Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом і просив: -визнати незаконним та скасувати наказ в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. №387/К від 24.03.2017 про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором за п.3 ст.40 КЗпП України; -поновити [PERSON] на раніше займаній посаді директора Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного авіаційного університету; -стягнути з Національного авіаційного університету на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2017 року до моменту винесення рішення по справі; - рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного авіаційного університету та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання. Свої вимоги мотивує тим, що 11.06.2015 за результатами конкурсу та на підставі наказу Національного авіаційного університету (далі - НАУ) №394/к позивача було призначено на посаду директора Інституту економіки та менеджменту НАУ, з укладенням контракту №13к від 16.06.2015 строком з 01.07.2015 по 30.06.2020. 29.07.2015 на підставі наказу №387/К назву Інституту економіки та менеджменту НАУ було змінено на Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НАУ. 24.03.2017 на підставі наказу №387/К в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач посилається, що його звільненні було проведено з порушенням трудового законодавства, зокрема, перераховані в наказі порушення не входили до його посадових обов"язків, питання про його звільнення не розглядалось на вченій раді та було порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення. На підставі вищевикладеного вважає, що наказ відповідача про звільнення є необґрунтованим, незаконним, винесеним з порушенням вимог чинного законодавства та таким, що порушує його законні права та інтереси. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Додатково зазначив, що безпосередньо в довідці за результатами роботи комісії, яка була створена з метою перевірки обставин, викладених в службовій записці завідувача кафедри логістики [PERSON]. та яка стала підставою для винесення оспорюваного наказу, взагалі відсутні твердження щодо вчинення саме ним якихось порушень. Жодним нормативним актом України та внутрішніми актами НАУ не передбачена відповідальність директора Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту НАУ за результати його участі в роботі колегіальних органів управління, а саме вченої ради університету та Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту. Директор Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту (далі - інституту) несе лише відповідальність за видання розпорядження про введення в дію рішень колегіального органу управління - вченої ради, які в свою чергу без таких розпоряджень не можуть бути підставою для винесення ухвал або прийняття рішень посадовими особами або колегіальним органом управління. Вважає, що твердження представника відповідача, які містяться в запереченнях, щодо віднесення до посадових обов'язків директора інституту - головування у вченій раді інституту не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки відповідачем не було внесено відповідних змін до посадових інструкцій після набрання законної сили новою редакцією Закону України «Про вищу освіту». Безпосередньо положенням про інститут не передбачено такого виду робіт як головування у вченій раді та відсутня особиста відповідальність директора інституту за участь роботі та головуванні у вченій раді, а тому наполягав на відсутності будь-якої відповідальності з його боку за порушення порядку прийняття колегіальних рішень під час роботи вченої ради. Крім того, безпосередньо положенням про спеціалізовану вчену раду не передбачена його участь як керівника структурного підрозділу в процедурах підготовки та подання атестаційної справи здобувача наукового ступеню, роботи спеціалізованої вченої ради та процедури попередньої експертизи дисертаційних робіт, а сама спеціалізована вчена рада не є структурним підрозділом інституту, оскільки відсутня в його структурі. Наполягав, що фактично його було звільнено з посади за некоректно проведене голосування як голову колегіального органу - Вченої ради інституту, а не посадовою особою. Вважав, що таке порушення технічною помилкою, яка сталася внаслідок відволікання його як голови під час проведення засідання та яка оперативним шляхом була усунута шляхом проведення позачергового засідання вченої ради. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених в письмових запереченнях. Так, пояснював, що однією з підстав звільнення позивача з займаної посади був висновок комісії створеної на підставі наказу в.о. ректора НАУ №018/од від 23.01.2017 за для перевірки обставин, викладених в службовій записці завідувача кафедрою логістики [PERSON]. Під час перевірки комісією було виявлено численні порушення в організації та проведенні роботи Вченої ради Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту (далі - НН ІЕМ), участі в роботі дорадчого органу - спеціалізованої вченої ради та виконанні інших функціональних напрямків діяльності НН ІЕМ, керівництво якого здійснював позивач. Зазначив, що під час засідання Вченої ради НН ІЕМ 12.12.2016 в порушення встановленого порядку колегіальності прийняття рішень шляхом голосування, відповідні рішення були прийняті позивачем одноособово без належного голосування її членами, що відображено в протоколі №4 засідання Вченої ради НН ІЕМ від 12.12.2016. Допущені позивачем грубі порушення під час головування та організації роботи Вченої ради НН ІЕМ призвели до прийняття органом неправомірних рішень, свідчили про здійснення позивачем адміністративного тиску за для прийняття необхідних рішень та зловживання службовим становищем. Вважає, що твердження позивача щодо відсутності його відповідальності як посадової особи за діяльність Вченої ради НН ІЕМ є помилковими, оскільки відповідно до Положення про НН ІЕМ, затвердженого рішенням Вченої ради НАУ 23.03.2016 та введеного в дію наказом ректора №166/од від 26.04.2016, директор НН ІЕМ входить до складу Вченої ради НН ІЕМ за посадою. В свою чергу, голова Вченої ради НН ІЕМ обирається з її членів шляхом таємного голосування на строк її діяльності. Рішення прийняті Вченою радою НН ІЕМ оформлюються протоколом, який підписується головою та секретарем та вводиться в дію розпорядженням директора НН ІЕМ. Враховуючи, що позивач як директор НН ІЕМ був обраний головою Вченої ради НН ІЕМ, він несе повну відповідальність за організацію роботи Вченої ради НН ІЕМ. як посадова особа. Звернув увагу на ту обставину, що на момент винесення наказу про звільнення до позивача вже раніше було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі наказу №3/к-с віл 05.07.2016, яке не було знято . Враховуючи виявлені комісією численні порушення, відображені в протоколі засідання Вченої ради НН ІЕМ, письмові свідчення членів Вченої ради щодо вчинених позивачем порушень під час прийняття рішень на засіданні ради та винесена догана за замовчування факту порушень та аморальних вчинків підпорядкованої позивачу особи, які були зафіксовані працівниками Національної поліції України, вони і стали підставою для звільнення позивача на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, звертав увагу, що положення ч.2 ст.43 Закону України «Про вищу освіту» в частині отримання обов'язкового погодження Вченої ради НАУ на звільнення позивача застосовуються лише в разі прийняття рішення про відкликання керівника колегіальним органом управління, який його обирав на посаду, однак не виключає розірвання трудового договору з ініціативи власника на підставі ст.ст. 40-41 КЗпП України. Тому в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - Виконуючого обов'язки ректора НАУ Ісаєнко В.М. проти задоволення позову заперечував з тих самих підстав, що і представник відповідача та просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст..264 ЦПК України) При цьому, саме сторони згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, окрім підстав звільнення від доказування, які прямо передбачені ЦПК України. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 01.10.1997 працював у Київському міжнародному університеті цивільної авіації, який в подальшому Указом Президента України від 11.09.2000 року №1059/2000 перейменовано в Національному авіаційному університеті (а.с.15) 12.03.2001 звільнений з роботи за власним бажанням з НАУ на підставі ст.38 КЗпП України наказом №149/к від 12.03.2001 (а.с.17) 01.01.2002 на підставі наказу №7/к від 15.01.2002 прийнятий на посаду старшого викладача кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності підприємств з укладенням строкового трудового договору. 30.08.2002 на підставі наказу №353/к від 03.07.2002 строк трудового договору на посаді старшого викладача кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності підприємств було продовжено. 16.10.2002 на підставі наказу №537/к від 22.10.2002 переведено на посаду доцента кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності підприємств з укладенням строкового трудового договору. 01.04.2003 на підставі наказу №298/к від 10.07.2003 переведений на посаду доцента кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності підприємств Інституту економіки та менеджменту університету та продовжено строк трудового договору. 01.07.2004 на підставі наказу №371/к від 19.07.2004 строк трудового договору на посаді доцента кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності підприємств Інституту економіки та менеджменту університету було продовжено у зв'язку з обранням за конкурсом. 01.07.2005 на підставі наказу №369/к від 29.06.2005 призначений на посаду заступника директора з наукової роботи Інституту економіки та менеджменту університету на умовах контракту. 01.07.2005 на підставі наказу №369/к від 29.06.2005 переведений за сумісництвом на посаду завідувача кафедри (0,5 окл.) економічної кібернетики Інституту економіки та менеджменту університету у зв'язку з обранням за конкурсом (а.с.18) 01.07.2006 на підставі наказу №630/к від 27.07.206 продовжено строк трудового договору на посаді заступника директора Інституту економіки та менеджменту університету на умовах контракту. 01.12.2007 на підставі наказу №1285/к від 28.11.2007 переведений на посаду завідувача кафедри фінансів, обліку і аудиту Інституту економіки та менеджменту університету на умовах контракту зі збереженням строку обрання за конкурсом. 10.12.2014 на підставі наказу №716/к від 10.12.2014 переведений на посаду директора Інституту економіки та менеджменту університету до проходження за конкурсом зі збереженням умов контракту. 01.07.2015 на підставі наказу №394/к від 11.06.2015 переукладено строковий трудовий договір на посаді директора Інституту економіки та менеджменту університету у зв'язку з обранням за конкурсом на умовах контракту. 01.09.2015 на підставі наказу №243/од від 29.07.2015 назву Інституту економіки та менеджменту було змінено на Навчально-науковий інститут економіки та менеджменту. 24.03.2017 на підставі наказу №387/к від 24.03.2017 звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту за систематичне невиконання без поважних причин, обов'язків, покладених трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.19) Вищенаведені відомості приведені в трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи та в цій частині дані ніким не оспорюються (а.с.11-19). Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовірносин) вищий навчальний заклад діє на підставі власного статуту. Статут вищого навчального закладу повинен містити, зокрема, повноваження органів управління вищого навчального закладу, права та обов`язки керівника вищого навчального закладу. Частиною 1 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор), права якого визначаються статутом. Відповідно до п.7 ч.3 ст.34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників. Згідно ст.36 Закону України «Про вищу освіту» колегіальним органом управління вищого навчального закладу є Вчена рада, повноваження якої встановлюються статутом. Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про вищу освіту» керівник факультету (навчально-наукового інституту) обирається вченою радою вищого навчального закладу строком на п'ять років з урахуванням пропозицій факультету (навчально-наукового інституту). Керівник вищого навчального закладу укладає з керівником факультету (навчально-наукового інституту) контракт. Так, відповідно до посадової інструкції директора Інституту, затвердженої наказом ректора НАУ №168/од від 16.06.2011 (а.с.200-209), директор інституту призначається на цю посаду в порядку, визначеному Статусом університету, з числа найбільш досвідчених та авторитетних докторів (кандидатів) наук, професорів (доцентів) за профілем діяльності інституту (п.1.1) У своїх діяльності директор інституту керується цією посадовою інструкцією, а також: Законами України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про звернення громадян», наказами МОНМС України та іншими нормативно-правовими актами, Статутом НАУ, Правилами внутрішнього розпорядку, Колективним договором, Положенням про структурний підрозділ, наказами ректора та розпорядженнями проректорів університету (п.п.1.1.1.) Директор інституту обирається за конкурсом. За результатами конкурсу директор інституту призначається на посаду наказом ректора (п.1.3). 16.06.2015 між НАУ в особі ректора університету Кулика Миколи Сергійовича та [PERSON] було укладено контракт №13к щодо прийняття останнього на посаду директора інституту економіки та менеджменту на строк з 01.07.2015 по 30.06.2020 (а.с.9) Директор інститут в межах наданих йому повноважень, зокрема, очолює вчену раду інституту, очолює атестаційну комісію інституту (п.п.2.5-2.6). Відповідно до Положення про Навчально-науковий інститут економіки та менеджменту, затвердженого протоколом №2 від 23.03.2016 засіданням Вченої ради НАУ та наказом ректора №166/од від 26.04.2016 (а.с.21-33) Вчена рада Інституту є колегіальним органом управління Інституту. Персональний склад Вченої ради Інституту затверджується наказом ректора університету за поданням директора Інституту (п.4.3). До складу вченої ради Інституту входять, зокрема, за посадами: директор інституту, декани факультетів, завідувачі кафедр, керівники органів самоврядування (керівник органу студентського самоврядування Інституту, керівник структурного утворення в Інституті первинної профспілкової організації студентів та аспірантів університету, керівник структурного утворення в Інституті наукового товариства студентів, аспірантів, докторантів та молодих вчених університету), керівник виборного органу первинної профспілкової організації працівників Інституту (пп.4.3.2.1 п.4.3.2). Наказом в.о. ректора НАУ Хращевського Р. №306/од від 23.10.2015 «Про затвердження складу Вченої ради Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного авіаційного університету» (а.с.214-216) було затверджено склад вченої ради НН ІЕМ до складу якої, зокрема ввійшов і директор інституту [PERSON] (п.1.17). Вчену раду Інституту очолює її голова, який обирається таємним голосуванням з числа членів вченої ради Інституту, які мають науковий ступінь та/або вчене (почесне) звання, на строк діяльності вченої ради. За відсутності голови вченої ради Інституту його обов'язки виконує спеціально призначена головою ради особа з числа членів вченої ради Інституту (п.4.3.1 Положення про НН ІЕМ). Засідання вченої ради Інституту є правомочним, якщо в ньому бере участь не менше як дві третини персонального складу вченої ради Інституту. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше ніж половина присутніх на засіданні членів вченої ради Інституту (п.4.3.11 Положення про НН ІЕМ). Засідання вченої ради Інституту оформляється протоколом, який підписуються голова та секретар вченої ради Інституту (п.4.3.12 Положення про НН ІЕМ). Рішення вченої ради Інституту вводиться в дію Розпорядженнями директора Інституту (п.4.3.13 Положення про НН ІЕМ). 04.10.2016 на засіданні лічильної комісії щодо результатів таємного голосування про обрання Голови Вченої ради Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту, оформленого протоколом №6 (а.с.220), більшістю голосів Головою Вченої ради НН ІЕМ було обрано [PERSON] Розпорядженням директора НН ІЕМ [PERSON] №224 від 04.10.2016 «Про обрання Голови та секретаря Вченої ради Навчально-наукового інституту Економіки та менеджменту» було введено в дію рішення Вченої ради НН ІЕМ від 04.10.2016, яким було обрано Головою Вченої ради НН ІЕМ - [PERSON] - директора НН ІЕМ та секретарем Вченої ради НН ІЕМ - [PERSON] (а.с.221). З аналізу вищенаведених документів вбачається, що членство директора інституту НН ІЕМ в складі Вченої ради передбачене саме як посадової особи в зв'язку з зайняттям конкретно визначеної посади. Безпосередньо під час балотування, обрання та в подальшому затвердження рішення лічильної комісії, кандидатура позивача розглядалася як нерозривно пов'язане одне ціле з займаною посадою, про що свідчить і текст розпорядження №224 від 04.10.2016 виданого самим позивачем. Отже, твердження позивача щодо відсутності відповідальності з його боку як посадової особи, а саме директора інституту НН ІЕМ, спростовуються вище дослідженими положеннями, інструкціями та розпорядженнями, а тому суд приходить до висновку. що вони є необґрунтованими та не приймаються до уваги. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 посадової інструкції директора Інституту встановлена відповідальність останнього за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених цією посадовою інструкцією, - у межах, визначених чинним трудовим законодавством України та за порушення, здійснені у процесі виконання своєї діяльності, у межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України (а.с.204). Аналогічні за змістом положення містяться і в п.п.8.1, 8.2, 8.3 Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету (а.с.34-43), за порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього посадових обов'язків, до працівника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення або громадського впливу. За порушення трудової дисципліни адміністрація університету застосовує такі дисциплінарні стягнення: - оголошення догани; - звільнення з роботи. Дисциплінарні стягнення накладаються ректором університету за поданням відповідних посадових осіб (керівників кафедр, відділів, служб) згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3 цієї статті) Положенням ст.139 КЗпП України зазначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону правці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В свою чергу трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (ст.142 КЗпП України) В Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а саме в пунктах 22 і 23, зокрема наголошується, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Як вбачається з матеріалів справи 23.01.2017 в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. було видано наказ №018/од (а.с.170) та створено комісію за для перевірки обставин викладених в службовій записці завідувача кафедри логістики НН ІЕМ [PERSON]. від 10.01.2017 (а.с.173-175). Строк проведення перевірки був встановлений до 17.02.2017, з наданням оформлених висновків в.о. ректору НАУ до 28.02.2017. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Наявні в матеріалах справи документи, зокрема, лист-запрошення адресоване на ім'я директора НН ІЕМ [PERSON] секретарем комісії [PERSON] створеної на підставі наказу в.о. ректора НАУ №018/од від 23.01.2017, на засідання комісії 17.02.2017 о 12.00 годині для надання пояснень та вмотивованих зауважень на обставини викладені в службовій записці [PERSON]. (а.с.172), з яким позивач був ознайомлений про що свідчить його особистий підпис; акт фіксації відмови від надання письмових пояснень директором НН ІЕМ [PERSON], складений 24.03.2017 уповноваженими особами НАУ (а.с.210); письмові пояснення директора НН ІЕМ [PERSON] від 17.01.2017 адресовані комісії з перевірки обставин викладених в службовій записці завідувача кафедри логістики НН ІЕМ [PERSON]. від 10.01.2017 (а.с.82-97), фактично свідчать про виконання положень ст.149 КЗпП України з боку відповідача. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України №6-2801цс15 від 19.10.2016. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як зазначено вище, на підставі службової записки завідувача кафедри логістики НН ІЕМ [PERSON]. від 10.01.2017 23.01.2017 в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. було видано наказ №018/од про створення спеціальної комісії для перевірки обставин викладених в ній. Строк встановлений в наказі для проведення службової перевірки визначений до 17.02.2017, з подальшим наданням висновків за її результатами безпосередньо в.о. ректора НАУ до 28.02.2017. Особовий склад комісії був визначений безпосередньо в самому наказі в.о. ректора НАУ №018/од від 23.01.2017, зокрема, головою комісії було призначено - [PERSON] - директора Навчально-наукового гуманітарного інституту. 17.02.2017 голова комісії [PERSON]. звернувся до в.о. ректора НАУ Ісаєнка В.М. зі службовою запискою №12/30 щодо продовження термінів роботи безпосередньо самої комісії до 01.03.2017 та строків підготовки комісією відповідних висновків та рекомендацій до 10.03.2017, у зв'язку з надходженням додаткових фактів від співробітників НН ІЕМ (а.с.171). Як вбачається з наявної на службовій записці резолюції в.о. ректора НАУ Ісаєнка В.М. було задоволено таке клопотання. За результатами проведеної роботи 10.03.2017 комісія щодо перевірки обставин, викладених у службовій записці завідувача кафедри логістики НН ІЕМ [PERSON]. склала довідку, з якої вбачається, що після проведення опрацювання всіх наявних документів та наданих пояснень співробітників НН ІЕМ комісією було виявлено ряд значних порушень з боку директора навчально-наукового Інституту економіки та менеджменту [PERSON], зокрема : -Порушення порядку прийняття колегіальних рішень під час роботи вченої ради (прийняття ухвал без голосування членів вченої ради); -Порушення вимог щодо кандидатури на посаду завідувача кафедри, яка є випусковою зі спеціальності за освітнім ступенем магістр на кафедрі фінансів, обліку і аудиту та кафедрі логістики; -Порушення процедури надання творчої відпустки; -Порушення процедури підготовки та подання Атестаційної справи здобувача наукового ступеню; -Порушення у роботі спеціалізованої вченої ради Д 26.062.02, а саме: порушення термінів захисту дисертаційних робіт за умови прийняття їх до захисту та процедури попередньої експертизи дисертаційних робіт у НН ІЕМ (а.с.176-178). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. повністю підтвердив факти викладені у довідці за результатами роботи комісії щодо перевірки службової записки [PERSON]. від 10.03.2017. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. повністю підтвердила факти викладені у службовій записці від 10.01.2017. Оцінюючи покази вказаних вище свідків у їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими доказими та такими, що узгоджуються з дослідженими в суді матеріалами справи. Згідно протоколу №4 засідання Вченої ради НН ІУМ від 12.12.2016 вбачається, що при прийнятті рішення щодо стану підготовки акредитаційних справ за спеціалізаціями "Економіка підприємства", "Міжнародна економіка" та "Логістика", в т.ч. про надання творчої відпустки доценту [PERSON]. голосування не було, що свідчить про порушенням процедури прийняття відповідного рішення. Разом з тим, відповідно до п.6.4.3 Положення про вчену раду НН ІЕМ НАУ, ухвалення рішень вченою радою інституту здійснюється шляхом відкритого або таємного голосування. Та обставина, що з боку позивача , як голови Вченої ради було порушено п. 6.4.3. Положення,тобто процедуру прийняття рішення, свідчить також позачергове засідання Вченої ради від 21.12.2016 року №5. Відповідно до витягу з протоколу засідання кафедри логістики №25 від 31.10.2016 вбачається, що надання творчої відпустки для закінчення написання дисертації на здобуття наукового ступеня доктора наук [PERSON]. тривалістю 6 місяців, мотивованого висновку на виконання Постанови КМУ від 19.01.1999 за №45 " Про затвердження умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток" надано не було. Разом з тим, відповідно до даної Постанови для отримання рекомендації про доцільність надання творчої відпустки здобувач наукового ступеня повинен зробити наукову доповідь на засіданні кафедри, відділу або лабораторії, де проводиться науковва робота. За результатами доповіді кафедри, відділ, лабораторія подають вченій раді мотиваційний висновок з обгрунтуванням тривалості творчої відпустки. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що на засідання Вченої ради щодо розгляду питання про надання творчої відпустки [PERSON]. був наданий Витяг з протоколу засідання кафедри логістики №25 від 31.10.2016 , а не мотиваційний висновок. Таким чином, у Вченої ради за відстуністю мотиваційного висновку не було правових підстав для розгляду питання щодо надання творчої відпустки [PERSON]. Відповідно до п.5.2.3 Положення, директор НН ІЕМ несе обов"язки та відповідальність, зокрема: -керує організацією навчально-виховної, наукової та кадрової діяльності та міжнародного співробітництва Інституту; -представляє Інститут в дорадчих та робочих органах Інституту; -вирішує інші питання діяльності Інституту відповідно до чинного законодавтсва, Статуту університету та цього Положення; -несе відповідальність за невиконання вимог чинного законодавства та нормативних документів. Відповідно до п.6.1 Положення директор Інституту несе особисту відповідальність за Інститут в цілому. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку , що позивачем під час головування та організації роботи Вченої ради НН ІЕН допущено порушення вимог чинного законодавства щодо порядку прийняття відповідних рішень Вченої ради. 20.03.2017 начальником юридичного відділу була підготовлена та передана на ім'я в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. службова записка №06.03/ з пропозиціями щодо вчинення ряду дій з метою подальшого прийняття рішення щодо застосування заходів дисциплінарного впливу до винних осіб (а.с.167-169). 24.03.2017 директору НН ІЕМ [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення з приводу фактів встановлених комісією та які містилися в довідці за результатами роботи комісії, однак останній відмовився, що не заперечує і сам позивач (а.с.210). Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi. Дисциплiнарне стягнення не може бути накладене пiзнiше шести мiсяцiв з дня вчинення проступку. З матеріалів справи вбачається, що порушення вчинено з боку позивача 12.12.2016 було виявлено 20.03.2017 , а дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосовано 24.03.2017, тобто в межах строків передбачених ст. 148 КЗпП України. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача щодо порушення з боку відповідача строку притягнення до дисциплінарної відповідальності є необгрунтованими. Відповідно до наказу з особового складу №3/к-с від 05.07.2016 директору НН ІЕМ [PERSON] було оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, а саме: ненадання в установленому порядку пропозицій щодо вжиття заходів дисциплінарного стягнення до [PERSON], адміністративне правопорушення стосовно якого було зафіксоване 01 червня 2016 року (а.с.144). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на момент видачі оспорюваного наказу №387/к від 24.03.2017 про звільнення позивача, останній мав не зняте дисциплінарне стягнення. За таких обставин,суд вважає, що доводи відповідача щодо систематичного невиконання позивачем своїх посадових обов"язків , підтверджено дослідженими в суді матеріалами справи. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку , що звільнення позивача з підстав передбачених п.3 ст. 40 КЗпП України узгоджується з вимогами чинного законодавства. Щодо доводів позивача в частині не отримання подання Вченої ради закладу вищої освіти відповідно до положень ч.2 ст.43 Закону України «Про вищу освіту», слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про вищу освіту» керівник факультету (навчально-наукового інституту) може бути звільнений з посади керівником вищого навчального закладу за поданням вченої ради вищого навчального закладу або органу громадського самоврядування факультету з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту вищого навчального закладу, умов контракту. Пропозиція про звільнення керівника факультету (навчально-наукового інституту) вноситься до органу громадського самоврядування факультету (навчально-наукового інституту) не менш як половиною голосів статутного складу вченої ради факультету (навчально-наукового інституту). Пропозиція про звільнення керівника факультету (навчально-наукового інституту) приймається не менш як двома третинами голосів статутного складу органу громадського самоврядування факультету (навчально-наукового інституту). Відповідно до п.3 ч.1 ст.32 Закону України «Про вищу освіту» діяльність вищого навчального закладу провадиться, зокрема, на принципі поєднання колегіальних та єдиноначальних засад. Пунктом 15 частини 2 статті 36 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що Вчена рада вищого навчального закладу має право вносити подання про відкликання керівника вищого навчального закладу з підстав, передбачених законодавством, статутом вищого навчального закладу, контрактом, яке розглядається вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу. Жодним із наведених положень чинного законодавства не передбаченого отримання обов'язкового погодження Вченої ради інституту або університету за для звільнення керівником вищого навчального закладу керівника (директора) відповідного інституту. Положення ст.36 Закону України «Про вищу освіту» свідчать лише про надання Вченій раді безпосередньо такого права, однак не покладення на неї або ректора університету обов'язку по дотриманню саме такої процедури під час вирішення питання про звільнення з підстав порушення трудового законодавства визначених п.3 ст.40 КЗпП України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з підстави передбаченої п.3 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про скасування та визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Крім того, позов в частині скасування наказу про звільнення не підлягає задоволенню також з тих підстав, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов'язання до вчинення певних дій. За таких обставин, підстави для задоволення вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення, відсутні.

Outcome: dismissed