Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

10 січня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва, що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 4823383000:02:079:0141. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 12 січня 1999 року між нею та [PERSON] на Універсальній товарній біржі "Віконт-Т" був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод" за № 1523. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2013 року договір купівлі-продажу № 1523 визнаний дійсним. Земельна ділянка на якій розташований придбаний у [PERSON] житловий будинок належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 15 червня 1998 року відповідачу. Позивач вважає, що разом із житловим будинком нею була придбана земельна ділянка на якій розташований житловий будинок [ADDRESS]. Жовтневим виробничим відділом ДП "Центр ДЗК" МРФ на підставі заяви позивача про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на її ім'я була розроблена технічна документація. Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-4800492342013 від 18 жовтня 2013 року власником земельної ділянки кадастровий номер № 4823383000:02:079:0141 є позивачка. В зв'язку з відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та з метою захисту порушеного права щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась. Від представника позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої заявлені позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. До початку судового засідання висловила свою позицію щодо позовних вимог, не визнавши їх та просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа - УТБ "Віконт-Т" в судове засідання свого представника не направила, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, судом встановлено наступне. 12 січня 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], на Універсальній товарній біржі "Віконт-Т", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод" за № 1523 (а.с. 6), який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2013 року визнаний дійсним (а.с. 7). Позивач вказана власником житлового будинку [ADDRESS], у технічному паспорті на будинок (а.с. 8-13) та у будинковій книзі (а.с. 31-33). Жовтневим виробничим відділом ДП "Центр ДЗК" МРФ на підставі заяви позивача про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на ім'я [PERSON] була розроблена технічна документація (а.с. 14-25). У витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-4800492342013 від 18 жовтня 2013 року власником земельної ділянки кадастровий номер № 4823383000:02:079:0141 вказана [PERSON] (а.с. 26-30). Проте, виготовити своєчасно державний акт не встигла. Згідно з частиною 1 ст. 30 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ) від 18.12.1990 року, що діяв на момент укладання вищевказаного договору, при переході право власності на будівлю в споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 ЗКУ право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Статтею 67 ЗКУ передбачено, що розмір ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у сільських населених пунктах повинен бути не більше 0,25 га. Площа спірної земельної ділянки становить 0,15 га. Судом встановлено, що позивач та відповідач виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку. Частиною 3 ст. 152 ЗК України, одним зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - є визнання права. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачу було передано у власність домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці 0,15 по [ADDRESS], відбулося повне виконання договору, проведено реєстрацію права власності за позивачем на житловий будинок, будь-які застереження щодо продажу земельної ділянки відсутні, за заявою позивача Жовтневим виробничим відділом ДП "Центр ДЗК" МРФ була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, проте отримати державний акт вона не встигла, право набувача на нерухоме майно - земельну ділянку не визнається іншою особою, а тому на підставі ст.ст. 16, 392 ЦК України, суд вважає необхідним захистити цивільне право позивача шляхом визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved