Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заподіяної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07.12.2018 о 08:10 годині [PERSON] , рухаючись транспортним засобом марки ЗИЛ ММЗ - 554, державний номерний знак [NUMBER] , по вул.Шкільна в с.Печера, Тульчинського району, Вінницької області не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з електроопорою ПЛ 0,4кВ ТП375 Л-1 №29. Під час зіткнення із зазначеною опорою було також пошкоджено електроопору ПЛ 0,4кВ ТП375 Л-1 №27 . З метою негайного усунення перешкод, спричинених діями відповідача, для нормальної роботи мереж та відновлення електоропостачання СО "Тульчинські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" були виконані наступні роботи: - заміна одностоякової залізобетонної опори ПЛ напругою до 1 кВ з одинарним кріпленням до 3 проводів (2 шт.) - 14341,79 грн; - відключення РУ, підготовчо-завершальні роботи - 117,02 грн; - включення РУ, підготовчо-завершальні роботи - 79,36 грн; - послуги по доставці виконавців робіт - 734,81 грн. В результаті чого позивачу завдано збитків на суму 15272,98 грн. 18.12.2018 Тульчинським районним судом відповідача було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді сплати штрафу в сумі 340 грн. Відповідач свою провину визнав та частково оплатив суму збитків, а саме, 2000 грн. Однак, сума в розмірі 13272,98 до цього часу залишається не оплаченою. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати шкоду, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заподіяної шкоди в розмірі 13272,98 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 13.11.2019 до участі у справі залучено співвідповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна». В судове засіданні представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить стягнути солідарно з відповідача та співвідповідача завдані збитки та судовий збір. В матеріалах справи наявна відповідь на відзив відповідача АТ "СК "Країна", згідно якої представник позивача вказав, що внаслідок ДПТ, яке сталось 07.12.2018, половина населеного пункту с.Печера, Тульчинського району залишилась серед зими без електропостачання. В зв`язку з чим, СО "Тульчинські ЕМ" негайно зайнялась ремонтом та 10.12.2018 закінчила ремонтні роботи, в результаті чого було усунуло пошкодження електромережі та відновило електропостачання. 09.01.2019 СО "Тульчинські ЕМ" на адресу голови правління ПАТ "СК"Країна" було подано повідомлення про ДТП та заяву №561 на виплату страхового відшкодування. Однак, до 15.01.2019 та в подальшому до березня 2019 року жодного повідомлення про те, що має проводитись огляд місця пригоди, а також, що він має проводитись ТОВ "Бюро Інвентаризації оцінки та експертизи" до СО "Тульчинські ЕМ" не надходило. Крім того, представниками страхової компанії було проігноровано відвідування СО "Тульчинські ЕМ", де можна було оглянути пошкоджені опори, які зберігалися на території. Просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі відповідача та його представника, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Також вказав, що оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в страховій компанії, тому він не може відповідати за завдану ним шкоду, яка має відшкодовуватись виключно страховою компанією в межах ліміту, визначеного страховим договором. Так як розмір завданої шкоди повністю охоплюється страховим договором, а визначений розмір франшизи добровільно сплачений [PERSON] , тому в задоволеня позовних вимог до останнього має бути відмовлено. Аналогічна позиція викладена у наявному в матеріалах справи відзиві на позовну заяву, де відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Представник співвідповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник співвідповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт оплати зазначених ними сум на закупівлю метеріалав та виконання робіт. Також, на момент огляду місця події представники Тульчинським ЕМ були відсутні, хоча вони були попереджені про проведення даного огляду та необхідність їх присутності. На момент проведення огляду, 15.01.2019, представниками ПАТ "СК "Країна" було встановлено, що об`єкт знаходився у функціональному діючому стані. В зв`язку з тим, що позивачем не було виконано свого обов`язку, передбаченого ст.33.3. Закону, а саме, збереження пошкодженого майна у тому стані, в якому воно знаходилось після пошкодження, до тих пір, поки його не огляне страховик, страховик не зміг встановити розмір заподіяної шкоди позивачу, як того вимагає закон, що і стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Розмір заподіяної шкоди не може визначатись на підставі розрахунку матеріальних витрат на виконання виконаних робіт (надання послуг) та калькуляції вартості додаткових робіт, наданих позивачем, оскільки вони не є звітом, актом, висновком про оцінку, складеним оцінювачем або експертом, у розумінні закону. Позивач визначає розмір страхового відшкодування не у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Також в матеріалах справи наявне заперечення на відповідь на відзив, згідно якого представник співвідповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог до АТ "СК "Країна", посилаючись на обставини, аналогічні тим, що викладені ним у відзиві. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2018 по вул.Шкільна в с.Печера, Тульчинського району, Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом марки ЗИЛ ММЗ - 554, державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДПТ були пошкоджені електроопора ПЛ 0,4кВ ТП375 Л-1 №29 та електроопора ПЛ 0,4кВ ТП375 Л-1 №27. Згідно копії заяви [PERSON] , поданої 07.12.2018 директору Тульчинським ЕМ (а.с.6) вбачається, що останній просив замінити дві електричних опори на ПЛ 0,4кВ ТП375 Л-1 оп. №27, № 29 в с.Печера по вул.Шкільній , пошкоджені ним внаслідок наїзду автотранспортом. Оплату за виконану роботу гарантує. Тим самим, відповідач підтвердив, що спричинив майнову шкоду ПАТ "Вінницяобленерго" в особі СО "Тульчинські електричні мережі". 10.12.2018 з метою належного електропостачання споживачам с.Печери, Тульчинського району, Вінницької області, позивачем були проведено ремонтні роботи щодо його відновлення та були замінені дві залізобетонні опори. Вартість понесених витрат по виконанню робіт становить 15272,98 грн, що підтверджується актом приймання виконаних робіт №922 від 10.12.2018 (а.с.5), розрахунком матеріальних витрат на виконання робіт (надання послуг) (без ПДВ) (а.с.7) та калькуляцією вартості виконаних робіт (послуг) (а.с.4). Відповідно до копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.12.2018, яка набрала законної сили 29.12.2018 (а.с.8) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що він 07.12.2018 о 08:10 год. по вул. Шкільна у с. Печера Тульчинського району Вінницької області, керуючи транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ 554М, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з електроопорою № 29 по вул. Шкільна в с. Печера, внаслідок чого завдано матеріальні збитки. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в силу ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України, вина [PERSON] у вчиненні ДТП є доведеною. Разом з тим, на час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця пригоди [PERSON] була забезпечена, про що свідчить копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5172648 від 26.09.2018 (а.с.19), згідно якого страхувальник [PERSON] застрахував транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 554М, номерний знак [NUMBER] у ПАТ «Страхова компанія «Країна» строком на один рік з 29.09.2018 до 28.09.2019. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну складає 100000 грн, розмір франшизи - 2000 грн. 09.01.2019 представник позивача звернувся до голови правління ПАТ "СК"Країна" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи, де зазначив про пошкодження двох електроопор та вказав орієнтовний розмір заподіяної шкоди в сумі 15272,98 грн, а також подав заяву на виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією даного повідомлення (а.с.67) та копією відповідної заяви (а.с.68). Згідно копії страхового акту №01/52133/3.2.29 від 12.03.2019 (а.с.72) вбачається, що представником ПАТ "СК "Країна" було встановлено, що пошкодження 07.12.2018 [PERSON] електроопори не є страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування СО "Тульчинські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" було відмовлено. Згідно копії платіжного доручення № N0A2Q35805 від 02.04.2019 (а.с.9) вбачається, що відповідач [PERSON] сплатив на рахунок позивача 2000 грн, призначення платежу - франчиза по ДТП від 07.12.2018 поліс №АМ/5172648. Оскільки шкода в розмірі 13272,98 грн, завдана позивачу, так і не була повністю відшкодована, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідними положеннями ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на вищенаведене, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст ст.36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц. З урахуванням установлених обставин справи, суд приходить до висновку, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. В даному випадку представник позивача просить стягнути завдану шкоду солідарно з відповідача та співвідповідача. Між тим, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] відповідно до вимог п. 36.6 ст.36 Закону на користь позивача було сплачена франшиза в розмірі 2000 грн, як це передбачено в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5172648 від 26.09.2018. Відтак, відповідач стверджує, що ним було виконано обов`язок передбачений нормами спеціального закону зі сплати франшизи, а тому невідшкодована сума шкоди, завдана позивачу, має сплачуватись страховою в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Співвідповідач же стверджує, що правових підстав для виплати страхового відшкодування АТ "СК "Країна" немає, посилаючись на те, що позивачем не виконано свого обов`язку щодо збереження пошкодженого майна у тому стані, в якому воно знаходилось після пошкодження. На підтвердження даного факту співвідповідачем надано наступні докази: - копію акту огляду місця події/пошкодженого майна від 15.01.2019 (а.с.69), згідно якого вбачається, що на момент огляду представники Тульчинських ЕМ ПАТ "Вінницяобенерго" не з`явились, хоча були попереджені про проведення огляду та необхідність їх присутності. Також в даному акті зазначено, що електроопори (2 шт) - розломи та тріщини на момент огляду замінені новими; - копію повідомлення ТОВ "Бюро Інвентаризації оцінки та експертизи" від 06.02.2019 №11/12-05 (а.с.71), згідно якого голову правління ПАТ "СК "Країна" повідомлялось про те, що на момент проведення візуального огляду об`єкт знаходився в функціональному стані, представники Тульчинських ЕМ ПАТ "Вінницяобенерго" були попереджені про проведення огляду та необхідність їх присутності, але на момент огляду не з`явились. Так як відсутній предмет оцінки ( не зафіксовані пошкодження об`єкта), а ймовірний об`єкт оцінки візуально пошкоджень не має та відсутні документи, що підтверджують факт завдання шкоди, характер пошкоджень, технічний стан до настання події, що не дає змогу розрахувати реальний розмір матеріального збитку. Однак з даним твердженням співвідповідача суд не погоджується, оскільки належних та допустимих доказів того, що представниками АТ "СК "Країна" чи представниками ТОВ "Бюро Інвентаризації оцінки та експертизи" повідомлялось позивача про проведення огляду 15.01.2019 співвідповідачем не надано. Також ним не надано доказів, чому пошкоджені електороопори, які зберігались у позивача, не були досліджені представниками страхової. При цьому, судом враховано, що ДТП сталось зимою, а тому з метою відновлення електропостачання в с.Печера, Тульчинського району позивачем невідкладено були проведені ремонтні роботи, в результаті яких були замінені пошкоджені електроопори та відновлено електропостачання в даному селі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у п.5 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Статтею 37 Закону визначено виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до п.п. 37.1.3. п.37.1. даної статті підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. З огляду на вищевикладене, співвідповідачем не доведено наявність перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною. Таким чином, встановлені судом обставини та наведені норми законодавства спростовують заперечення співвідповідача щодо підстав невиплати відшкодування шкоди позивачу. Також співвідповідач не погоджується з розміром завданої шкоди, вказуючи, що її розмір не може визначатись на підставі розрахунку матеріальних витрат на виконання виконаних робіт (надання послуг) та калькуляції вартості додаткових робіт, наданих позивачем, оскільки вони не є звітом, актом, висновком про оцінку, складеним оцінювачем або експертом, у розумінні закону. При цьому, своїм правом на заявлення клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи не скористався та клопотання про призначення даної експертизи не заявив. Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що невідшкодована сума матеріальної шкоди позивачеві становить 13272,98 грн, яка вираховується з визначеної вартості відновлювального ремонту та з урахуванням невиплаченої позивачеві суми страхового відшкодування. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Беручи до уваги, що вищевказана ДТП сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, тому, в силу ст. 6 Закону, дана подія є страховим випадком. А оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ "СК "Країна", розмір завданої шкоди повністю покривається полісом обов`язкової цивільно-правової відповідальності, відповідач сплатив позивачу суму франшизи, тому саме страховик має відшкодувати шкоду, яка залишилась невідшкодованою позивачу. Підстави для стягнення даної шкоди солідарно з відповідача та співвідповідача відсутні. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з враахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з співвідповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1921 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial