблена довідка про його доходи, за вчинення даного злочину останній засуджений вироком суду в 2009 році. Оскільки при укладенні з банком договору поруки поручитель був введений в оману відносно фінансового стану позичальника, просить визнати недійсним, укладений між [PERSON] та АТ "Брокбізнесбанк", договір поруки №Дп1-20-п-2008 від 20.02.2008 року та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнав, вказуючи на необґрунтованість на законі вимог про визнання недійсним договору поруки, також вказував, що з даним позовом відповідач звернувся після спливу трирічного строку позовної давності з моменту укладення спірного правочину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зустрічний позов підтримав, вказував, що з позичальником були знайомі не тривалий час та вирішив допомогти останньому на прохання інших знайомих. Коли підписував у відділенні банку договір поруки, наданий позичальником пакет документів детально не читав, про порушення своїх прав та наявність вироку суду дізнався у липні 2016 року, тому у межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з зустрічним позовом для захисту своїх прав. Крім того, вказував, що на момент звернення позивача до суду у лютому 2009 року щодо періодичних платежів за графіком в період з 30.03.2008 року по 30.07.2008 року на суму 8335 грн. порука була припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" в особі Черкаської філії та [PERSON] укладений кредитний договір № 20п-2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 000 грн. на строк з 20 лютого 2008 року по 18 лютого 2009 року зі сплатою 30,00 % річних. Відповідно до п.1.1., п. 1.4. передбачених кредитним договором боржник взяв на себе зобов'язання повертати кредит банку на умовах графіку погашення із сплатою відсотків не пізніше 30-го числа звітного місяця, за весь звітний місяць, та в день повного погашення позики 18 лютого 2009 року. В забезпечення умов кредитного договору №20п-2008 від 20.02.2008 року між [PERSON] (поручитель) та АК "Брокбізнесбанк" (кредитор) 20 лютого 2008 року укладено договір поруки №Дп1-20п-2008, за умовами якого поручитель - [PERSON] зобов'язався відповідати перед кредитором - банком як солідарний боржник по кредитних зобовязаннях позичальника - [PERSON], включаючи суму кредиту, відсотків, штрафних санкцій. В пункті 4.1. договору поруки сторони вказали, що договір діє до повного погашення заборгованості боржником чи поручителем перед кредитором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 553 ЦК України порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, відповідач посилається на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 листопада 2009 року та стверджує, що на момент укладання договору поруки був введений в оману про фінансовий стан позичальника. Вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.11.2009 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України за те, що він 20.02.2008 року умисно, з метою використання при отриманні кредиту в установі банку ЧФ АБ "Брокбізнесбанк", виготовив довідку про доходи, у яку вніс завідомо неправдиві відомості і вказав, що він постійно працює у ПП [PERSON] на посаді менеджера з туризму та отримав по місцю роботи за період вересень 2007 року - лютий 2008 року дохід у розмірі 18000 грн., а також вчинив підписи від імені [PERSON], як директора та головного бухгалтера і поставив відтиск печатки ПП [PERSON], хоча фактично [PERSON] у ПП [PERSON] не працював і заробітну плату не отримував, чим підробив вказаний документ. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд не вбачає підстав для визнання договору поруки від 20.02.2008 року №Дп1-20п-2008 недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, оскільки виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Доказів на підтвердження того, що поручитель [PERSON] був введений в оману працівниками банку суду не надано, зокрема щодо створення поручителю перешкод у перевірці достовірності наданих позичальником документів. Введення в оману поручитель пов'язує з наданням до банку підробленої довідки про доходи позичальником, який не являється стороною договору поруки, отже відсутні підстави вважати, що вказаний правочин був вчинений під впливом обману однією із сторін оспорюваного правочину. Також суд не вбачає підстав для визнання договору поруки як такого, що укладений під впливом помилки. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину,мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощіву її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідачем [PERSON] не доведено, що укладаючи договір поруки, він помилився щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, він підписав договір поруки, детально не вивчаючи наданий позичальником пакет документів. Проте, підписання поручителем цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору, згідно з якими він поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Крім того, як зазначено вище помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирок суду є обов"язковим для суду тільки в частині наявності вини особи та дій, що нею вчинені. Інші обставини підлягають доведенню у цивільному судочинстві. Вироком суду від 20 листопада 2009 року встановлений факт підроблення [PERSON] офіційного документа. Обставини недісності договорів, які укладені поручителем з банком підлягають доведенню у цивільній справі. Вищевказаний\~\~вирок\~\~суду\~\~не містить жодних даних про те, що\~\~оскаржуваний\~\~договір поруки\~\~був\~\~ укладений під впливом обману. Той факт, що [PERSON] з метою отримання кредиту ввів в оману поручителя, дає останньому право вимагати відшкодування завданих йому збитків як потерпілому від злочину, однак не свідчить про недійсність договору поруки в момент його укладання. Сам зміст\~\~договору\~\~поруки\~\~не містить\~\~ніяких застережень щодо інформування поручителя\~\~про матеріальний\~\~стан\~\~позичальника перед підписанням договору. Дані про те, що [PERSON] в момент вчинення правочину не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності або ж його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, в матеріалах справи відсутні і на такі позивач в обґрунтування свого позову не посилається. Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, укладаючи договір поруки, [PERSON] мав розуміти наслідки невиконання [PERSON] основного зобов'язання і мав усвідомлювати, що в разі невиконання позичальником обов'язків зі сплати коштів по кредитному договору, він відповідатиме за зобов'язаннями [PERSON] як поручитель, в тому числі в повному обсязі. Законодавство України\~\~не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи\~\\кредитора, позичальника,\~\~інформувати\~\~поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий\~\~стан та\\або\~\~інший стан\~\~позичальника.\~\~Оскільки особа здійснює свої цивільні права\~\~вільно, на власний розсуд (частина перша ст.12 ЦК України),\~\~а порукою може забезпечуватися невиконання зобовязання\~\~частково або в повному обсязі (право вибору), то\~\~незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Що стосується посилання позивача на пропуск відповідачем при зверненні до суду з зустрічним позовом строку позовної давності, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках,коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобовязання, відповідачу був виданий кредит, однак взяті на себе кредитні зобовязання в частині своєчасного погашення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідач [PERSON] не виконав, внаслідок чого станом на 24 лютого 2009 року утворилась заборгованість в розмірі 17404,44 грн., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту складає 16655,00 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у січні 2009 року складають 430,22 грн., нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого по 23 лютого 2009 року становлять 319,22 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в\~ їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладених між сторонами договорів кредиту та поруки, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором повністю не виконав, відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] зобов'язань по розрахунках за кредитним договором, суд приходить до висновку, що з відповідачів в солідарному порядку необхідно стягнути 17404,44 грн. заборгованості. Доводи відповідача щодо припинення поруки банку на підставі ст.559 ЦП України при зверненні до суду у лютому 2009 року щодо періодичних платежів за графіком в період з 30.03.2008 року по 30.07.2008 року на суму 8335 грн., суд вважає такими, що не ґрунтуються на положенні закону, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконаня зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до п.4.1 договору поруки договір діє до повного погашення заборгованості, отже строк поруки не встановлений у розумінні ст.252 ЦК України, якою передбачено визначення строку місяцями, роками, годинами. Як підтверджується матеріалами справи, щодо виплати простроченої заборгованості за період з 30.03.2008р. станом на 03.09.2008 року кредитором була направлена вимога поручителю [PERSON] від 03.09.2008р. за вих.№ 10/1294, за змістом положенням частини 4 статті 559 ЦК України не передбачено, що вимога поручителя має здійснюватись тільки у формі позовної заяви до суду. Також до стягнення з відповідачів відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати, державне мито в сумі 174 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed