Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач 26.03.2018 року звернувся до суду з даним позовом, вякому просив визнати договір фінансового лізингу № 01475 від 22.02.2018 року, укладений між ТОВ "СІГМА АВТОЛІЗИНГ" та ним недійсним; стягнути з ТОВ "СІГМА АВТОЛІЗИНГ" на його користь 27600 грн. авансового платежу за договором фінансового лізингу № 01475 від 22.02.2018 року та комісію за здійснення банківського переказу у сумі 331,20 грн., а разом 27931,20 грн., які перераховані ним на рахунок № 26007010005994, відкритий в АКБ "ІДУСТРІАЛБАНК", МФО; судові витрати просить стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2018 року між ним та ТОВ "СІГМА АВТОЛІЗИНГ" було укладено договір фінансового лізингу № 01475. Підставою даного звернення було намагання придбати автомобіль "Лада-Пріора" 2014 р.в., без пробігу, за 92000 грн., про продаж якого він дізнався з оголошень в мережі Інтернет. За домовленістю з представником відповідача ним було сплачено попередньо авансовий платіж у розмірі 27600 грн., а також, комісію за здійснення банківської операції у сумі 331, 20 грн.. Після цього представником товариства йому було надано договір № 01475 на підпис, у якому предметом лізингу було вказано не бажаний ним автомобіль, а автомобіль марки "Ravon R4 Comfort ", 1,5 бенз., 5 мех., 2WD, вартістю 259600 грн., який і було підписано. На зауваження з даного приводу представник відповідача пояснила, що це лише формальність. Сплативши авансовий внесок, ще до укладання договору, підписавши договір, без детального ознайомлення з його змістом, та не отримавши бажаний автомобіль, зрозумів, що відповідач застосував нечесну підприємницьку діяльність, а саме, ввів в оману щодо предмету лізингу та умов його надання. За таких обставин, вказує, що у спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки відповідача, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання\~ або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам законодавства. Крім того, договір фінансового лізингу всупереч вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг» не був\~ нотаріально посвідченим. Вважає свої права споживача порушеними, тому за їх захистом змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно не з"явився в судове засідання. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач вважається повідомленим вчасно та належним чином, зокрема, повідомлявся за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, проти чого представник позивача не заперечив. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Так, встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Договору № 01475 фінансового лізингу від 22.02.2018 року ( надалі - Договір)/а.с.12/. Відповідно до умов п. 1.3 ст. 1 Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність ( отримати право власності на предмет Лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п.1.1 ст. 1 Договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб за маркою "Ravon R4 Comfort ", 1,5 бенз., 5 мех., 2WD. Вартість предмета лізингу згідно п. 8.2 ст. 8 Договору становить 259600 ( двісті п"ятдесят дев"ять тисяч шістсот ) грн.. Позивач відповідно до наданої квитанції сплатив відповідачу за даним Договором 27600 грн. авансового платежу/а.с.2/. Згідно п. 4.1 ст. 4 Договору встановлено строк передачі у користування предмета лізингу строком не пізніше 90 календарних днів. Позивач посилається на те, що відповідач при укладанні даного договору використав нечесну підприємницьку діяльність, зокрема, Договір не було посвідчено нотаріусом, умови Договору обмежують його права як споживача, автомобіль йому не передано у користування. За таких обставин Договір є недійсним. Так, відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору № 01475 фінансового лізингу від 22 лютого 2018 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом ( ст. 12 Договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості / пункт 4.2 ст. 4 Договору /, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.\~\~ Згідно пункту 6. 4 ст. 6 Договору недоліки Предмета Лізингу, що виникли у гарантійний строк експлуатації в результаті гарантійних випадків, не з вини Лізингоодержувача, усуваються уповноваженими на те виконавцем робіт з технічного сервісу коштом Продавця. За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у вип ст. 6 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності суперечить положенням\~статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства /а.с.17-21/. Частино 2\~ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~визначено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Однак умовами договору зазначено несправедливою умовою сплати комісії за організацію договору, так як відповідно до визначення комісія за організацію договору становить собою першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зі змісту статті 216 ЦК України слідує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 22 лютого 2018 року, укладений між сторонами у справі , нотаріально посвідчено не було. До такого ж висновку, прийшов Верховний Суд України у постановах від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, від11.05.2016 року у справі № 6-65цс16, від 19.10.2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18.01.2017 року у справі № 6-648цс16. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~ Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими, а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Таким чином судом встановлені підстави для визнання опорюваного правочину - Договору № 01475 фінансового лізингу від 22.02.2018 року - недійсним та повернення позивачу сплаченого ним авансового внеску у розмірі 27600 грн. Відповідно до вимог ч.1ст. 216\~ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Разом з тим, вимога позивача про повернення йому комісії за здійснення банківського переказу у сумі 331, 20 грн. не підлягає задоволенню, оскільки остання не грунтується на вимогах чинного законодавства, а тому, слід відмовити у цій частині позову. Оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору відповідно\~до ч.3\~ст.\~22\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів»,\~тому згідно\~положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. \~\~

Outcome: partial