Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якому просять визнати право власності [PERSON] на 2/4 частки майна бувшого колгоспного типу двору в [ADDRESS] ), загальна площа якого становить 82.5 кв.м., житлова 55.3 кв.м., допоміжна 27.2 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель, з яких 1/ 4 частки в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та 1/4 частки її як члена двору; визнати право власності [PERSON] на 1 /4 частки в майні бувшого колгоспного типу двору в [ADDRESS] (бувшого Жовківського району Львівської області), загальна площа якого становить 82.5 кв.м., житлова 55.3 кв.м., допоміжна 27.2 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель; визнати право власності [PERSON] на 1/4 частки в майні бувшого колгоспного типу двору в [ADDRESS] ), загальна площа якого становить 82.5 кв.м., житлова 55.3 кв.м., допоміжна 27.2 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель. Мотивують позовні вимоги тим, що вони проживають в [ADDRESS] , в будинку, який станом на 30.06.1990 відносився до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] , членами двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що стверджено виписками з погосподарської книги Боянецької сільської ради. Право власності на майно двору було зареєстровано на ім`я голови двору - [PERSON] . Відповідно до діючого на той час законодавства, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Отже, всі члени двору, головою якого була [PERSON] , мали рівне право на частки в майні двору, по 1/4 частині кожний Голова двору [PERSON] , вона ж мати [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем на належну їй частку в майні двору є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки проживала з спадкодавцем до дня смерті і вела спільне господарство. Про спадкування належної померлій частки в майні бувшого колгоспного типу двору звернулася дочка [PERSON] і Жовківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 149/2007 і їй 16.03.2007 року видано свідоцтво про право на спадщину земельної частки (паю) площею 2.2.8 га та майнового паю, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину частки померлої в майні двору із-за відсутності правовстановлюючого документу на належну саме їй частку, та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на частку майна померлої. Крім того, позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як членам бувшого колгоспного типу двору, також належить право на рівні частки в майні двору, по 1/4 частині кожному. З приводу реєстрації належних їм часток вони зверталися ще до Боянецької сільської ради, де їм роз`яснено, що з 01.01.2013 року сільські ради, відповідно до Закону України '"Про місцеве самоврядування в Україні" не проводять реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв`язку із тим, що вступив у дію Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому, реєстрацію права власності на належні їм частки можлива лише за рішенням суду. Просять позов задовольнити. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять такі задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Заяв чи клопотань не подавав. Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі на підставі поданих до суду заяв та доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] у віці 70 років, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 01 березня 2005 року Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області. [PERSON] 30.06.1988 року Виконавчим комітетом Нестеровської районної Ради народних депутатів Львівської області було видано свідоцтво про право особистої власності на будівництво по [ADDRESS] . Померла проживала в [ADDRESS] (бувшого Жовківського району Львівської області) в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого вона була. Членами двору значилися позивачі: дочка [PERSON] , 1967 р.н., внук [PERSON] , 1988 р.н., та внук [PERSON] , 1989 р.н., що стверджено виписками з погосподарської книги Боянецької сільської ради, виданими виконавчим комітетом Великомостівської міської ради за № № 179, 180 від 29.10.2021. На ім`я померлої [PERSON] зареєстровано майно двору. Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. По кожному господарству в сільських радах велися погосподарські книги. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже, право власності колгоспного двору, головою якого значилася [PERSON] , було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Довідкою КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 05.10.2021 № 5390 стверджується, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, головою якого значиться [PERSON] . Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Те, що померла [PERSON] доводиться матір`ю позивачці [PERSON] стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.02.1967. [PERSON] 21.06.1986 уклала шлюб з [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] звернулася в нотаріальну контору із заявою про спадкування. В Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу № 149/2007. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори, вбачається, що на підставі ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем майна матері. Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з права на земельну частку площею 2,28 га., що перебуває у власності ТзОВ "Джерело" Жовківського району Львівської області і належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 04.11.2021 Жовківською ДНК, вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено із зазначення, що оскільки частка померлої не визначена у майні двору, то їй необхідно звернутися до суду. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадщина після смерті [PERSON] прийнята її дочкою [PERSON] , оскільки вона проживала з спадкодавцем до дня смерті та вела спільне господарство. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени двору, головою якого була [PERSON] , які значилися в дворі, мали право на рівні частки в майні двору, тобто по 1/4 частині кожний, однак не оформили належні частки, оскільки змінено порядок реєстрації нерухомого майна. З 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до копії технічного паспорта, виготовленого 04.10.2021 на замовлення [PERSON] КП ЛОР Червоноградське МБТІ, загальна площа будинку становить 82,5 кв.м, житлова - 55,3 кв.м., допоміжна 27.2 кв.м., з господарськими будівлями. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази та оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності ,встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved