Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 27 липня 2020 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття особи з місця реєстрації. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на підставі права власності належить домоволодіння у [ADDRESS] . У даному домоволодінні прописаний [PERSON] , котрий більше десяти років фактичного не проживає в будинку, не сплачує комунальні послуги, особистих речей у домоволодінні не має. Фактичне місце проживання відповідача [PERSON] невідоме. Позивач просив зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати з позивача. Сторони у судове засідання не зявились. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження від 11.08.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Оскільки сторони повідомлені про розгляд справи належним чином, останній можна провести без їх участі в порядку ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28.07.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.08.2020 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 14.08.2020 року від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без його участі, відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, у разі неявки відповідача. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2000 року. З довідки виконкому Свидівоцької сільської ради від 04.09.2000 року №730 вбачається, що згідно нової нумерації в [ADDRESS] , будинок [PERSON] має №7, а не 6, як було. Відповідно до довідки з виконкому Свидівоцької сільської ради від 24.07.2020 року №993, домоволодіння, яке обліковується за [PERSON] та знаходиться у [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає. Підстава: погосподарська книга №6 за 2016-2020 роки, ОПО №1221-1. Суд не визнає належним та достовірним доказом акт обстеження домоволодіння [PERSON] від 14.07.2020 року, згідно якого [PERSON] , який зареєстрований у [ADDRESS] , дійсно в цьому домоволодінні не проживає з 2001 року. Його особисті речі в домоволодінні відсутні. Акт складено за усною заявою [PERSON] . Так даний акт складено сусідами та депутатом, які не проживають у домоволодінні [PERSON] , а тому не мають змоги достовірно підтвердити, що [PERSON] не проживає в будинку з 2001 року, і увесь цей час до будинку не зявлявся. Також особам не відомо, які особисті речі були у [PERSON] , і що їх точно немає в будинку. Також суд визнає неналежним доказом копію технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] , оскільки даний документ є технічним і не стосується предмету спору. Норми права, що підлягають застосуванню: ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. ч. 1, ч. 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Просвободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009). Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010). З наявних матеріалів справи вбачається, що будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Окрім останнього в даному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , який станом на 14.07.2020 року у спірному будинку не проживає. У своїх позовних вимогах, [PERSON] не вказує, яке його право порушено відповідачем і повинно бути захищено державою. Вимога про зняття [PERSON] з реєстрації не підлягає вирішенню у судовому порядку, оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ «Просвободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Оскільки у матеріалах справи відсутнє судове рішення , яке набрало законної сили, про позбавлення права власності відповідача на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, суд позбавлений можливості задоволити позовни вимоги. Враховуючи, що позивачем не наведено, яке його право порушено відповідачем, відсутні посилання на норми закону, якими він передбачає захист свого права, не вчинені дії по досудовому врегулюванню спору, та відсутні підстави для вирішення заяви у судовому поряду, у позовних вимогах необхідно відмовити. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов не підлягає до задоволення, судовий збір необхідно віднести на користь позивача.

Outcome: dismissed