Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його розподіл, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 1995 року між сторонам було зареєстровано шлюб, в якому вони перебували до 17.12.2013 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, синів - [PERSON] [INFO], який проживає разом з відповідачем по справі та [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем. За час шлюбу, в 1996 році, сторонами було розпочато будівництво приватного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказане будівництво було закінчено у 2003 році. Також, позивач зазначила, що в 2001 році, сторонами було придбано земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, що розташована поряд з домоволодінням та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як житловий будинок, так і земельна ділянка були зареєстровані на ім'я відповідача по справі. Крім того, за час шлюбу, сторонами було придбано: -Автомобіль ВАЗ 2106; -Автомобіль ВАЗ 2103; -Меблі у вітальню; -М'які меблі; - Два телевізори "LG"; -Два телевізори "Panasonic"; -Холодильник "Атлант"; -Морозильна камера "LG"; -Хлібопіч "LG"; -Комп'ютер; -Мікрохвильова піч "Samsung"; -Ноутбук; -Пральна машина; -Ліжко; -Дитячі меблі; -Ліжко дитяче; -Стіл обідній; -Стільці; -Комод; -Стіл письмовий однотумбовий; -Диван малютка. Загальна сума придбаних речей складає 75 300,00 грн., (сімдесят п'ять тисяч триста гривень, 00 копійок). Так як шлюб між сторонами наразі розірвано та дійти взаємної згоди про розподіл майна в добровільному порядку у сторін не вийшло, позивач вимушена була звернутись до суду про визнання вказаного майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його розподіл. В судовому засіданні позивач зменшила свої позовні вимоги та просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована в [ADDRESS] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІ ЧР № 003476 від 15.11.2001 року, автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] та домоволодіння в [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину даного майна. Відповідач та його представник по справі зменшені позовні вимоги визнали частково, в частині визнання спільним майном подружжя земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в [ADDRESS] та автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] та не заперечували проти його розподілу. В іншій частині позов не визнали. В подальшому відповідач запропонував сплатити позивачеві компенсацію ? частини вартості спірного автомобіля. Позивач та її представник не заперечили проти отримання грошової компенсації за спірний автомобіль. Вислухавши пояснення сторін та представників, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали даної справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в шлюбі перебували з 1995 року по 2013 рік. У період шлюбу, сторонами було збудовано житловий будинок, об'єкт, що розташований за адресою: [ADDRESS], придбано земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER]. Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. З огляду на вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем право власності: на ? ідеальну частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,10 га, що розташована в [ADDRESS] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІ ЧР № 003476 від 15.11.2001 року підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на це суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності: на ? ідеальну частку автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] залишивши у власності [PERSON] іншу 1/2 ідеальну частку указаного автомобіля, оскільки на депозитний рахунок Черкаського районного суду Черкаської області кошти за ? ідеальну частку автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] відповідачем [PERSON] внесені не були. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на земельній ділянці, що розташована в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] було побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, однак технічна інвентаризація на даний об'єкт не проводилася, інвентаризаційна справа на дане нерухоме майно не виготовлялася, об'єкт в експлуатацію не вводився. Дані обставини визнані сторонами, тому на підставі ст. 61 ЦПК України, вони доказуванню не підлягають. Згідно ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Згідно пояснень сторін спірний об'єкт нерухомого майна в експлуатацію не прийнятий, державна реєстрація права власності не проводилась. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання, інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331ЦК України). Відтак ст. 331 ЦК України, не передбачена можливість визнання права власності на нерухоме майно не введене в експлуатацію в судовому порядку, про яке просить позивачка. Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння в [ADDRESS] задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає що судові витрати сторони повинні нести відповідно до заявлених та задоволених вимог.

Outcome: partial