Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять стягнути з відповідача витрати, понесені на ремонт і транспортування автомобіля в сумі 6 314 грн. 86 коп. Свої вимоги обґрунтовують тим, що в травні 2014 року родина [PERSON] вирішила придбати автомобіль у відповідача. 15.05.2014 року позивач [PERSON] уклала договір купівлі- продажу автомобіля № 010 з приватною експертно-консультативною комерційною фірмою Автоплюс. Згідно умов договору продавець продав, а [PERSON] купила і прийняла у власність автомобіль BYD S 6 куз. № LCOC14DG3E1000638, вартість автомобіля склала 215 990 грн. Позивач своєчасно і в повному обсязі виконала умови договору купівлі-продажу № 010, внесла обумовлену суму грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця та 16.05.2014 року забрала автомобіль. Продавець видав видаткову накладну, акт приймання-передачі автомобілю, довідку-рахунок і сервісну книжку, в якій зазначено, що нові автомобілі BYD, які призначені для некомерційного використання, мають гарантію строком 3 роки або 100 000 км пробігу з дня продажу. [PERSON] cвоєчасно проходила технічне обслуговування автомобіля на технічній базі відповідача, самостійного ремонту чи розборки не вчиняла, автомобіль використовувався виключно для сімейних потреб. 22.09.2014 року позивач [PERSON] вимушена була звернутися до відповідача з заявою про гарантійний випадок в зв'язку з тим, що на приборній панелі автомобіля постійно горів індикатор несправності подушки безпеки. З 22.09.2014 року по 30.10.2014 року [PERSON] вимушена була тричі приїздити на СТО відповідача, оскільки працівники не могли швидко усунути несправності автомобіля. 30.10.2014 року була виконана заміна блока управління SRSGLX-156, про що зроблена відмітка в сервісній книжці. 03.07.2015 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про проведення діагностики та ремонту автомобіля, у зв'язку з тим, що система безключового доступу до автомобіля, система безключового старт-стоп двигуна не працювали. В своїй письмовій відповіді від 17.07.2015 року заступник директора ПЕККФ Автоплюс повідомила, що з'ясована деяка невідповідність даних технічної документації та фактично вмонтованих в автомобіль кабелів. 21.07.2015 року автомобіль був відремонтований, про що була зроблена відмітка в сервісній книжці. 05.08.2015 року позивач [PERSON] знову звернулася до відповідача з заявою, оскільки автомобіль не працював, необхідно було провести діагностику та комісійний огляд. На цей раз автомобіль перестав працювати за межами м. Конотопа, вона вимушена була за допомогою евакуатора транспортувати його спочатку додому, а потім на СТО ПЕККФ Автоплюс. Одночасно, [PERSON] попросила обміняти автомобіль на новий аналогічний. 07.08.2015 року позивач отримала відповідь директора ПЕККФ Автоплюс, з якої вбачалося, що працівники фірми на час написання листа навіть не встановили причину несправності. Згодом, після звернення до суду з позовом, автомобіль вона забрала з СТО ПЕККФ Автоплюс. Просять стягнути матеріальну шкоду, пов'язану з витратами на проїзд з м. Конотоп в м. Суми та послуги евакуатора в сумі 6 314 грн. 86 коп. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім того, просять стягнути 6 000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Представник відповідача приватної експертно-консультативної комерційної фірми Автоплюс [PERSON] в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди не визнає, так як відсутні фактичні та правові підстави для їх задоволення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, просить стягнути з позивачів в солідарному порядку на користь відповідача судові витрати з оплати послуг фахівця в галузі права в сумі 11 000 грн. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2014 року позивач [PERSON] уклала з приватною експертно-консультативною комерційною фірмою Автоплюс договір № 010 купівлі-продажу автомобіля, згідно умов якого купила та прийняла у власність автомобіль BYD S 6 куз. № LCOC14DG3E1000638, вартістю 215 990 грн. 16.05.2014 року автомобіль BYD S 6 куз. № LCOC14DG3E1000638 разом з відповідними документами на нього було передано [PERSON] відповідно до акту приймання-передачі від 16.05.2014 року ( а.с. 7). Згідно п. 5.2 договору купівлі-продажу від 15.05.2014 року продавцем надається гарантія покупцю на товар на умовах, зазначених в угоді по гарантійному обслуговуванні автомобілів, що є невід'ємною частиною цього договору. В якості уповноваженого постачальника послуг у місті Суми визначено приватну експертно-консультативну комерційнуї фірму Автоплюс. У зв'язку з необхідністю проведення технічного обслуговування та ремонту автомобіля позивач регулярно, в якості споживача, зверталася до відповідача з метою отримання послуг з технічного обслуговування автомобіля. Крім того, під час гарантійного обслуговування автомобіля, 22.09.2014 року, 03.07.2015 року та 05.08.2015 року позивач зверталася до відповідача з заявами про гарантійні випадки (а.с. 14-20). В звязку з настанням гарантійних випадків позивачі здійснили витрати на проїзд з м. Конотоп в м. Суми, які повязані з проведенням гарантійного ремонту в сумі 798 грн. 96 коп. та витрати на послуги еквакуатора в сумі 5\~516 грн. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про сплату єдиного податку [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, види діяльності - оренда автомобілів, діяльність автомобільного вантажного транспорту, функціонування інфраструктури автомобільного та міського транспорту (а.с. 83-85). З актів здачі-прийомки виконаних робіт та товарних чеків вбачається, що [PERSON] сплатила ПП [PERSON] за послуги евакуатора: 02.07.2015 року 2300 грн., 03.08.2015 року 640 грн., 05.08.2015 року 2576 грн. (а.с. 23 ,24, 26, 27, 29, 30). Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, надає транспортні послуги по перевозці автомобілів евакуатором. Дійсно, до нього зверталися подружжя [PERSON] для транспортування автомобіля, послуги були надані, а ними сплачені кошти згідно документів. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦК України \~загальною засадою цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Ця засада конкретизована у ч. 3\~ст. 509 ЦК України, в якій передбачено, що зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Обов'язки споживачів передбачені, зокрема у ч. 3\~ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів, відповідно до якої: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно п. 1 Порядку гарантійного ремонту(обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2004 року № 721, перелік та обсяг операцій з технічного обслуговування, а також періодичність обслуговування встановлюються Виробником у експлуатаційній документації на ДТЗ, зокрема в Сервісній книжці. Технічне обслуговування протягом гарантійного терміну експлуатації ДТЗ виконується для Споживача за плату (п.18 Порядку). Відповідно до п. 11 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів (далі - Порядок) споживач забезпечує експлуатацію ДТЗ згідно з вимогами експлуатаційної документації. Згідно п. 16, 17 Порядку перелік робіт, які виконуються під час технічного обслуговування ДТЗ, зазначається в експлуатаційній документації ДТЗ, зокрема у сервісній книжці. Після виконання робіт з технічного обслуговування Виконавець робить у Сервісній книжці в талоні на технічне обслуговування відмітку про його виконання із зазначенням номера й дати оформлення наряду-замовлення, згідно з яким було виконано технічне обслуговування ДТЗ. П.18 Порядку передбачено, що технічне\~ обслуговування\~ протягом\~ гарантійного\~ терміну експлуатації ДТЗ виконується для Споживача за плату,\~ якщо інше не передбачено\~\~ Виробником\~\~ (Продавцем)\~\~ чи\~\~\~ умовами\~\~\~ договору купівлі-продажу. Виявлені при цьому недоліки ДТЗ усуваються безоплатно у порядку, вказаному в розділі "Процедура гарантійного ремонту ДТЗ". Відповідно до п. 20 Порядку у разі виявлення у процесі експлуатації ДТЗ недоліку або істотного недоліку Споживач має право звернутися до Виконавця на один з пунктів сервісної мережі, зазначених у Сервісній книжці, за власним вибором. Підставою для розгляду вимоги Споживача щодо виконання гарантійного ремонту ДТЗ є письмова заява Споживача, що складається у довільній формі та має містити опис недоліку, з приводу якого звертається Споживач, а також вимоги Споживача. Згідно п. 21 Порядку для виконання гарантійного ремонту ДТЗ доставляється Споживачем на один із пунктів сервісної мережі з компенсацією Виконавцем (Продавцем, Виробником) Споживачу підтверджених витрат на транспортування ДТЗ. Якщо неможливо доставити ДТЗ своїм ходом, він транспортується в інший спосіб і доставляється до найближчого пункту сервісної мережі, означеного в Сервісній книжці, Виконавцем. За домовленістю з Виконавцем Споживач за власний рахунок може доставити ДТЗ на гарантійний ремонт до найближчого пункту сервісної мережі. Якщо для усунення недоліку необхідно провести гарантійний ремонт ДТЗ, підтверджені витрати Споживача компенсуються Виконавцем, Продавцем або Виробником. У разі вимоги Споживача виконати гарантійний ремонт у конкретному сервісному пункті з існуючої в країні мережі витрати на транспортування компенсуються Споживачу лише в частині, що покриває доставку ДТЗ від місця виявлення недоліку в роботі ДТЗ до найближчого сервісного пункту мережі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, про те, що позовні вимоги [PERSON] не визнає взагалі, так як жодних відносин з даною особою ПЕККФ Автоплюс не мало, оскільки згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] одружились 12.08.1998 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Конотопської міської ради Сумської області, актовий запис № 377, після одруження прізвище дружини [PERSON] (а.с. 77). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ч.1,2,4 ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги представника відповідача про стягнення з позивачів в солідарному порядку на користь відповідача судових витрати з оплати послуг фахівця в галузі права в сумі 11 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. П.3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. Оскільки, відповідно до ст. 10, 60 ЦК України доказів на підтвердження необгрунтованості дій позивачів суду не надано, то правових підстав для задоволення вимог в цій частині у суду відсутні Позивачі [PERSON], [PERSON] прохають суд стягнути на їх користь з відповідача понесені ними судові витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Понесені позивачами судові витрати в розмірі 6 000 грн. 00 коп підтверджується наданою адвокатом [PERSON] розпискою (а.с. 121). Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на правову допомогу, а згідно ст. 84 цього Кодексу \~витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Ст. 1\~Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"\~ передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник позивачів [PERSON] приймала участь в судових засіданнях за ордером та угодою про надання правової допомоги (а.с. 45-47). Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт сплати коштів в розмірі 6000 грн. , а представник [PERSON] факт їх отримання. Суд вважає, що на консультації, проведення запитів та складання позовної заяви\~ представником [PERSON] було витрачено 2 години та 4 години 52 хвилини вона приймала участь в судових засіданнях, що вбачається з матеріалів справи. Відповідно до Закону України\~ "Про Державний бюджет України на 2015 рік"\~ мінімальна заробітна плата з 1 вересня 2015 року становить 1378 грн. Таким чином, витрати на правову допомогу по цивільній справі становлять 3 784 грн. 91 коп. ( 1378 грн. х\~ 40% : 60 хв. х 6 год. 52хв.). За таких підстав з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені ними і документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 3 784 грн. 91 коп.

Outcome: approved