Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що у 2005 році між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав у власність житловий будинок під [ADDRESS]. У нинішній час він разом з сім'єю проживає у цьому будинку. Але рішенням Постійно діючого третейського суду Асоціації "МИАР-ТС" від 22 травня 2006 року було затверджено мирову угоду між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], а за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS]. На підставі цього рішення третейського суду право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] просить суд скасувати рішення Постійно діючого третейського суду Асоціації "МИАР-ТС" від 22 травня 2006 року та скасувати рішення державного реєстратора КП "Овідіопольське РБТІ" Ляшенко А.С. про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] направив до суду письмові заперечення проти позову, у яких заявлений позов не визнав, посилаючись на те, що позивач самовільно вселився у спірний житловий будинок, він вже тривалий час знає про існування ухваленого третейським судом рішення від 22 травня 2006 року, з приводу чого неодноразово звертався до правоохоронних органів. Відповідно до ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених законом. Але позивачем пропущений строк оскарження рішення третейського суду від 22 травня 2006 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник КП "Овідіопольське РБТІ" у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились. Вислухавши пояснення представників позивача та КП "Овідіопольське РБТІ", дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав житловий будинок під [ADDRESS] (а.с.84-85). Але в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір купівлі-продажу від 20 серпня 2005 року не створює юридичних наслідків для позивача, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Поряд з цим, рішенням Постійно діючого третейського суду Асоціації "МИАР-ТС" від 22 травня 2006 року було затверджено мирову угоду від 19 травня 2006 року, укладену між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], визнано дійсним договір купівлі-продажу від 13 березня 2006 року, а за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,134 га під [ADDRESS] (а.с.7-8). На підставі цього рішення третейського суду державний реєстратор КП "Овідіопольске РБТІ" Ляшенко А.С. 13 жовтня 2008 року зареєструвала право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст.26 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Порядок оскарження рішень третейських судів передбачений главою І розділу VII-1 ЦПК України. Так, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом ( ч.ч. 2, 3 ст.389-1 ЦПК України). Відповідно до ст.389-6 ЦПК України за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду постановляє ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення. Поряд з цим, відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру. Обравши способом захисту права подання позову про скасування рішення третейського суду та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно сторона позивача в силу ст.10 ЦПК України зобов'язана була довести як фактичну, так й правову підставу своїх вимог. Але процесуальний закон не передбачає можливість скасування рішення третейського суду за наслідками позовного провадження та такого порядку вирішення по суті виниклого спору, який вже був предметом розгляду третейським судом. Обраний позивачем спосіб правового захисту шляхом скасування рішення третейського суду та визнання незаконним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності не відповідає закріпленим в чинному законодавстві правовим положенням, цей позов не заснований на законі, тому суд не має правових підстав для задоволення цього позову. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Outcome: dismissed