Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

30.10.2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача та просила захистити порушені фізичною особою - підприємцем [PERSON] авторські права на твір образотворчого мистецтва - картину "Город спит", шляхом стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що в грошовому еквіваленті складає - 64 000, 00 грн. В обґрунтування позову вказала, що в 2011 році [PERSON] (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - "Созерцатель" (надалі - Твір), та в 2012 році [PERSON] (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - "Город спит" (надалі - Твір). Авторство [PERSON] на вищевказані Твори підтверджується підписом Автора на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Додатково Автор зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017 року. 06.09.2017 року в магазині "Носорог", господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON], за адресою: м. Хмельницький, Львівське шосе, 55/1, здійснюється розповсюдження наступного товару: "Зошит офісний", штрих код №4823089201818; Артикул Т-А4SK-32-KL/60g-16333, на лицевій стороні якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою "Город спит"; "Зошит офісний", штрих код №4823089201818; Артикул Т-А4SK-32-KL/60g-16332 на лицевій строні якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою «Созерцатель» (2011 р.). В звязку з цим позивач звернувся із вказаним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не зявились, подали заяву про розгляд справи за наявними в ній матеріалами. Відповідач у судове засідання не зявилась, подала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти позову заперечує повністю. Представник третьої особи проти позову заперечує, посилаючись на не доведеності вини відповідача, на малозначність вказаного порушення та на застосування розрахункової величини при стягненні компенсації у розмірі 1600 грн., а не мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн. Окрім того, на думку представника позивач не довела факт наявності у неї авторського права на вказані твори., позаяк видане свідоцтво про реєстрацію авторського права видане лише у 2017 році, в той час коли останній примірник товару виготовлено у 2016 році. Крім того, згідно наданого чеку неможливо ідентифікувати, що було придбано саме вказаний у позовній заяві товар. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи доказами суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.. В 2012 році [PERSON]С (Автор) своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - "Созерцатель" (надалі - Твір), та в 2012 році вона ж, як автор, своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва під назвою - "Город спит" (надалі - Твір). Авторство [PERSON] на вищевказані Твори підтверджується підписом Автора на картинах, у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права". [PERSON] зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12.09.2017 року. Реєстрація права на об'єкти інтелектуальної власності у відповідності з вимогами чинного законодавства здійснюється Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Проте необхідно враховувати, що авторське право на твір виникає внаслідок факту створення твору. Тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація права на твір чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Реєстрація може здійснюватись на вимогу суб'єкта авторського права, але вона не має правовстановлюючого характеру. З матеріалів справи вбачається, що фізична особа - підприємець [PERSON] здійснила реалізацію Товару зошит Мандарин офісний на скобі МП Ф4/32/5/32 4823089201818, даний факт підтверджується товарним чеком від 06.09.2017 року № 37427 та чек № 1576 від 06.09.2017 року із зображеннями малюнків, авторські права на які належать [PERSON] Цих обставин сторони не заперечують. Згідно ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Відповідно до статті 418 ЦК України, право інтелектуальної власності є непорушним. Нормами статті 431 ЦК України визначено, що порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншими законами чи договором. Так, нормами ст. 432 ЦК України передбачено, право суб'єкта авторського права захистити (поновити) свої права шляхом, зокрема застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та застосування грошового стягнення за неправомірне використання об 'єкта права інтелектуальної власності. У абзаці 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст. ст. 440, 441 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права »). В абзаці 5 ст. 1 Закону України « Про авторське право і суміжні права » визначено, що « виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом ». Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України « Про авторське право і суміжні права » до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є, зокрема його продаж. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України « Про авторське право і суміжні права» вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права. При порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право звертатися до суду за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав (частина перша статті 52 Закону України « Про авторське право і суміжні права »). Відповідно до п. «г» ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», яка узгоджується з п. 42 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем у справі, на час здійснення продажу товару. фізичною особою - підприємцем [PERSON] за допомогою використано частини мальованих зображень з інтернет ресурсу «Город спит» та «Созерцатель», протиправне використання творів шляхом їх розповсюдження (піратство) контрафактного примірника твору, авторські права на який належать [PERSON] 06.09.2017 року в магазині "Носорог", господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON], за адресою: м. Хмельницький, Львівське шосе, 55/1, здійснюється розповсюдження наступного товару: "Зошит офісний", штрих код №4823089201818; Артикул Т-А4SK-32-KL/60g-16333, на лицевій стороні якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою "Город спит"; "Зошит офісний", штрих код №4823089201818; Артикул Т-А4SK-32-KL/60g-16332 на лицевій стороні якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою «Созерцатель» (2011 р.). Реалізація вказаного Товару підтверджується такими розрахунковими документами: нефіскальний чек № 37427 від 06.09.2017 року, чек POS-терміналу № 1574 від 06.09.2017 року. Виходячи з зазначених норм, примірник Твору (товар), що реалізується відповідачем має юридичний статус "контрафактний", так як містить в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права, який в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використання, ні самих Творів, ні їх самостійних частин. Тому факт розповсюдження (реалізація, продаж) відповідачем контрафактних примірників Твору (товарів) є фактом піратства, а відтак порушенням прав Позивача в рамках п. б) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», згідно якого, порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав. Види порушень авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, наведені в статтях 50 та 52 Закону N3 792-ХІІ (3 792-12). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав. Згідно з положеннями статті 52 Закону N3792-XII (3792-12) у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав, у тому числі й у різних судових провадженнях. Виходячи з факту порушення авторського права Позивача з боку Відповідач, Позивач в свою чергу має право згідно п. г) ч. 1 cт. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права», подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Згідно п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N З 792-ХІІ ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-ХІІ) (3792-12), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Такої ж позиції притримується Верховний Суд України по справі № 911/1217/17 (Постанова від 13.08.2018 року). 4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідач в якості доказу розрахунку грошової компенсації за порушення авторських прав пропонує при обрахуванні розміру грошової компенсації виходити з розміру прожиткового мінімуму в розмірі 1 600,0 грн., а не розміру заробітної плати в сумі 3 200 грн. станом на дату винесення рішення. Зазначений доказ суд відхиляє з наступних мотивів. Законом N 3792-ХІІ статтею 52 пунктом «г» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і(або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або)суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право на виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Цим спеціальним Законом визначено розмір грошової компенсації, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не з розміру прожиткового мінімуму. 5. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. В якості основної підстави для задоволення позову позивач зазначає наявність у неї авторського права, чого не заперечує і представник третьої особи та факту продажу зошитів офісних із зображеннями частин авторських творів [PERSON] «город спит» і «Созерцатель». Суд погоджується з логікою міркувань позивача, оскільки вона не надавала відповідачу дозволу на використання, ні самих Творів, ні їх самостійних частин. Тому право позивача є порушеним, і підлягає захисту. Суд не приймає до уваги аргументи представника третьої особи стосовно відсутності вини відповідача у використання частин творів, оскільки вона не являється виробником спірної продукції, а звідси несвідомого несанкціонованого використання нею охоронюваних законом об»єктів. Проте, особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "[PERSON] Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 року). В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість сторонам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову. Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат на час постановлення рішення, що складає 32000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 640,0 грн., а всього на загальну суму 32640 грн. 00 коп. При стягненні такого розміру грошової компенсації суд виходив із засад законності, розумності, справедливості та вважає такий розмір необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. На підставі наведеного та

Outcome: partial