Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить суд визнати недійсним договір поруки за №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладений між ним та ВАТ КБ «Надра». В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в червні-липні 2007 року до нього звернулась [PERSON] з пропозицією виступити поручителем щодо її майбутніх кредитних зобовязань перед ВАТ КБ «Надра». 07.07.2007 року [PERSON] повідомила, що необхідність у його присутності в приміщенні банку відпала, кредит нею вже оформлено. У лютому 2010 року він отримав претензію по сплаті заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1122-Н від 06.07.2007 року, у якій повідомлялось, що на підставі договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року він відповідає перед банком за належне виконання [PERSON] зобовязань, що випливають з кредитного договору. В подальшому ним було отримано копію позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, де, серед інших, його зазначено відповідачем. Оскільки договір поруки з ВАТ КБ «Надра» він не укладав та ніколи не підписував, просив призначити судову-почеркознавчу експертизу та визнати договір поруки недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У дане судове засідання позивач з представником не з"явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідач скористався правом на подання письмових заперечень, зазначивши, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі з підстав наявності підпису позивача в оспорюваному договорі поруки та відсутності обєктивних доказів, які свідчать, що підпис йому не належить. Вважає, що оспорюваний договір поруки був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, тобто забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором, при цьому одностороння відмова від зобовязання не допускається в силу ст.525 ЦК України. Третя особа в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 06 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1122-Н, предметом якого є надання позичальнику у строкове, платне користування грошових коштів у сумі 125\~689 дол. США, для придбання нерухомості. Встановлено, що Публічне акціонерне товариство банк "Надра" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства банк "Надра". У звязку з невиконанням позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 06 липня 2007 року №8/2007/840-К/1122-Н щодо сплати щомісячних платежів, 20 січня 2010 року кредитором ВАТ КБ «Надра» складено позовну заяву про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 1\~251\~110,96 грн., яку в подальшому було подано до Шевченківського районного суду м.Києва. Встановлено, що позивачем [PERSON] було отримано претензію про сплату заборгованості за кредитним договором від 06 липня 2007 року №8/2007/840-К/1122-Н, датовану 13 січня 2010 року провідним юрисконсультом філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровське РУ [PERSON], якою до його відома поставлено існування простроченої заборгованості [PERSON] зі сплати 1\~251\~110,96 грн. та його кореспондуючий обовязок сплатити цю заборгованість на підставі договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року. Заперечуючи проти укладання та підписання договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання його недійсним. Ухвалою суду від 25 листопада 2011 року витребувано за клопотанням позивача у ПАТ КБ «Надра» оригінал договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладений між банком та [PERSON], копію даної ухвали представник відповідача отримав у день її винесення. Однак, у строк, визначений судом на подання доказів, відповідачем оригінал договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року суду не представлено, не повідомлено про причини неможливості виконати вимоги суду, не забезпечено явку представника до суду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2012 року судом повторно витребувано від ПАТ КБ «Надра» оригінал договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладеного між банком та [PERSON]. Втім, відповідачем ухвала суду від 13.07.2012 року про витребування доказів також залишена без виконання та без повідомлення причин неможливості виконати вимоги суду, тому 15.04.2013 року та 27.05.2013 року за клопотанням представника позивача судом повторно постановлено ухвалу про витребування у відповідача оригіналу оспорюваного договору поруки. На виконання ухвал суду 28.08.2013 року суду було надано оригінал договору поруки № 1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством банк "Надра" та [PERSON]. Зі змісту цього договору вбачається, що 06 липня 2007 року ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровське РУ [PERSON] та [PERSON] досягли згоди щодо забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №8/2007/840-К/1122-Н від 06 липня 2007 року порукою [PERSON] в повному обсязі таких зобовязань, про що уклали вказаний договір. За клопотанням представника позивача 05.12.2014 року судом було постановлено ухвалу про призначення судової почеркознавчо-технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені такі питання: "Чи є наданий на експертизу договір поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON] оригіналом? Чи належать підписи у графі «поручитель» на договорі поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON] саме [PERSON]? Який порядок нанесення підписів в графі «поручитель» на договорі поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON], а саме: що було виконано первинно текст договору чи підписи у графі «поручитель» на сторінках 1, 2, 3 даного договору". За наслідком проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз 31 серпня 2015 року складено Висновок №3277/3278-15, яким встановлено, що наданий відповідачем 28 серпня 2013 року до суду договір поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON], не є оригіналом, виготовлений із застосуванням друкуючого пристрою із струминним способом друку в кольоровому режимі, тому вирішити решту питань, за відсутності оригіналу досліджуваного документу, неможливо. Зважаючи на викладене, ухвалою суду від 10 лютого 2016 року витребувано від відповідача ПАТ КБ «Надра» оригінал договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON]. В зв"язку з невиконанням зазначеної ухвали судом було повторно винесено ухвалу від 01 березня 2016 року про витребування від відповідача ПАТ КБ «Надра» оригіналу договору поруки №1122/2-Н від 06.07.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та від імені [PERSON], копія якої була отримана представником відповідача особисто 15.03.2016 року. Разом з цим, оригінал вказаного договору поруки до часу розгляду даної справи по суті наданий суду не був. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересі передбачені ч.2 ст. 16 ЦК України. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.2, 3 цієї статті - порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ч.2, 3 ст. 554 ЦК України - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Відповідно до ч.2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Частиною 1 ст. 559 ЦК УКраїни передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч.2 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Відповідно до ч.3 цієї статті - порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлені обставини в даному випадку встановлення факту підписання договору поруки від 06.07.2007 року №1122/2-Н [PERSON] з ВАТ КБ «Надра» є можливим лише через експертне дослідження оригіналу цього договору поруки на предмет автентичності підпису позивача та в інший спосіб довести даний факт неможливо. Впродовж всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано взагалі належних і допустимих доказів на підтвердження того, де, коли, і за яких обставин був укладений та підписаний [PERSON] оспорюваний між сторонами договір поруки, чим таким чином відповідач скористався наданими йому правами щодо надання доказів, передбаченими ЦПК України. Таким чином, відповідачем не надано будь-яких доказів, що вказаний договір поруки від 06.07.2007 року №1122/2-Н був підписаний та укладений саме [PERSON] та того, що він мав вільне волевиявлення на укладення цього договору поруки та бажав досягнення згоди з усіх його істотних умов. Неодноразове ухилення відповідача від представлення на огляд суду оригіналу оспорюваного договору поруки та представлення замість оригіналу кольорової фотокопії свідчить про обґрунтованість вимог та доводів позивача, відсутність у останнього вільного волевиявлення на укладення договору поруки та підтверджуються його твердження щодо не підписання ним оспорюваного договору поруки. Зважаючи на викладене, договір поруки від 06.07.2007 року №1122/2-Н, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] підлягає визнанню недійсним. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved