Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва. 13.11.2020 року матеріали вказаної позовної заяви надійшли до Святошинського районного суду м. Києва згідно ухвали. 13.11.2020 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі Бабич Н.Д. 16.11.2020 року справа передана головуючому судді. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати недійсним з 16.08.2017 року Договір № 0-2-240 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, укладений між ТОВ "Місто для людей Київ" та позивачем. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2016 р. він уклав попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] з ПАТ "ХК "Київміськбуд". Останнє зобов`язалось ввести житловий будинок в експуатацію та передати йому вказану квартиру в 2016 році. Проте з невідомих йому причин, в порушення умов договору, це було зроблено набагато пізніше. Як стверджував позивач ключі від квартири йому було видано лише після того, як він уклав угоду з підконтрольним забудовнику товариством - ТОВ "Місто для людей Київ" оспорюваного договору. Як зазначив позивач лише з метою отримання ключів від квартири, ним було укладено договір, Також позивач зазначив, що 16.08.2017 р. йому були надані документи, зі сторони відповідача в особі незнайомої йому жінки був підписаний оспорюваний договір, а як стверджував позивач він його не підписував та не мав волевиявленя на його підписання. Також зазначив, що в договорі зазначено, що він підписаний зі сторони відповідача - директором Сластьоном М.А. , але його підписувала незнайома йому жінка. В тексті спірного договору написано, що договір укладено позивачем, якому належить квартира, що не відповідає дійсності, бо він на той час не був власником вказаної квартири, оскільки фактично отримав право власності на цю квартиру 16.05.2018 р. Зазначив, що відповідач немає ліцензії на надання послуг зазначених в договорі, а саме надання послуг з водопостачання, водовідведення, електропостачання тощо. А тому просив, в порядку ст. 203 ЦК України, визнати Договір № 0-2-240 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території між ТОВ "Місто для людей Київ", укладений 16.08.2017 між відповідачем та позивачем, недійсним з моменту його укладання. Ухвалою судді від 16.11.2020 року прийнято справу до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити, з підстав викладених в позові. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши при цьому, що спірний договір було укладено уповноваженими на те особами, а саме був підписаний директором ТОВ "Місто для людей Київ" Сластьоном М.А., який на той час був директором товариства і мав повноваження на підписання договору, та з боку [PERSON] - його представником [PERSON] , який представляв інтереси останнього на підставі довіреності. Крім того, цими особами були підписані додатки до Договору. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наданого позивачем договору № 0-2-240 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 16.08.2017, укладеного між ТОВ "Місто для людей Київ" та [PERSON] , останій містить лише підпис та печатку виконавця, споживачем даний договір не підписано (а.с. 8-10). Згідно наданого до суду представником відповідача Договору № 0-2-240 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 16.08.2017, укладеного між ТОВ "Місто для людей Київ" та [PERSON] , останій містить підпис та печатку виконавця, за споживача даний договір підписано представником [PERSON] за довіреністю (а.с. 67-69). Також відповідачем надано до суду довіреність від [PERSON] , виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 77), копію паспорта на ім`я [PERSON] (а.с.78-79) та, як стверджував представник відповідача, оспорюваний договір булдо підписано [PERSON] на підставі вказаної довіреності. Відповідно до наказу №3\\к від 22.05.2017 р. та протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Місто для людей Київ" №2 від 19.05.2017 р., Сластьон М.А. прийнятий на роботу директором ТОВ "Місто для людей Київ" з 22.05.2017 р. (а..с. 56, 57-58). Таким чином, встановлено, що Сластьон М.А. на момент укладання оспорюваного договору був уповноважений особою на його підписання. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з положеннями ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, а вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст.215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Обгрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що договір не був ним підписаний. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, доказів того, що договір не було укладено, оскільки не було підписано повноважними на те особами, з боку виконавця послуг - невідомою особою, а зі сторони споживача взагалі не підписувався, до суду в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України позивачем надано не було, як і не було заявлено протягом всього розгляду справи клопотань про призначення по справі почеркознавчої експертизи на предмет відповідності підписів та почерку уповноважених на підписання договору осіб. Однак, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири квартири [ADDRESS] (а.с.11 зв.), отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території з 2017, однак за отримані послуги коштів не сплачує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 12 225,40 грн. (а.с.91). Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, позивачем [PERSON] було укладені прямі договори з іншими підприємствами стосовно постачання води, водовідведення, електропостачання, опалення тощо. Пунктом 7.5 Договору передбачено, що у разіукладення Споживачем прямого договору з постачальником послуг з холодного водопостачання та водовідведення, водовідведення гарячої води, гарячого водопостачання, централізованого опалення в опалювальний період та електропостачання, зобов`язання за відповідним видом житлово-комунальних послуг, зазначених в цьому пункті вважаються припиненими, за виключенням зобов`язань Споживача пов`язаних зі сплатою заборгованості по платежах Споживача за цим Договором. Враховуючи те, що позивачем та його представником не було надано допустимих та достовірних доказів на підтвердження заявлених вимог, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed