Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явило в суді зазначений позов, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б.н. від 26.07.2005 [PERSON] отримав кредит в сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.03.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 13242,53 грн. Вказану заборгованість та судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Заочним рішенням від 14.11.2014 позов було задоволено. Ухвалою від 19.01.2015 вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник позивача у судовому позов підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він картку не отримував, фактично кредитною картою користувалася інша особа. Про це йому стало відомо в 2006 чи 2007 році, коли в банку проводилося службове розслідування з цього приводу. Оскільки з 2007 року кошти на повернення боргу по кредиту не вносилося просив застосувати строки давності. Дослідивши докази, суд доходить до висновку про відмову у задоволення позову. Судом встановлено, що 26 липня 2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким ПАТ КБ "ПриватБанк" надало [PERSON] кредит у сумі 3000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10). Договір складає: заява [PERSON], Умови і правил надання банківських послуг ( а.с. 8, 9-14). З оглянутих у судовому засіданні оригіналу заяви анкети та розписки про отримання кредитної картки, вбачається, що [PERSON] розписався за отримання кредитної карти. З довідки про рух коштів та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем порушено умови кредитного договору та станом на 31.03.2014 у [PERSON] перед ПАТ КБ "Приват Банк" існує заборгованість в розмірі 13 242, 53 грн. Заборгованість складає: 2231, 66 грн. - заборгованість за кредитом; 9904, 08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф - (фіксована частина), 606, 79 грн. - штраф (процентна складова). Не визнаючи позов, відповідач стверджував, що він кредитною карткою не користувався та банком було проведено розслідування, яким встановлено, що інша особа, а не він використовував кредитну карту. Поряд з тим доказів, що підпис в анкеті заяві та розписці про отримання кредитної карти виконано не [PERSON], а іншою особою відповідачем не надано. На роз'яснення судом його процесуальних прав та обов'язків, відповідач не заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Свідок [PERSON] у судовому засідання показав, що йому відомо про те, що кредитну карту [PERSON] не отримував, а фактично нею користувався його знайомий на прізвище Бодренський, який трагічно загинув. З приводу того, що кредитною картою не користується [PERSON] йому стало відомо у банку, де він давав пояснення з цього приводу. [PERSON] про це також було відомо. Показання свідка [PERSON], знайомого відповідача, який пояснював, що отримував кредитні кошти у банку для себе, а договір оформив на [PERSON], не можуть бути покладені в основу рішення на підтвердження факту неотримання [PERSON] кредитної карти через недопустимість на недостатність такого доказу, виходячи з такого. Пунктом 7.1. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що при виявленні того, що карта незаконно використовується, власник карти має невідкладно повідомити про це Банк. Доказів про повідомлення Банку про незаконне використання його карти, [PERSON] суду не надав. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що про оформлення кредиту на [PERSON], останньому було відомо ще 2007 року. З листа ПАТ КБ "Приватбанк" вбачається, що службове розслідування по факту використання іншою особою карти [PERSON] не проводилось (а.с. 92). А тому суд відхиляє твердження відповідача, що він не повинен нести відповідальність за невиконання кредитних зобов'язань, так як не отримував кредитної карти, через недоведеність цього факту належними та допустимими доказами. Відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування строків давності. З довідки про рух коштів вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було внесено в травні 2007 року ( а.с. 43). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с 10, зворот). Строк дії карти [PERSON] [NUMBER] сплив 30 липня 2011 року ( а.с. 93). Оскільки строк дії карти сплинув 30 липня 2011 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 04 серпня 2014 року, ним пропущено трирічний строк звернення до суду. Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові № 6-14 цс 14 від 19.03.2014, яка є обов'язковою до застосування судами. А тому в задоволенні позову слід відмовити через пропуск строку позовної давності.

Outcome: dismissed