Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

25 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась з даним позовом, у якому просила відступити від рівності часток у спільно придбаному майні подружжя з розподілом часток сторін: позивачці - 60/100, відповідачу - 40/100; визнати автомобілі [NUMBER] вартістю 24 360 грн. та "Renault", д.н.з. [NUMBER] вартістю 24 360 грн. спільною сумісною власністю позивача та відповідача з урахуванням відступлення рівності часток подружжя; виділити дані автомобілі [PERSON] як відповідачу у власність; припинити право власності її як позивачки на 60/100 частин цих двох автомобілів та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 60/100 частки виділеного відповідачу майна в розмірі 24 360 грн. В процесі розгляду справи сторона позивача уточнила та збільшила вимоги до 150 000 грн., обґрунтувавши тим, що вказані автомобілі були придбані подружжям в період шлюбу, тому є спільною сумісною власністю, аліменти, які сплачує відповідач, недостатні для забезпечення фізичного та духовного розвитку їхньої спільної дитини, тому вона має право на більшу частку у спільному майні. Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1830 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. Суд дійшов висновку, що спірні автомобілі хоч і були придбані в період шлюбу, проте не за рахунок спільних коштів, а тому дане майно не є предметом спільної сумісної власності сторін. Суд також вказав, що самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення грошової компенсації є зміна підстав позову після початку розгляду справи по суті. В апеляційній скарзі представник позивача [PERSON] вказує, що судом неправильно встановлені обставини справи, рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та необґрунтованим, просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове - про задоволення уточнених та збільшених позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом невірно застосовані норми матеріального (ст.ст. 60,61,71,СК України, ст..ст.183,372 ЦК України та рекомендації ВСУ) та процесуального (ст..ст. 1,11,61,64,212,213,214 ЦПК України) права, зокрема не враховано того, що відповідач розпорядився спільним майном без згоди іншого з подружжя та не в інтересах сім'ї, що позивачу не було відомо про боргові зобов'язання перед громадянином [PERSON], які під час шлюбу взяв на себе відповідач для придбання автомобілів, що дане майно було придбане лише за рахунок спільних заощаджень та кредитних коштів. Також судом не надано оцінку тому, що позивачка під час спільного проживання була працевлаштована, отже формувала бюджет сім'ї, тому помилковим є твердження, що вона не брала участі у погашенні кредиту під час спільного проживання. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав правову оцінку жодному доказу, наданому позивачем, та позбавив позивача права на надання та забезпечення доказів у вигляді допиту свідків та призначення автотоварознавчої експертизи. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, і рішення суду - скасуванню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено Ріпкинським районним судом, позивач (апелянт) [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 11.10.2009 року по 20.10.2014 року, мають спільну дитину [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені у серпні 2013 року, що визнається обома сторонами. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, які [PERSON] сплачував. Дані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про шлюб (а.с. 7), свідоцтва про народження (а.с.8), рішення суду про розірвання шлюбу ( а.с. 125), рішення суду про стягнення аліментів (а.с. 9), квитанцій про сплату аліментів (а.с. а.с. 69-70). В період шлюбу подружжям було придбано автомобіль „Ssang Yong Korando", номерний знак [NUMBER] (у 2011 році), та автомобіль „Renault", номерний знак [NUMBER] (у травні 2013 року). Обидва автомобіля первинно було зареєстровано за [PERSON] На придбання автомобіля „Ssang Yong Korando" вартістю 254 900 грн. було залучено боргові кошти в сумі 60 000 грн. та кредитні кошти ПАТ „Фінанси та кредит", надані згідно кредитного договору від 12.10.2011 року в сумі 203 920 грн., укладеного на ім"я [PERSON] (за згодою [PERSON].) під заставу даного транспортного засобу. Кредитні зобов'язання перед банком достроково погашені 14.07.2014 року, за борговою розпискою - 20.07.2014 року. 18 липня 2014 року, тобто в період, коли подружжя перебувало в шлюбі, але фактичних шлюбних стосунків не підтримувало та спільного господарства не вело, відповідачем було продано автомобіль [PERSON] (зведеному брату відповідача) за 80 000 грн. та цього ж дня зареєстровано за [PERSON] під тими ж номерними знаками. Зазначене підтверджується копіями: довідки банку „Фінанси і кредит" про надання кредиту та його дострокове погашення (а.с.36), кредитного договору та договору застави (а.с. а.с. 37-54), боргової розписки (а.с. 72), облікової картки реєстрації ТЗ (а.с.82), рахунку на придбання автомобіля на ім"я [PERSON].(а. с. 90), рахунку на покупку автомобіля на ім"я [PERSON] (а. с. 95). На придбання автомобіля „Renault", вартістю 157 900 грн. було залучено боргові кошти в сумі 100 000 грн. та кредитні кошти ПАТ „Креді Агріколь Банк", надані згідно кредитного договору від 17.05.2013 року в сумі 55 260 грн., укладеного на ім"я [PERSON] (за згодою [PERSON].) під заставу даного транспортного засобу. Кредитні зобов'язання перед банком достроково погашені 20.05.2014 року, за борговою розпискою - 14.07.2014 року. 08 липня 2014 року, тобто в період, коли подружжя фактичних шлюбних стосунків не підтримувало та спільного господарства не вело, автомобіль знято з обліку для реєстрації та того ж дня відчужено відповідачем [PERSON] (матері відповідача) за 200 100 грн. та зареєстровано за нею під тими ж номерними знаками (а.с. 81, 88). Зазначене підтверджується також копіями: кредитного договору та договору застави (а.с. 166-175), довідкою про дострокове погашення кредиту (а.с. 86), боргової розписки (а.с. 71), облікової картки реєстрації ТЗ (а.с.81), рахунку на придбання автомобіля на ім."я [PERSON].(а. с. 83), рахунку на покупку автомобіля на ім"я [PERSON] (а. с. 88). Представник [PERSON] заявив, що його довіритель у присутності свідків компенсував [PERSON] 130 тис. грн. за спільно нажите майно, однак письмових доказів цього суду не представив. [PERSON] заперечує факт отримання будь-яких компенсацій. Відповідно до довідки ПАТ „Фінанси і кредит" від початку дії кредитного договору (12 жовтня 2011 року) за час спільного проживання, тобто по серпень 2013 року включно, подружжям було здійснено 22 платежі з погашення кредиту на загальну суму: по кредиту - 114 794,39 грн., за відсотками - 16331,29 грн., комісію - 24 674,32 грн., також було сплачено авансовий платіж як умова надання кредиту в сумі 50 980 грн. (а.с. а.с.91,180-182). Всього - 206 780 грн. Відповідно до оборотної відомості ПАТ „Креді Агріколь Банк" та платіжної відомості від початку дії кредитного договору (17 травня 2013 року) за час спільного проживання, тобто по серпень 2013 року включно, документально підтверджено здійснення трьох платежів на загальну суму 7050 грн., а авансовий платіж за автомобіль склав 102 640 грн. (а.с. а.с.67, 164-165), а всього - 109 690 грн. Загалом подружжя за час спільного проживання сплатило 316 470 грн. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Судом встановлено, що відчуження спірних автомобілів здійснено відповідачем після припинення фактичних шлюбних стосунків, без згоди на те позивача та не в інтересах сім"ї. Само по собі припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після припинення шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. Дана позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Враховуючи дані норми закону, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції та вважає, що за період спільного проживання у придбання автомобілів було вкладено 316 470 грн. спільних коштів, які підлягають поділу. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] сплачував аліменти та користь позивача на утримання дитини, позивачем не доведено, що їх розмір є недостатнім, тому вимога про відступлення від засади рівності часток подружжя на підставі ч.3 ст. 70 СК України не заслуговуює на увагу. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає половина суми, вкладеної подружжям у придбання автомобілів, а саме 158 235 грн. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення 150 000 грн., то відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неправильної оцінки доказів є обґрунтованими. Відповідно до ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. За викладених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати між сторонами. У зв'язку з повним задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. у відшкодування сплаченого нею судового збору у суді першої інстанції та 750 грн. - у суді апеляційної інстанції за подачу апеляційної скарги, а всього - 993,60 грн. Крім того, позивачем було недоплачено судовий збір в суді першої інстанції 1319 грн., який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У зв'язку з задоволенням позову не підлягають відшкодуванню понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Outcome: approved