Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частина квартири [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , однак з поважної причини пропустив строк для прийняття спадщини, так як з дитинства тяжко хворіє на часті напади головного болю, птоз почки справа, хронічний пієлонефрит, нефроптоз справа III ст., аномалія розвитку сечової системи, гепатит С, сіндром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з синкопальними станами з інтенсивними головними болями, запамороченням, відчуттям тиску на очі, нудоти, сердце- биттям, потемнінням в очах, загальною слабкістю, зниженням зору, болях у поперековому відділі хребта, судомах в ногах, онемінням кінцівок. У зв`язку із зазначеними хворобами [PERSON] обстежувався у міській клінічній лікарні № 10, Одеській обласній вірусологічній лабораторії, Гепатологіному кабінеті, лікувався у ЦПМСД № 12 з 21.12.2010. по 12.01.2011 р., 03.02.2011 р. по 24.02.2011 р„ з 21.04.2011р. по 13.05.2011 р. з діагнозом гіпертензіонний криз, ГБ 1 ст. сіндром вегетативної дісфункцїї, перманентнопароксізмальна течія з сінкопальними станами, хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит. У грудні 2010 р., у лютому 2011 р. отримував курси судинної терапії у денному стаціонарі полікліники № 12 у зв`язку із погіршенням стану. Як зазначив позивач [PERSON] , співвласником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло зазначена [PERSON] , яка [INFO] померла. Позивач [PERSON] , звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, оскільки ним було пропущено строк для прийняття спадщини, запропоновано йому звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спащини. Крім того, позивачу [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] залишений заповіт на ім`я [PERSON] . За станом здоров`я позивач [PERSON] не міг раніше звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В судове засідання представник позивача з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач та її представник з`явилися, позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. В матеріалах справи міститься відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву [PERSON] в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на думку відповідачки, позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими та не доказаними з наступних підстав. Відповідачка [PERSON] зазначила про те, що [PERSON] звертався до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини по закону, однак у задоволенні позову йому було відмовлено. Позивач [PERSON] посилається на наявність у нього хвороб, та перебування у лікувальних закладах з 21.12.2010 по 12.01.2011 року, з 03.02.2011 року по 24.02.2011 року, з 21.04.2011 року по 13.05.2011 року. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , термін подачі заяви нотаріусу починається з 30 жовтня 2010 року по 30 квітня 2011 року (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). [PERSON] надав до позовної заяви копію паспорту, в якому є сторінка про місце реєстрації позивача, тобто позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також вбачається, що позивач [PERSON] був зареєстрований за адресами по [ADDRESS] , з 12.05.2000 року но 01.08.2003 року, потім за адресою: [ADDRESS] до 13.07.2012 року. На теперішній час [PERSON] зареєстрований за адресою по [ADDRESS] , тобто як зазначає відповідачка [PERSON] , позивач ніколи не проживав однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] . Відповідачка [PERSON] вважає, що станом на 23.09.2019р.у позивача [PERSON] не існувало і не існує ані об`єктивних, ані непереборних, ані істотних труднощів чи перешкод, фізичної неможливості на той час для звернення до нотаріуса до початку стаціонарного лікування та в перервах між лікуванням, для прийняття спадщини в встановлений законом строк. В матеріалах справи міститься відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] в якій позивач зазначив про те, що з відзивом [PERSON] не згодний, оскільки 22.03.2019 р. він звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] відповідно до роз`яснень Одеського апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги на рішення від 16.08.2018 р. Суворовського районного суду м. Одеси (по цивільній справі № 523/2389/18 за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.03.2019 р. [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження і повернуті всі документи. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.08.2019 р. ухвала Суворовського районного суду м.Одеси від 26.03.2019 р. - скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. 03.09.2019р. ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] подавав позовну заяву до відповідача - Одеської міської ради, так як його батько [PERSON] заповіту не залишав. [PERSON] вважав про те, що на час подання позовної заяви крім нього відсутні спадкоємці за законом і за заповітом після смерті [PERSON] , тому звернувся з позовом до Одеської міської ради і заперечував проти залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] за її заявою. Як зазначає позивач [PERSON] , коли помер його батько [PERSON] , він дуже тяжко хворів на часті напади головного болю, птоз почки справа, хронічний пієлонефрит, нефроптоз справа III ст., аномалія розвитку сечової системи, гепатит С, сіндром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з синкопальними станами з інтенсивними головними болями, запамороченням, відчуттям тиску на очі, нудоти, сердцебиттям, потемнінням в очах, загальною слабкістю, зниженням зору, болях у поперековому відділі хребта, судомах в ногах, онемінням кінцівок. В зв`язку із зазначеними хворобами він обстежувався у міській клінічній лікарні № 10, Одеській обласній вірусологічній лабораторії, Гепатологіному кабінеті, лікувався у ЦПМСД № 12 з 21.12.2010р. по 12.01.2011 р., 03.02.2011 р. по 24.02.2011 р., з 21.04.2011р. по 13.05.2011 р. з діагнозом гіпертензіонний криз, ГБ 1 ст. сіндром вегетативної дісфункції, перманентнопароксізмальна течія з сінкопальними станами, хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит. У грудні 2010 р., у лютому 2011 р. отримував курси судинної терапії у денному стаціонарі плікліники № 12 у зв`язку із погіршенням стану. В перервах між лікуванням в стаціонарі у нього також постійно поганий стан здоров`я, запаморочення, потемнінням в очах, загальна слабкість, судоми в ногах, онеміння кінцівок. За станом здоров`я він не міг раніше звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У судовій практиці наявність документів, що підтверджують проходження курса лікування є переконливим і поважним аргументом для прийняття рішення про продовження строку на прийняття спадщини. Як вважає позивач, у його випадку такою причиною, що перешкоджала йому у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини, є хвороба, зокрема гепатит С, який був виявлений у нього 29.08.2009 р. і підтверджений офіційно гепатоінфекційною лабораторією, тобто до початку стаціонарного лікування. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 16.02.1994 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 12-3671 (а.с.81). Із матеріалів справи вбачається про те, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане Ленінським ЗАГС від 11.09.1982р. (а.с.73). [PERSON] був інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 020644, серія 2-18ОБ, видана 26.03.2004р (а.с.75) та висновком лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розкладу, виданий Одеським обласним психоневрологічним диспансером № 1977 від 10.08.2006р. (а.с.76). З довідки КУ ООМЦПЗ № 4532 від 21.11.2017 р. встановлено про те, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 18.11.1982 р. по 13.12. 1982 р., з 24.02.1983 р. по 1.07.1983 р., з 07.09.1983 р. по 01.10.1984 р. з діагнозом віддалені наслідки тяжкої черепно-мозкової травми із зниженням інтелекту (а.с.77). [INFO] батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1317 (а.с.79). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00017272783 від 01.11.2016р.(а.с.80). [PERSON] є спадкоємцем Ѕ частини квартири [ADDRESS] за законом першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] Кінцевим терміном звернення позивача з заявою про прийняття спадщини був квітень 2011 року. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, листом № 150/01-16 від 11.09.2018р. державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л. позивачу [PERSON] було відмовлено, оскільки [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини, роз`яснено про те, що він має право звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спащини (а.с.96). З листа державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. № 918/0116 від 22.03.2018р. встановлено про те, що Четвертою одеською державною нотаріальною конторою спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] не заводилася (а.с.95). Крім того, судом встановлено про те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року в позові [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено. 04.12.2018р. постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с.92-93). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, за загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, Спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття такої спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зважаючи на судову практику ВСУ, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається про те, що позивач [PERSON] з дитинства тяжко хворів на часті напади головного болю, птоз почки справа, хронічний пієлонефрит, нефроптоз справа III ст., аномалія розвитку сечової системи, гепатит С, сіндром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з синкопальними станами з інтенсивними головними болями, запамороченням, відчуттям тиску на очі, нудоти, сердце- биттям, потемнінням в очах, загальною слабкістю, зниженням зору, болях у поперековому відділі хребта, судомах в ногах, онемінням кінцівок. Позивач [PERSON] обстежувався у міській клінічній лікарні № 10, Одеській обласній вірусологічній лабораторії, гепатологіному кабінеті, лікувався у ЦПМСД № 12, з 21.12.10. по 12.01.11 р., 03.02.11 р. по 24.02.11 р., з 21.04.11р. по 13.05.11 р. з діагнозом гіпертензіонний криз, ГБ 1 ст. сіндром вегетативної дісфункції, перманентнопароксізмальна течія з сінкопальними станами. Хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит. У грудні 2010 р., у лютому 2011 р. отримував курси судинної терапії у денному стаціо-нарі плікліники № 12 у зв`язку із погіршенням стану. Позивач [PERSON] лікується по теперішній час, дані обставини наступними доказами. Актом № 7100 від 29.10.2001 р. міської клінічної лікарні № 10 про встановлення діагнозу [PERSON] нефроптоз справа ІІІ ст., висновком про аномалію розвитку сечової системи, неповне удвоєння лівої нирки, хронічний пієлонефрит (а.с.86). Результатами досліджень сироватки крові від 27.08.2009 р. виявлено у [PERSON] гепатит С (а.с.91), а також консультативним листом, [PERSON] рекомендована противірусна терапія (а.с.90). Випискою з історії хвороби [PERSON] про стаціонарне лікування з 24.07.2012 р. по 14.08.2012 р., випискою з медичної карти № 1693/1/506 про лікування в Одеському обласному психоневрологічному диспансері з 24.07.2017 р. по 14.08.2017 р. з приступами підйомів АТ до 160/100 мм. рт. ст. з серцебиттям, запамороченням, закладеністю вух (а.с.85). Виписками із карти хворого, що пройшов курс лікування в денному стаціонарі ЦПМСД № 12 [PERSON] з 21.12.2010 по 12.01. 2011 р., 03.02. 2011. по 24.02. 2011 р., 21.04. 2011. по 13.05. 2011 р. з діагнозом синдром вегетативної дисфункції, перманентно-пароксизмальна течія з сінкопальними станами, хронічний вірусний гепатит С, ХБП І ст. хронічний пієлонефрит, V ст. (аНСV+) фаза еплікації, підвищення артеріального тиску (а.с.87,88,89). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, позивач [PERSON] доглядав за матір`ю [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту МСЕК № 308442, серія 12ААА (а.с.131), яка також важко хворіла, що підтверджується наступними документами. З виписки з медичної карти № 122/33 КУ "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" встановлено про те, що [PERSON] проходила стаціонарне лікування з 16.01.2014 р. по 06.02.2014 р. з діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. з частими важкими симпато-адреналиновими кризами. Виписками із карт хворої [PERSON] вбачається про те, що вона пройшла курс лікування в денному стаціонарі ЦПМСД № 12 з 02.09.2014 р. по 19.09. 2014 р., з 20.04. 2015 р. по 06.05. 2015 р., з 16.02.2016 р. по 29.02.2016 р., з 16.05.2016 р. -23.05.2016 р., 24.11.2016 р. по 09.12. 2016 р., з 21.03.2017 р. по 04.04.2017 р., 12.06.2017 р.-23.06.2017р. з вищезазначеними діагнозами, а також хронічним радикулітом, синдромом акропарестезії, багатовузлового зобу ІІ ст., еутеріозом, станом після тотальної тиреоідектомії, післяопераційним гіпотиреозом (а.с.144,146,150,151,152,153,154). Згідно виписки із історії хвороби № 2020 вбачається про те, що [PERSON] перебувала у хірургічному відділенні інституту ендокрінології з 16.05.2016 р. по 23.05.2016 р. та була проведена операція - тиреоідектомія (а.с.147-148). Висновком від 10.10.2013 р. встановлено про наявність у [PERSON] міоми матки. З 12.06.2017 р. по 23.06.2017 р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ "Одеський обласний ендокринологічний диспансер" з диагнозом опировано щитовидну залозу, післяоперційний гіпотірсоз, гіпертонічна хвороба, адреналові кризи, хронічний холецистит, застойний жовчний міхур, жировий гепатоз, що підтверджується випискою № 231 від 23.06.2017 р. (а.с.155). Листом № 40/116 від 19.07.2017 р. Відокремленого підрозділу "Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги" Комунальної установи "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" встановлено про те, що за 2016 р., 2017 р. виїзди швидкої медичної допомоги для надання медичної допомоги [PERSON] були зареєстровані 07.01.2016 р., 31.01.2016 р., 12.05.2016 р., 10.09.2016 р., 02.03.2017 р., 09.04.2017 р., 11.04.2017 р., 16.04.2017 р. через гіпертонічну хворобу, синусову тахікардію, гіпертонічні кризи, дифузний кардіосклероз СН-0, ГХ 1-2 ст., нефролітіоз, правостороння ниркова коліка, дискуляторна єнцефолопатія, вегетосудинна дістонія з госпіталізацією в МКЛ № 5. Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Суд вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, вказані позивачем, є поважними, а додатковий строк в шість місяців з дня набрання рішенням законної сили буде достатнім для подання позивачем [PERSON] заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved