Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

\~04.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини заробітку, стягнення заборгованості за минулий час, а саме з березня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є її батьком, шлюб між батьками було розірвано 19.12.2001 року Краснолиманським міським судом Донецької області. Після розірвання шлюбу батьків позивач залишилася проживати разом з матір'ю [PERSON] та разом з молодшою сестрою [PERSON] [INFO] знаходитися на її утриманні. З 01.09.2014 року та на теперішній час позивач навчається у Харківському державному університеті харчування та торгівлі. Позивач навчається в іншому населеному пункті, їй треба нести додаткові витрати на проїзд, на учбову літературу, ви наймання житла, додаткові платні курси. Оскільки вона навчається на денній формі навчання, то не має можливості влаштуватися на роботу і потребує матеріальної допомоги з боку батька до закінчення нею навчання в учбовому закладі. До березня 2015 року батько відповідно до ст. 187 СК України добровільно сплачував аліменти, але з березня 2015 року самовільно припинив їх сплату. Зазначає, що відповідач має постійну роботу, добровільно не бажає приймати участь у фінансуванні подальшого навчання позивачки. Вважає, що наявні підстави для стягнення аліментів за минулий час на підставі ст. 194 СК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що батько уникає спілкування з нею, не бере трубку, коли вона йому телефонує, а коли домовляється про зустріч, то не зявляється. З березня 2015 року перестав сплачувати аліменти добровільно. Раніше з позовом про стягнення аліментів не зверталася, оскільки хотіла врегулювати це питання мирним шляхом, проте це їй не вдалося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. (а.с. 46, 61, 63) Заяву про розгляд справи у його відсутності, або про поважність причин неявки до суду відповідачем надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. На підставі викладеного в судовому засіданні було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та свідків, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.7). Позивач навчається у Харківському державному університеті харчування та торгівлі на 3-му курсі денної форми навчання факультету управління торгівельно-підприємницькою та митною діяльністю, закінчує навчання 30 червня 2018 року (а.с. 14). Несе додаткові витрати, повязані із навчанням, зокрема на додаткові курси (а.с. 11), на проживання у гуртожитку. (а.с. 43-45) Позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, оскільки навчається за денною формою навчання і не має можливості працювати самостійно, разом із молодшою сестрою [PERSON] [INFO] (а.с.10) перебуває на утриманні матері.(а.с. 12, 13) Самостійного заробітку не має. (а.с. 15) Відповідач з 24.11.2016 року працює у Виробничому підрозділі "Лиманське територіальне управління" Філія "Будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця", має постійний заробіток, аліменти не сплачує. (а.с. 59) Вказані обставини підтверджуються також показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Відповідача особисто не знає, ніколи його не бачила, до [PERSON] він ніколи не приїжджав. Зі слів позивачки їй відомо, що батько останньої до 18 років платив аліменти, а потім перестав. Також повідомила, що батько не приймає участі у житті [PERSON], а її мати постійно вимушена позичати гроші, бо на її утриманні окрім позивачки перебуває ще одна дитина. [PERSON] зараз навчається у Харкові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивачки та її матері в гуртожитку, бачить їх життя. Мати позивачки завжди заощаджує, купує все найдешевше, оскільки виховує двох дівчат сама. Користується вживаним одягом після доньки свідка. Повідомила, що батько [PERSON] в гуртожитку ніколи не зявлявся, не приймав участі у вихованні доньки. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матірю позивачки. Має скрутне матеріальне становище, постійно змушена брати гроші в борг, оскільки вона та дві її доньки живуть на її заробітну плату. Донька навчається в Харкові, тому вони змушені платити за гуртожиток, за обовязкові платні курси, за літературу, за ремонт гуртожитку та аудиторій. Батько позивачки з ними не контактує, не бере трубку, а коли домовляється про зустріч, то не зявляється. Уникає доньку, не заінтересований в її житті. До 18 років платив аліменти, потім перестав. Має іншу родину (жінка з дитиною), власних дітей в новій родині не має. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, на умовах, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Враховуючи те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги доньці не надає, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній донці, яка навчається, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, до 30.06.2018 року, тобто до закінчення нею навчання, але не більше чим досягнення нею 23 років. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з березня 2015 року, суд зазначає наступне. Статтею 191 СК України передбачено час, з якого присуджуються аліменти на дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Частиною другою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Отже, обовязковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та не можливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач не надала суду доказів, того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з березня 2015 року, задоволенню не підлягають. Необґрунтованим суд вважає і посилання позивача на ст. 194 СК України, як на підставу для присудження судом аліментів за минулий час, оскільки, вказана стаття регулює стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, а не їх присудження за минулий час, як це передбачено ст. 191 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Отже, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що в грошовому вираженні складає 640,00 гривень.

Outcome: partial