Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Керуючий філією "Укрексімбанк" в м. Харкові [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість по відсоткам за кредитом та нарахованої пені за прострочені відсотки згідно укладеного Кредитного договору № 68708С10 від 02.06.2008 року у загальному розмірі 2742,78 грн. та сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.06.2008 року між ВАТ «Державний екпортно-імпортний банк України» в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 68708С10 , за умовами якого позичальнику був наданий кредит в сумі 150 000 грн. з кінцевою датою погашення 01 червня 2012 року та зі сплатою фіксованої ставки на рівні 21,5% річних. В забезпечення виконання вказаного договору 02.06.2008 року з [PERSON] був укладений Договір поруки № 6870Р8. Внаслідок невиконання відповідачами своїх договірних зобов'язань станом на 12 червня 2009 року виникла заборгованість, яка за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2010 року у справі за № 2-110/2010 р. стягнута. Проте відповідачі не виконують свої поточні зобов'язання та станом на 11.08.2015 року існує борг, який складається із заборгованості по відсоткам за кредитом у період з 13.06.2009 р. по 11.08.2015 р. в сумі 1090,51 грн. та заборгованості по нарахованій пені за прострочені відсотки у період з 01.09.2014 р. по 11.08.2015 р. в сумі 1652,27 грн., яка в добровільному порядку не погашається. У судове засідання представник позивача не з'явився, вказавши у заяві і поясненнях по суті позову про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомила суд телефонограмою про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечувала. [PERSON] до суду не з'явився. Його представник по довіреності [PERSON] вважав позов таким, що не підлягає задоволенню та надав заперечення, згідно яких позивачем пред'явлено вимоги після спливу строку виконання грошових зобов'язань, вважає за необхідне застосувати положення закону про позовну давність, тому вони не підлягають задоволенню ( а.с. 49-50). Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як було встановлено, 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 68708С10, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 150 000 грн., під відсотки у вигляді фіксованої ставки на рівні 21,5% річних з кінцевою датою погашення 01 червня 2012 року, зі сплатою комісій та інших платежів за користування коштами. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань, були укладені наступні договори: іпотечний договір № 68708Z8 від 02.06.2008 року, по якому забезпеченням виконання зобов'язань позичальника є іпотечне майно, а саме двокімнатна квартира , розташована за адресою: Харківська область м. Куп'янськ, вул. 1-го Травня, 16/60, а також укладений між Банком та [PERSON] договір поруки № 68708Р8 від 02.06.2008 року ( а.с. 5-12). Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19.05.2010 року у справі № 2-110/2010 р. позовні вимоги Банку до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені частково та стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредиту в розмірі 176821,50 грн., а також визначено здійснити стягнення вказаної суми з [PERSON] у тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки вказану вище квартиру шляхом застосування процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", надавши ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Період розрахунку зазначеної вище заборгованості у вказаному рішенні не зазначений, 31.05.2010 року дане рішення набрало законної сили (а.с.19-21). Відповідно до вимог ч.3 і 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, встановлені рішенням суду обставини не підлягають доказуванню та є доведеними. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. При зверненні до суду позивач виходив з того, що кредитний договір зберігає силу, а [PERSON] продовжують нараховуватися відсотки та інші платежі по кредиту згідно з умовами договору. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами договірних зобов'язань з 13.06.2009 року по 11.08.2015 року виникла заборгованість за відсотками в сумі 1090,51 грн. та за нарахованою пенею за прострочені відсотки у період з 01.09.2014 року по 11.08.2015 року - 1652,27 грн. (а.с.13-18). Відповідно до позову та письмових пояснень Банку обґрунтування заявлених ними вимог підтверджується нормами статей 526, 549 ч.2, 550 ч.1, 553 і 554 ЦК України, які визначають обов'язковість виконання договірних зобов'язань у строки та нарахування процентів і неустойки за їх неналежне виконання. У поясненнях по суті позову представник банку вказав, що умови договорів відповідачами не виконуються та дія кредитного договору щодо сплати відсотків по кредиту не припиняється до його повного погашення, тому вимога відповідача щодо застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Можливість її застосування існує виключно щодо обов'язків до 31.08.2012 року, тобто до подання банком позову 31.08.2015 року. Отже заборгованість за період з 01.09.2012 року по 11.08.2015 року складає 25,11 грн., що підтверджується виписками за рахунком. Крім того, нарахування пені здійснено відповідно до вимог кредитного договору, складеного з відповідачем, базою для такого нарахування є вся сума заборгованості, наявна на день нарахування. Оскільки станом на день подання позову і на цей час, будь-яка заборгованість, у тому числі що була стягнута за рішенням суду від 19.05.2010 р. не погашена, нарахування пені відбувалося на всю суму боргу, тобто 3992,99 грн. При цьому вимога відповідачів про застосування позовної давності до пені є безпідставною, оскільки розрахунок зроблений у встановлених межах і не перевищує 1 рік до подання позову. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] за рішенням суду від 19.05.2010 року банком було реалізовано його право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення існуючої заборгованості по кредиту. Також банком був пропущений строк пред'явлення вимоги, враховуючи те, що кредит надавався згідно п.2.1. Кредитного договору на строк до 01.06.2012 року, а позов пред'явлено у серпні 2015 року, тобто за минуванням 3 років і 2 місяців після терміну виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі вказаних вище норм закону, позивач скористався правами, наданими йому законодавством. По-перше, за заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19.05.2010р. достроково стягнув суму заборгованості за Кредитним договором з відповідачів, по-друге, отримав право у тому числі звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що на день розгляду даної справи у суді позивач вже має рішення суду про стягнення грошових коштів, а також звернення стягнення на предмет іпотеки, але відомостей про перебування на примусовому виконанні у виконавчій службі банком суду не надано, а так само не було надано даних про сплату чи несплату відповідачами боргових сум за судовим рішенням та їх залишок. Так як у поясненнях банк посилається на повну її несплату, з виписок по рахунку вбачається сплата у січні місяці 2011 року прострочених відсотків за рахунок заставного майна та перенесення платежів на інший рахунок після рішення суду, але будь-яких доказів цього чи неможливості реалізації іпотечного майна позивач не вказує і не надає. Відповідно до п. 2.4.2 і 2.5.1,2.5.2 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості по кредиту. У разі порушення строку слати процентів, банк переносить заборгованість за несплаченими процентами на рахунок прострочених процентів за користування кредитом. У разі порушення строків погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення боргу за кредитом, процентами та іншими платежами у повному обсязі. Наявні пояснення банку по суті позовних вимог суперечать викладеним у позові первісним вимогам та наданим випискам по рахункам. Отже, за умовами договору пеня повинна нараховуватися на залишок по відсоткам, а за поясненнями банку вона здійснена на всю суму заборгованості, при цьому згідно довідки нарахування пені за прострочені відсотки (а.с.18) здійснювалося починаючи з 01.09.2014 року на залишок в сумі 3992,99 грн., однак у рішенні суду від 19.05.2010 року сума боргу по відсоткам була значно вищою, що свідчить про його часткове виконання. Крім того, періоди здійснення нарахувань банком не співпадають з виписками по рахункам та не вказані вихідні дані, які були взяті за основу проведених нарахувань. Так, згідно пояснень по суті позову заборгованість відповідачів по відсоткам складає за період з 01.09.2012 року по 11.08.2015 року в сумі 25,11 грн. та надано про це розрахунок, але позовні вимоги відмінні і містять два розрахунки по відсоткам за різні періоди на загальну суму 1090,51 грн. У даному випадку, суд, вирішуючи спір за позовом банку, поданим після прийняття судового рішення про дострокове стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, має з'ясувати питання про виконання даного рішення суду та з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання\~ заочного рішення суду від 19.05.2010 року, а з наданого розрахунку вбачається, що відповідачами після його постановлення здійснювалися платежі, у тому числі і за рахунок заставного майна, суд позбавлений можливості перевірити правильність і безспірність наданого позивачем розрахунку. Крім того, неможливо перевірити правильність нарахування відсотків з урахуванням погашення тіла кредиту, період їх нарахування та початок перебігу строку позовної давності, дату порушення чергового платежу для нарахування пені. У звязку з наведеним, суд позбавлений можливості перевірити право кредитора звернутися зі всіма позовними вимогами, викладеними у позовній заяві. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Однак будь-яких даних на підтвердження порядку погашення кредиту позивачем не надано. Уточнена позовна заява банком по даній справі не подавалася, а надані представником позивача письмові пояснення містять протиріччя щодо суми існуючої заборгованості та суми пені, тому суд позбавлений можливості самостійно визначити заборгованість відповідачів. Вказана позивачем заборгованість не підтверджується жодними первинними бухгалтерськими документами, а лише надається Довідка-розрахунок, тобто відсутні первинні документи і докази, що свідчать про існування боргу, що дає підстави вважати, що заявлений розмір заборгованості є недоведеним, а наявність лише розрахунку заборгованості не підтверджує безспірність вимог банку до Позичальника. Таким чином, на даний момент неможливо перевірити достовірність суми заборгованості за кредитним договором, чи відповідає вона дійсності, чи зроблена вона в межах строків позовної давності. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом на виконання ч.4 ст.10 ЦПК України пропонувалося позивачу для забезпечення повного, всебічного і обєктивного розгляду справи надати відомості щодо обгрунтованості позовних вимог та усунення розбіжностей, які маються в розрахунках позивача, але такі відомості суду не надані. Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з викладених вище обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки надані позивачем суду докази не доводять обгрунтованість заявленим ним вимог. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд залишає понесені судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed