Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та Тульчинської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , [INFO] . Отримавши дане свідоцтво, було встановлено, що за життя [PERSON] був членом КСП "Колос" (СТОВ "Колос") с. Зарічне Тульчинського району, у зв`язку з чим, 18.07.2002 виконкомом Зарічненської сільської ради йому видано майновий сертифікат. Таким чином, [PERSON] , будучи членом КСП "Колос" набув також право на земельну частку (пай), однак сертифікат на право на земельну частку (пай) до складу спадщини включено не було. З метою з`ясування даного питання, законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] звернулась з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, у якій просила надати інформацію про те, чи був включений [PERSON] до списку пайовиків КСП "Колос", на що отримала відповідь, що дана особа до списків розпаювання КСП "Колос" включеною не була. Враховуючи, що фактично про факт наявності спадкового майна позивач дізналась 01.04.2017 при отриманні свідоцтва про право на спадщину, а також про порушення права отримавши 15.02.2018 відповідь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, вважає, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин. На обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до протоколу засідання правління колгоспу ім. Калініна с. Зарічне від 26.08.1986, вирішено рекомендувати загальним зборам прийняти [PERSON] в члени колгоспу. Відповідно до протоколу загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Калініна (з 18.02.1994 - КСП "Колос") с. Зарічне від 09.12.1986, вирішено прийняти [PERSON] в члени колгоспу. Отже, 09.12.1986 [PERSON] став членом колгоспу ім. Калініна (з 18.02.1994 - КСП "Колос"). Протоколом звітно-виборчих зборів членів КСП "Колос" від 14.02.1996 затверджено список по паюванню землі у загальній кількості 666 чоловік. Згідно протоколу загально-звітніх зборів КСП "Колос" с. Зарічне від 15.01.1997 вирішено виключити [PERSON] з членів КСП за систематичні прогули і п`янку під час роботи. Отже, [PERSON] вибув із членів КСП "Колос" лише 15.01.1997. Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Колос" видано 11.04.1994. За таких обставин, хоча [PERSON] і не був включений до списку розпаювання земель, проте на час видачі державного акту на право колективної власності на землю був членом КСП "Колос", і таким чином, набув право на земельну частку (пай) в розмірі 2,51 га. так як і інші члени. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогоспродарського акціонаерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом п. 3 указу Президента України від 0.11.1994 № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування. Також, відповідно роз`яснень пленуму ВСУ у пункті 11 постанови від 30.05.2008 № 7 "Про судову праактику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай) , але за життя не одержав сертифікат на право на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до роз`яснень, які дав Верховний Суд України у пункті 24 постанови від 16.04.2004 № 16 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акту на право колективнохї власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З аналізу вказаних норм слідує висновок, що особа набуває право на земельну частку (пай) за заявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, отримання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю і включення до списку осіб, доданого до цього акта. Позивач вказує, що [PERSON] належав до членів КСП, мав право на земельну частку (пай) і дане право успадкувала [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Вказані обставини стали причиною звернення позивача в інтересах неповнолітньої [PERSON] до суду з даним позовом. Просить поновити [PERSON] строк звернення до суду з даним позовом та визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 2,51 в умовних кадастрових гектарах, яка виділялася на момент розпаювання КСП "Колос" с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідачем Зарічненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву (а.с. 45-47). Однак, суд даний відзив до уваги не бере за відсудності доказів його направлення іншим учасникам справи, що, відповідно, є порушенням ст. 191 ЦПК України. Відповідно до надісланого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області відзиву на позовну заяву (а.с. 56-62), який суд оцінює як пояснення щодо позову, оскільки дана установа є третьою особою у справі, а не відповідачем, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області звертає увагу суду на пункт 6 листа ВСУ від 29.10.2008 № 19-3767/0/8-08, в якому зазначено, що при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам , організаціям", відповідно до п. 2 якого, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського колективу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому, слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК, чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України від 14.02.1992 № 2114-ХІІ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принцип формування спільної власності та права членів щодо неї; з`ясовувати коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акта, одержання КСП державного акту. Також, зазначає, що як вказав сам позивач, спадкодавець [PERSON] не був включений до списків розпаювання земель КСП "Колос", він помер у 2016 році. Однак, при житті ним не доведено та не вжито заходів, які б давали підстави вважати, що він дійсно мав право на земельну частку (пай). Отже, фактично своє право на земельну частку (пай) він не реалізував, а тому позивач позбавлена права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), серед іншого, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). З прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 (яким внесено зміни до Земельного кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2013), розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Однак, щодо земель колективної власності, лише з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошенню в Україні", який набув чинності з 01.01.2019, було внесено зміни до частини 5 та 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), відповідно до яких виключно сільські, селищні та міські ради наділені повноваженнями щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв, а також повноваженнями щодо розпорядженнями нерозприділених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Даний Закон є спеціальним законом щодо порядку та процедури виділення власникам земельних паїв в натурі із земель, що належали сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності. Враховуючи, що виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості здійснюється із земель колективної власності колишнього КСП "Колос", а не із земель державної власності, розпорядником таких земель є відповідна сільська рада, а не Головне управління Держгеокадарстру у Вінницькій області. Вищевказаними нормами Закону чітко визначено, що лише органом місцевого самоврядування здійснюється прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тобто Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову, розгляд справи здійснювати у відсутність представника управління. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполіг, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. З даної сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. В минулому судовому засіданні представник сільської ради позов не визнала. Представник відповідача - Тульчинської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. З Тульчинської райдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, у задоволенні позову райдержадміністрація просить відмовити. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. У запереченнях проти позову просив розгляд справи здійснювати без його участі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту громадянина України, виданого 28.02.2018 органом 3213 (а.с. 9), [PERSON] , в інтересах якої звернуласть [PERSON] , є [INFO] , тобто є неповнолітньою. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 11), [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Згідно копії довідки Зарічненської сільської ради № 560 від 03.09.2019 (а.с. 10), [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в [ADDRESS] без реєстрації місця проживання. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Зарічненською сільською радою Тульчинського району Вінницької області (а.с. 12), [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.2017 (а.с. 13), після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину, зокрема, майнові паї у СТОВ "Колос" та грошові вклади, прийняла [PERSON] , [INFO] . Згідно копії протоколу № 8 засідання правління колгоспу ім. Калініна с. Зарічне від 26.08.1986 (а.с. 15-17), рекомендовано загальним зборам прийняти [PERSON] в члени колгоспу. Відповідно до копії протоколу № 4 засідання правління членів колгоспу ім. Калініна с. Зарічне від 09.12.1986 (а.с. 19-21), вирішено прийняти [PERSON] в члени колгоспу. Протоколом № 1 від 14.02.1996 (а.с. 22-24) засіданням членів колгоспу, затверджено списки по паюванню землі. Протоколом (а.с. 23-24) засідання членів колгоспу, вирішено затвердити списки про паювання земельних ділянок, які додаються на 9-ти сторінках 281 чоловік працюючих і на 17-ти сторінках 385 чоловік пенсіонерів. Відповідно до копії списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 29-31), згідно виданих сертифікатів по КСП "Колос", [PERSON] до даного списку не включений. Згідно протоколу загальних зборів КСП "Колос" № 1 від 15.01.1997 (а.с. 25-27), вірішено виключити [PERSON] із членів КСП за систематичні прогули і п`янку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 09.12.1986 прийнятий в члени КСП, а 15.01.1997 - виключений. Членами колгоспу затверджено списки про паювання земельних ділянок, однак [PERSON] до даного списку включеним не був. Відповідно листа Відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 44/148-18 від 15.02.2018 (а.с. 14), [PERSON] , щодо поданої нею заяви від 15.02.2018 про надання інформації чи був включений у списки пайовиків [PERSON] , померлий [INFO] , а також чи був він включений у списки додані до Державного акту на право колективної власності КСП "Колос" с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області, відділ у Тульчинському районі повідомив, що [PERSON] , померлий [INFO] , до списків розпаювання КСП "Колос" Зарічненської сільської ради включеним не був. Відповідно до копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 98-155), з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] . Згідно копії заповіту від 10.05.2016, що міститься у спадковій справі (а.с. 111), [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 01.04.2017 (а.с. 149-152), [PERSON] оформила спадщину після смерті [PERSON] , а саме на: житловий будинок, земельну ділянку, два майнових паї, грошові вклади. Представник позивача обгрунтовуючи причину пропуску строку позовної давності, стверджує, щопро факт наявності спадкового майна позивач дізналась 01.04.2017 при отриманні свідоцтва про право на спадщину, а також про порушення права отримавши 15.02.2018 відповідь Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Оформляючи спадщину, позивач дізналася про наявність у спадкодавця майнових паїв у КСП "Колос", і відповідно, що спадкодавець був членом даного КСП. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] 01.04.2017 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , 15.02.2018 законний представник [PERSON] - [PERSON] в інтересах останньої звернулася до Відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з заявою про надання інформації чи був включений у списки пайовиків [PERSON] , померлий [INFO] , а також чи був він включений у списки додані до Державного акту на право колективної власності КСП "Колос" с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач дізналась чи могла дізнатись про порушення свого права саме при оформленні спадщини, в тому числі, при оформленні права на майнові паї, що підтверджували членство спадкодавця в КСП, а тому вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною, в зв`язку з чим, вважає можливим поновити пропущений строк. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогоспродарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Також, відповідно роз`яснень пленуму ВСУ ( пункт 11) постанови від 30.05.2008 № 7 "Про судову праактику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай) , але за життя не одержав сертифікат на право на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до роз`яснень, Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16.04.2004 № 16 "Про практику застосування судами земельного законодавства про розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач був членом КСП з 09.12.1986 по 15.01.1997 (виключений), однак до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) включений не був. Представник позивача у позовній заяві зазначає, що державний акт на право колективної власності на землю КСП "Колос" був виданий 11.04.1994, однак, доказів зазначеного матеріали справи не містять. В свою чергу, [PERSON] був виключений із членів КСП 15.01.1997, помер він [INFO] . Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за життя [PERSON] звертався до відповідного підприємства чи іншиих організацій щодо невключення його до списку розпаювання земель КСП чи оскаржував дії підприємства, в тому числі в судовому порядку, щодо невключення його до цих списків, чи іншим чином порушував питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючого документу на неї. З огляду на це, суд вважає, що спадкодавець за життя своє право на земельну частку (пай) не реалізував і, навіть, не намагався реалізувати. Верховний Суд у постанові від 26.11.2018 у справі № 392/1660/16-ц зазначає, що судами попередніх інстанцій, вирішуючи спір, встановлено, наявність передумов для набуття спадкодавцем права на земельну ділянку (пай), оскільки раніше вона працювала в КСП і залишилася членом зазначеного підприємства. Водночас, дії підприємства щодо невключення її до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельний пай, сама особа за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося. За таких обставин, підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування відсутні, оскільки спадкодавець, такого права за життя не набула. Аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 17.03.2020 у справі № 396/1683/18-ц. Також, у постанові ВС від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц, яка розглядалась з подібних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець була членом КСП, яке отримало Державний акт на право колективної власності на землю, також не надано доказів того, що спадкодавець звертався до зборів співвласників, до сільської ради або райдержадміністрації з питанням про включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з позовом до суду, висновки судів про відмову у задоволенні позову є правильними, оскільки особа у період з 1997 року по 2005 рік не виявила бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення її до списку членів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що підстав для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування не має, оскільки спадкодавець, такого права за життя не набув. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed