Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.12.2019 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 05.12.2018 року позивачу стало відомо про поширення відносно нього недостовірної інформації шляхом викладення публікації [PERSON] в групі "Бобринеччина" соціальної мережі Facebook наступного змісту - "Через кілька днів [PERSON] повинен мені відзвітувати про те, чи пенсіонери забезпечені на зиму дровами. Але всі знають, що мер любить на ринку підторговувати дровами, які відведені малозахищеним верстам населення. Це ті дрова, що міська рада через комбінат комунальних списала та продає на базарі те, що повинно потрапити в домівки і так обділених державою пенсіонерам. Доречі, вся готівка, яка надходить до мера, проходить через його заступників Кривошею та Висоцького. Хотілось, щоб правоохоронні органи взяли це собі на замітку." Зазначає, що викладена відповідачем публікація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності та викладена з метою підірвати авторитет серед населення як громадян та посадових осіб місцевого самоврядування. Крім того, зазначив, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження власної цінності - приниженням гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, порушивши честь позивача. Захистити порушене право позивач просить шляхом визнання викладеної в соціальній мережі інформації недостовірною, зобовязання відповідача публічно вибачитися перед позивачем за розповсюдження неправдивих відомостей шляхом публікації вибачення на першій сторінці районної газети «Честь хлібороба», вибачення на черговій сесії Бобринецької міської ради та публікації вибачення в групі «Бобринеччина» соціальної мережі Facebook та стягнути з відповідача на користь позивача 3 грн., моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказав на те, що відповідач неодноразово розміщує у соціальних мережах публікації негативного характеру та недостовірні, які шкодять його діловій репутації як міського голови. Зазначена у позові публікація є недостовірною, такою, що шкодить його репутації, а тому має бути спростована відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 28.01.2019 року надав до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказав на судову практику розгляду спорів про захист честі, гідності та ділової репутації, необхідність доведення належними та допустимими доказами належність аканту в соціальній мережі особі, від імені якої здійснена публікація та до якої предявлений позов. Позивачем 25.02.2019 року надано відповідь на відзив. Як на підтвердження ідентифікації відповідача як власника акаунта в соціальній мережі Facebook надав сріншоти (роздруківки) з сайту з фотознімками відповідача та його публікаціями. Неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, зважаючи, що відповідач був повідомлений про час розгляду справи належним чином, повторно не зявився до суду, заяв, клопотань щодо розгляду справи не подавав. З наданих позивачем доказів та пояснень в судовому засіданні встановлено наступне. З копії роздруківки сторінки групи "Бобринеччина" мережі Facebook під доменним імям "Вадим Гранкин" 4 грудня о 15:10 розміщена публікація наступного змісту: "Через кілька днів [PERSON] повинен мені відзвітувати про те, чи пенсіонери забезпечені на зиму дровами. Але всі знають, що мер любить на ринку підторговувати дровами, які відведені малозахищеним верстам населення. Це ті дрова, що міська рада через комбінат комунальних списала та продає на базарі те, що повинно потрапити в домівки і так обділених державою пенсіонерам. Доречі, вся готівка, яка надходить до мера, проходить через його заступників Кривошею та Висоцького. Хотілось, щоб правоохоронні органи взяли це собі на замітку." Відповідно до частини четвертої статті 32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201\~ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтею 10\~Конвенції «Про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод» (далі Конвенція) і частин другої та третьої статті 34\~Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовами, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова викладена та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюються особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен урахувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконувати або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших право порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є міським головою Бобринецької міської ради, тобто публічною особою. У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економік, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Суд приходить до висновку, що позивач як публічна особа, підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої, сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Крім того, суд приходить до висновку, що висловлення, вказані в позовній заяві і які оспорює позивач, є судження, направлені на покращення роботи органів місцевого самоврядування. Достовірність та істинність викладеної інформації не може бути перевірена судом, відтак такі судження не підлягають спростуванню. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, саме на позивача покладається обовязок доведення тих обставин, що стали підставою звернення до суду та предмету позову. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зважаючи на встановлені обставини та недоведеність підстав позову, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо визнання такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутацію позивача, інформацію, розміщену в соціальній мережі Facebook в групі "Бобринеччина" під доменним імям [PERSON]. Інші позовні вимоги щодо спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди є похідними від первісної вимоги та також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed