Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN81AR100030168, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. В листопаді 2012 року [PERSON], виконуючи передбачені Кредитним договором обов'язки зі сплати щомісячного обов'язкового платежу, звернула увагу на велику заборгованість за кредитним договором. Звернувшись до відділення ПАТ КБ «Приватбанк», їй було повідомлено про те, сплачується неповний щомісячний платіж за Кредитним договором, у зв'язку з чим виникла така заборгованість. 21.12.2012 року представник позивача, звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання інформації за кредитним договором. За результатами вищезазначеного звернення, було направлено повідомлення від 10.01.2013 року, відповідно до якого дізналися, що з 01.02.2009 року за кредитним договором № DN81AR100030168 від 03.04.2008 року оформленим на імя [PERSON] була змінена відсоткова ставка з 9,6 % річних до 21,00 % річних, відповідно, щомісячний платіж був збільшений з 1544,65 грн. до 1966,74 грн. Оскільки щомісячні платежі вносяться з порушенням строків та обсягів, визначених у графіку погашення за кредитом, кошти від платежів зараховуються на погашення простроченої заборгованості; на погашення основного боргу кошти надходять не в повному обсязі. Однак, будь-яких повідомлень в письмовій формі про зміну процентної ставки за кредитним договором не одержувала. Просила суд визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» незаконними, щодо зміни процентної ставки з 9,6 процентів річних до 21,00 процентів річних та застосування процентної ставки 21,00 процентів річних, визнати недійсним правочин зі зміни процентної ставки з 9,60 процентів річних на 21,00 процентів річних та визнати право позивача на виконання зобов'язання відповідно до підпункту 17.1.6 кредитно-заставного договору № DN81AR100030168 від 03.04.2008 року шляхом виплати процентів в розмірі 9,60 процентів річних, визначених договором. Позивачка [PERSON]та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду заяву, про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що позивачкою під час звернення до суду пропущено строк позовної давності, оскільки 03.04.2008 року сторонами був підписаний договір № DN81AR100030168. Підвищення відсоткової ставки з 9,60% на 21,00% по даному кредитно-заставного договору відбулося 01.02.2009 року. Оскільки, з часу підвищення відсоткової ставки, минуло 3 роки, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»був укладений кредитний договір № DN81AR100030168, згідно якого позивачу був наданий кредит в сумі 71965,60 грн. з метою придбання автомобіля, на строк до 02.04.2015 року./а.с.7-23/ Згідно до розділу 4,6,14,17 договру позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 9,6% річних, а також інші платежі обумовлені умовами договору. Відповідно п.6.3.1 договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні кон*юктуриринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьму банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати в ступу в чинність зміненої процентної ставки. (а.с. 7-22). При цьому, суд враховує, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, і вони мають виконуватись, тобто це вже є домовленістю сторін. 05.01.2009 року банком було прийнято рішення №КТ-БТ-СП-2009-1 «про зміну відсоткової ставки по діючим кредитам бізнесу «іпотечне кредитування» , «Авто в кредит» виданих в гривнях», починаючи з 01 лютого 2009 року відсоткову збільшено за користування кредитом з 9,60 % до 21%. /а.с.60/ При цьому, Банком 08 січня 2009 року, з дотриманням передбаченого умовами кредитного договору механізму повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки, шляхом направлення на адресу позичальника письмового повідомлення, у встановлений кредитним договором та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» 7-денний термін, направлено на адресу [PERSON] відповідне повідомлення про збільшення з 1 лютого 2009 року відсоткової ставки за кредитним договором до 21%./а.с.61/ Посилання позивача на заборону збільшення відсоткової ставки за кредитом відповідно до ст.1056-1 ЦК України свого підтвердження не знайшло, оскільки на момент прийняття банком рішення про збільшення процентної ставки, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»від 12.12.2008 року не набрав чинності. Відповідно до п.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оскільки вищезазначений закон набрав чинності лише 10.01.2009 року, а рішення Банком прийняте 05.01.2009 року і направлення відповідного повідомлення є лише механізмом реалізації рішення, тому його дія на зазначені відносини не поширюється. За умовами кредитного договору, зміна відсоткової ставки - це право банку і згода чи не згода позичальника не має значення. Лист був направлений з метою повідомлення про підвищення відсоткової ставки та пропонування альтернативного варіанту сплати заборгованості за користування кредитом в повному обсязі за старою процентною ставкою. До 09.01.2009 року чинне законодавство не містило заборони банкам збільшувати в односторонньому порядку встановлену кредитним договором відсоткову ставку. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у відповідача права збільшувати в односторонньому порядку відсоткову ставку за кредитом в межах п.2.3.1. договору, на що позивач фактично погодився, уклавши даний кредитний договір з відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконними дій по збільшенню відсоткової ставки по кредиту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем також заявлено про визнання недійсним правочину зі зміни процентної ставки з 9,60 процентів річних на 21,00 % річних. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемна угода або угода, визнана судом недійсною, є недійсною з моменту її укладання. Судом встановлено, що наказ ПариватБанка "Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесів "Іпотечне кредитування", "Авто в кредит" "мікрокредитування -виданих у гривні." виданий 05.01.2009 року до набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України про заборону банкам збільшувати розмір процентів за кредитним догоовором в одностороньому порядку. Таким чином, так як положення ст. 1056-1 про заборону банкам збільшувати в одностороньому порядку відсотки за кредитним договором набрала чинності лише з 09.01.2009 року, відповідно не законним будуть рішення про одностронє збільшення процентів банками за кредитними договорами, прийнятими починаючи з 09.01.2009 року. Так як, вищезаначений наказ виданий 05.01.2009 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання його недійсним. На підставі викладеного, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога, щодо визнання недійсним правочину зі зміни процентної ставки з 9,60 процентів річних на 21,00 процентів річних. Крім того, за вищезазначиними підставами не може бути задоволена і вимога про визнання права на виконання зобов'язання відповідно до пункту 17.1.6 кредитно-заставного договору №DN81AR100030168 від 03.04.2008 року шляхом виплати процентів в розмірі 9,60 процентів річних, визначених договором. З приводу заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позову з цих підстав, суд роз'яснює, що відмова у позові з мотивів пропуску позовної давності можлива лише за умови наявності у позивача суб'єктивного права, про захист якого він просить, факту його порушення відповідачем та пропущення позивачем позовної давності без поважних причин. За змістом п. 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 рок «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадів, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, відмова в позові за недоведеністю вимоги не може поєднуватися із пропуском строків давності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved