Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

10.04.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Хеопс-А» (третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу (а.с.№3-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.04.2018р. провадження по справі було відкрито (а.с.№17). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.05.2018р. були вжиті заходи забезпечення позову (а.с.№30). 18.05.2018р. ухвалою суду (без виходу до нарадчої кімнати) за клопотанням відповідача ТОВ «Хеопс А» до участі у справі у якості третьої особи було залучено ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.№ 37, 41). 14.06.2018р. відповідно до положень ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України по справі проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд (а.с. № 55). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві та в наданій 16.07.2018р. заяві посилалася на те, що її батькові [PERSON] на праві власності належало домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,1000 га за цією же адресою. 10.02.2009р. між відповідачами були укладені договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Враховуючи, що на момент продажу об'єктів нерухомості позивачка була неповнолітньою, свого житла не мала і мешкала разом з батьками, а орган опіки та піклування не надавав дозвіл на продаж цього майна, вона вважала що договори купівлі-продажу укладені без урахування інтересів неповнолітньої дитини, і порушують її законні права та охоронювані законом інтереси. Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, за адресою [ADDRESS], від 10.02.2009р. зареєстрований в реєстрі за №139, укладений між [PERSON] та ТОВ«Хеопс А» та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В., а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], від 10.02.2009р., зареєстрований в реєстрі за №140, укладений між [PERSON] та ТОВ «Хеопс А», посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. В наданій до суду 16.07.2018р. заяві позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити і розглянути справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№61-70). Відповідач [PERSON] в наданому 18.05.2018р. відзиві на позов позовні вимоги визнав, зазначив, що продаж нерухомого майна була обумовлена комерційною необхідністю, оскільки для його підприємницької діяльності терміново потрібні були кошти і на той час він не врахував інтереси своєї неповнолітньої доньки (а.с.№34-35). В наданій суду 16.07.2018р. заяві відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, підтвердив обставини, зазначені у відзиві і просив розглянути справу за його відсутності і без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№71-73). Представник ТОВ «Хеопс А» в підготовче засідання 14.06.2018р. та судове засідання 16.07.2018р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на судовій повістці (а.с.№ 46,59), про причини не явки суд не сповістив. В наданому до суду 18.05.2018р. клопотанні, генеральний директор товариства просив розглядати справу за відсутності їх представника та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с.№37). Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради в підготовче засідання 14.06.2018р. та судове засідання 16.07.2017р. також не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи доказами ( а.с. № 48, 56), про причини не явки суд не сповістив. В наданій до суду 14.06.2018р. заяві представник третьої особи- Вєтрова Т.І. (діє на підставі довіреності від 23.03.2018р. - а.с.№54), позовні вимоги вважала обґрунтованими і просила розглядати справу за відсутності представника управління-служби (а.с.№53). Представник третьої особи - АТ КБ «ПриватБанк» в підготовче засідання 14.06.2018р. та судове засідання 16.07.2017р. також не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами (а.с.№ 47, 60), про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити по справі рішення на загальних підставах (відповідачами надані відзив і клопотання) в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до ст. 280 ЦПК України не вбачається, оскільки відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов (а.с. № 34-35). Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий право чин є оспорюваним. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO] є донькою відповідача [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER], яке видане 01.12.2009р. Жовтневим відділом РАЦС ДМУЮ актовий запис про народження № 651 від 13.06.1995р. (а.с. № 15). Відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2007р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Андрєєвим В.О., реєстровий № 282 та на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2006р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Мошковською Н.М., реєстровий № 10553 (договори зареєстровані в КП «ДМБТІ» 12.03.2007р. за реєстровим номером 2881512) належало на праві власності домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] (а.с.№7). На підставі Державного акту про право власності на землю серія [NUMBER], який виданий Дніпропетровською міською радою 21.01.2008р., [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER]), розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.№12). 10.02.2009р. між відповідачами [PERSON] та ТОВ «Хеопс А» в особі директора Зайцева О.В. були укладені договори купівлі-продажу щодо наступного майна: домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] (договір зареєстрований в реєстрі за №139 і посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В.; земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS] (договір зареєстрований в реєстрі за №140 і посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. (а.с.№ 7-10,12-13)). Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що укладення вищевказаних договорів від 10.02.2009р., в тому числі, без дозволу органу опіки та піклування на продаж, призвело до порушення її прав та охоронювані законом інтересів. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», в редакції від 24.04.2008р., яка діяла на момент укладення спірних договорів, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст. 18 цього ж Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем і органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до положень ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, а згідно п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України, органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна в тому числі, якщо буде встановлено що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Так, представник третьої особи, в наданій до суду 14.06.2018р. заяві, вважала позовні вимоги обґрунтованими, жодних заперечень тому факту, що орган опіки та піклування не надавав дозвіл на вчинення батьком позивачки правочинів від 10.02.2009р. щодо відчуження майна, яким користувалася, в тому числі й неповнолітня позивачка, суду не надала, так само, як і не надала доказів винесення відмови у наданні такого дозволу. Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 05.03.2018р. по справі № 343/774/15-ц вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. На момент укладення спірних договорів, позивачка [PERSON], [INFO], була неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, фактично проживала в домоволодінні [ADDRESS] разом з батьками та малолітньою сестрою [PERSON], [INFO] до моменту продажу 10.02.2009р., що підтверджується особистими письмовими поясненнями позивачки та відповідача (а.с.№ 61, 63). Як зазначає позивачка в своїй заяві від 16.07.2018р. (заперечень цьому суду не надано, а відповідач [PERSON] підтвердив ці обставини у своїй заяві ( а.с. №71)), вона на момент укладення 10.02.2009р. договорів купівлі-продажу і після цього, майна на праві власності вона не мала. До придбання батьком будинку по [ADDRESS], вона з батьками та молодшою сестрою [PERSON], [INFO] проживала у бабусі [ADDRESS], куди й повернулася родина після продажу домоволодіння і земельної ділянки в 2009р. (а.с. № 63-64) . З копії паспорту позивачки вбачається, що позивачка зареєстрована лише у 2018р. (а.с.№ 62). Як зазначає позивачка, переїзд з будинку батьків до квартири бабусі в підлітковому віці (на момент продажу їй було 14 років) змінив її звичайний уклад життя, оскільки вона змушена була змінити школу та коло друзів, що негативно вплинуло на її емоціональний стан. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що відчуження відповідачем [PERSON] нерухомого майна, яке було єдиним місцем проживання неповнолітньої [PERSON] без згоди органу опуки та піклування, а також відсутність у позивачки іншого майна для повноцінного користування та задоволення її потреб, як підлітка, призвели до порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо користування житловим приміщенням і звузили обсяг її права на житло. З огляду на вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що органом опіки та піклування в порушення вимог ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» питання про надання дозволу (або відмови в цьому) на продаж нерухомого майна, в якому проживала і яким користувалася неповнолітня [PERSON] не вирішувалося, і батько позивачки, який на той момент був її законним представником, приховав цей факт при укладення договорів, з метою відновлення порушеного права неповнолітньої, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно нової редакції Статуту банку згідно з рішенням Єдиного акціонера банку, затвердженого наказом МФУ від 21.05.2018р., повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене- АТ КБ "ПриватБанк", а тому, ухвалою суду від 16.07.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було замінено назву відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" на АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. № 74). Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Хеопс А» (треті особи - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсними договорів купівлі-продажу задовольнити і визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за №139, укладений 10.02.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Хеопс А» та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В., а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована за адресою [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за №140, укладений 10.02.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Хеопс А» та посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволенні в повному обсязі, то сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 1409грн. 60коп. (а.с.№2) підлягає стягненню з кожного з відповідачів рівними частками по 704грн. 80коп. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.05.2018р., продовжують діяти у строки визначені ч. 7 ст. 158 ЦПК України На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved