Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 3% відсотків річних, пені та відсотків за договором банківського вкладу. В позовній заяві посилався на те, що 05.12.2013 року, між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000 (надалі договір). У відповідності до абзаців 2,3 розділу Договору «Дані про вклад»,сума вкладу становить 112 648,98 доларів США, а вклад оформлюється на 365 днів до 05.01.2014 року. Позивач вказує, що у квітні 2014 року ним було направлено до відповідача письмову заяву про розірвання Договору та повернення вкладу та виплату відсотків. Зазначає, що листом від 07.05.2014 року позивачу було відмовлено у видачі грошових коштів. Як видно з позовної заяви, позивач у 2014 році, звертався з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу, що розглядався в Першотравневому районному суді м. Чернівці. 02.09.2014 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці було винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Достроково розірвано договір банківського вкладу від 05.12.2013 року № SAMDNWFD0070028330000 та стягнуто з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача вклад та нараховані відсотки у повному розмірі, а саме у сумі 115 236,69 доларів США та витрати повязані з сплатою судового збору в сумі 3654грн. 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Чернівецької області було винесено рішення яким рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 вересня 2014 року в частині дострокового розірвання договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000 від 05 грудня 2013 року скасовано. В решті рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2014 року залишено без змін. Крім того, як вказує позивач 21.11.2017 року, ним додатково направлена заява до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій він просив добровільно виконати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.09.2014року. 29.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було добровільно виконано рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02.09.2014 року, виплачено відповідно до нього 115 236,69 доларів США та витрати повязані з сплатою судового збору в сумі 3654грн. Позивач вважає, що відповідач прострочивши виконання грошового зобовязання повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення, 3% річних, а також суму невиплачених відсотків за договором банківського вкладу. З посиланням на норми матеріального та процесуального права просив суд: Ухвалити рішення,яким стягнути з Приватного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк»ЄДРПОУ: 14360570 на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрований в , [INFO]: -4 497 687,1 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10З.У. «Про захист прав споживачів» за період з 07.05.2014р. по 29.11.2017 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000 від 05.12.2013 року, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час звернення до суду становить 128 402 840,85гривень. - 12 322,43 доларів США 3% річних за період з 07.05.2014р. по 29.11.2017 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000 від 05.12.2013 року, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час звернення до суду становить 351 788,59гривень. - 28 045,06 доларів США сума невиплачених відсотків за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000від 05.12.2013 року за період часу із 02.09.2014 року по 29.11.2017 року. - Стягнути з Приватного акціонерного товариства [PERSON] ПриватБанк на користь [PERSON] понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримала та дали пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вважаючи наведені позивачем розрахунки необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону та умовам договору. Вважає, що позивач невірно обраховує пеню беручи за основу період з 02.09.2014 року (дата ухвалення рішення першої інстанції), оскільки судове рішення, за яким було стягнуто з банку суму вкладу та нарахованих відсотків це рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року). Також представник відповідача вказує, що позивач невірно обраховує суму відсотків, оскільки позивач обраховує відсотки за той період коли рішенням суду договір банківського вкладу було розірвано. Крім того представником відповідача звернуто увагу на те, що пеня та 3 % річних повинні стягуватись виключно у національній валюті. Також представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову вказував, що позивач невірно застосував, як на підставу для задоволення своїх вимог ст. 625 ЦК України,яка передбачає відповідальність за невиконання грошового зобовязання, а в даному випадку правовідносини з приводу виконання договору банківського вкладу були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду було виконане саме на підставі даного закону. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності в один рік що до вимог про стягнення пені. При цьому вказуючи, що пеня може бути нарахована лише за період з 29.01.2017 року по 29.01.2018 року. При цьому вказував, що нарахування санкцій та пені не може здійснюватися в період після відкриття виконавчого провадження 14.02.2015 року. Також представником відповідача вказується, що представник позивача невірно обраховує пеню в іноземній валюті вважаючи що пеня нараховується виключно в гривні. Крім того представником відповідача наголошувалось на зменшенні суми пені, скільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків при її стягненні, тому просив зменшити розмір пені до розміру основного боргу. Крім того, представник відповідача повідомив суду, що не погоджується із розрахунком позивача, оскільки є лише розбіжність в курсі валют, що мав би застосовуватись та періодах нарахування пені та 3% річних. Крім того, в під час судового розгляду представник відповідача вказав, що судове рішення про повернення банківського вкладу відповідачем виконане було у добровільному порядку. Надані пояснення повністю відповідають відзивам відповідача, які додані до справи. Суд заслухавши пояснення сторін по справі дослідивши подані докази прийшов до наступного висновку. Так судом встановлено, що 05.12.2013 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000.(а.с.11) У відповідності до абзаців 2,3 розділу Договору «Дані про вклад»,сума вкладу становить 112 648,98 доларів США ,а вклад оформлюється на 365 днів до 05.01.2014 року. Як видно з матеріалів справи, у квітні 2014 року [PERSON] було направлено до відповідача письмову заяву про розірвання Договору та повернення вкладу та виплату відсотків.(а.с.12) Як вбачається з справи у 2014 році, [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу. 02.09.2014 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці було винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Достроково розірвано договір банківського вкладу від 05.12.2013 року № SAMDNWFD0070028330000 та стягнуто з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь позивача вклад та нараховані відсотки у повному розмірі, а саме у сумі 115 236,69 (сто п'ятнадцять тисяч двісті тридцять шість доларів США шістдесят девять центів) та витрати повязані з сплатою судового збору в сумі 3654грн.(а.с.13) Крім того, судом встановлено, що 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Чернівецької області було винесено рішення яким рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2014 року в частині дострокового розірвання договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070028330000 від 05 грудня 2013 року скасовано. В решті рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2014 року залишено без змін.(а.с.15) Судом встановлено, що [PERSON] 21.22.2017 року звернувся з заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій я просив добровільно виконати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.09.2014року.(а.с.18) 29.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було виконано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.09.2014 року, виплачено відповідно до нього 115 236,69 (сто п'ятнадцять тисяч двісті тридцять шість доларів США шістдесят девять центів) та витрати повязані з сплатою судового збору в сумі 3654грн. у добровільному порядку (а.с.19) Так, відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За приписами ч.1, 2ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеної за наслідками розгляду цивільної справи №6-1699цс16, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Крім того, з аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховний суд України зазначає: «Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливою мірою відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні гривні.» Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний суд України від 01.06.2016 року у якій міститься правовий висновок у справі № 2558 цс 15. Аналогічно, 28 вересня 2016 року Верховний суд України розглядаючи справу № 6-1699цс16 (№ в ЄДРСРУ 61784699) підтвердив правову позицію висловлену у постанові Верховного суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 (№ в ЄДРСРУ 57678639). Суть її полягає в тому, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. В пункті 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року розяснено, що згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнящо х) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги. Крім того, Верховний суд України, у справі №6-2861цс15 сформулював відповідну Правову позицію в Постанові від 02 березня 2016 року, якою відповів на питання відносно продовження нараховування процентів за банківським вкладом (депозитом) після закінчення строку дії депозитного договору. Зокрема Верховний суд України зазначив наступне: «Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Тобто, в разі неналежного виконання договору банківського вкладу (депозиту), а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки в повернені, [PERSON] повинен нараховувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а Клієнт, для найефективнішого вирішення цієї справи, користуючись своїми процесуальними правами за допомогою суду та/або адвоката, повинен витребувати відповідні документи, які встановлюють розмір процентів за вкладом на вимогу у відповідної банківської установи. Враховуючи ту обставину, що відповідачем судове рішення про повернення банківського вкладу було виконано у добровільному порядку, суд вважає, що до даних правовідносин вимоги Закону України «Про виконавче провадження» не застосовуються. Аналізуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: По першій позовній вимозі: Оскільки строк позовної давності за вимогами щодо стягнення пені відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України визначається в 1 (один) рік, а позивач збільшив позовні вимоги 05.03.2018 року то пеня на думку суду повинна нараховуватись за період з 05.03.2017р. (тобто з дня заявлення вимоги про стягнення пені) по 29.11.2017р., оскільки представник відповідача в судовому засіданні просив суд застосувати строк спеціальної позовної давності в один рік. Оскільки, пеня повинна рахуватися виключно у гривні та сума боргу в іноземній валюті повинна бути спочатку переведена в гривню саме станом на день заявлення вимоги про стягнення пені, після чого повинно здійснюватися нарахування пені саме у гривні. Таким чином суд наводить наступний розрахунок пені за період з 05.03.2017р по 29.11.2017 р (270 днів): офіційний валютний курс НБУ станом на 05.03.2018 року - 100 дол.США = 2653,5904грн. 115.236,69 дол. США (сума боргу, на яку нараховується пеня) х 2653,5904= 3057909,74 (еквівалент суми боргу у грн. станом на день заявлення вимоги про стягнення пені тобто на 05.03.2018 року). 3057090,74 грн. (еквівалент суми боргу у грн. станом на 05.03.2018 року, тобто на день заявлення вимоги про стягнення пені) х 3% х 270 дн. = 24769068,91 грн., що в доларах США по курсу 2653,5904, складає 933417,18 доларів США. А тому, суд вважає невірним розрахунок позивача в частині стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 128 402 840,85грн., як рахує позивач. При цьому суд не приймає доводи відповідача, що до зменшення суми пені до розміру основного боргу застосовуючи принцип розумності та справедливості, оскільки відповідач в повній мірі користувався коштами позивача і доказів того, що кошти позивача залишились у розпорядженні філії за адресою АРК м. Сімферополь, вул. м.Гоголя , 15 і даними коштами відповідач не користувався не надано. Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме "[PERSON] И [PERSON] ПРОТИ ТУРЕЧЧИНИ (NEJDET SAHIN AND PERIHAN SAHIN V. TURKEY) (N 13279/05) від 20.10.2011 року якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, предає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже власник рахунку може добросовісно очікувати аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. При цьому судом враховується та обставина, що відповідач порушив права позивача неповерненням банківського вкладу та нарахованих відсотків із 07.05.2014 року та фактично виконав свої зобовязання 29.11.2017 року, тобто через понад три роки, що вплинуло на фінансові інтереси позивача. По другій позовній вимозі: Суд вважає, що нарахування 3% річних (ст.625 ЦК України) за несвоєчасне виконання боржником (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") своїх зобов'язань по поверненню банківського вкладу [PERSON] не може здійснюватися за період з 05.08.2015р (дата постановляння ухвали про відстрочення виконання судового рішення) по 11.05.2016р (дата, якої було скасовано ухвалу про відстрочення виконання судового рішення), оскільки затримка щодо виконання судового рішення від 02.09.2014р була спричинена іншим судовим рішенням, яким було відстрочення зобов'язання Банку відносно сплати [PERSON] грошових коштів. Отже, розрахунок 3% річних за період з 02.09.2014р по 29.11.2017р наступний: Оскільки, 3% річних повинно рахуватися виключно у гривні та сума боргу в іноземній валюті повинна бути спочатку переведена в гривню саме станом на день заявлення вимоги про стягнення 3% річних, після чого повинно здійснюватися нарахування 3% річних саме у гривні. Враховуючи те, що період прострочення виконання грошового зобов'язання починається з 02.09.2014 року ( дата постановлення рішення про повернення банківського вкладу), відповідно, курс долара до гривні має бути застосований саме станом на 05.03.2018 року (дата заявлення вимоги про стягнення 3% річних), а вже потім на суму виражену у національній валюті України гривні, повинні нараховуватися 3% річних. офіційний валютний курс НБУ станом на 05.03.2018 року - 100 дол.США = 2653,5904грн. 115.236,69 дол. США (сума боргу, на яку нараховуються 3% річних за ст.625 ЦКУ) х 2653,5904= 3057909,74 (еквівалент суми боргу у грн..) періоди нарахування: з 02.09.2014р по 04.08.2015р (332 дн.) 3057909,74 грн. х 3% х 332 дн. : 365 дн. = 83443,23 грн.. з 11.05.2016р по 29.11.2017р (568 дн.) 3057909,74 грн. х 3% х 568 дн. : 365 дн = 142758,30 грн. Отже, розмір 3% річних за ст.625 ЦКУ складає 226201,53грн., що в доларах США по курсу 2653,5904, складає 8254,35 доларів США. А тому суд вважає невірним розрахунок позивача в частині стягнення 3% річних за ст.625 ЦКУ в сумі 352.788.59 грн. як рахує Позивач. По третій позовній вимозі: Суд вважає, обґрунтованими доводи відповідача, що до нарахування відсотків за період з 05.05.2014 року, оскільки нарахування повинно здійснюватися за відсотковою ставкою "на вимогу", яка діяла в ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у період, за який рахує відсотки Позивач. Доводи відповідача щодо застосування відсоткової ставки "на вимогу" у період з 18.12.2014р. по 29.11.2017р. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК підтверджуються наступними доказами, а саме: - витягом з Наказу ПРИВАТБАНК № 07 від 05.01.2014р про встановлення ставки "на вимогу" у розмірі 1,0% річних з 06.01.2004 року - витягом з Протоколу Комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ від 25.04.2017р про встановлення з 04.05.2017 року відсоткової ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті "до запитання" у розмірі 0.01% річних. Таким чином, розрахунок відсотків за депозитом наступний: за період з 18.12.2014 р по 03.05.2017р (867 днів) застосовується ставка 1,0% річних 112.648,98 дол.США (сума вкладу) х 1,0% річних х 867 дн. / 365 дн. = 2675.80 дол.США за період з 04.05.2017р по 29.11.2017р (207 днів) застосовується ставка 0,01%річних 112.648,98 дол.США (сума вкладу) х 0,01% річних х 207 дн. / 365 дн = 6.39 дол.США Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за період з 18.12.2014р по 29.11.2017р складає суму 2.682.19 дол.США, а не 28.045.06 дол.США як рахує та заявляє до стягнення Позивач. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати.

Outcome: partial