Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про звільнення майна з під арешту та виключення його з акту опису та арешту майна, а саме квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина саме квартири [ADDRESS], але в зв'язку з тим, що ухвалою Приморського районного суду від 26.10.1998 року на квартиру накладено арешт, йому створюються перешкоди в здійсненні ним права власності на квартиру та перешкоджає в отриманні свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON]. Представник позивача у судове засіданні не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечую проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, Першої одеської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника не повідомив, заяви про слухання справи у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке було видане 8 червня 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів. Іншими співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], 24 лютого 1998 року за Вироком Одеського обласного суду був осуджений за ч. 3 ст. 142 та п. "а", "е" ст. 93 УК України до дев'яти років позбавлення волі в ІТК посиленого режиму. Зазначеним вироком суду було задоволено цивільний позов [PERSON]. В забезпечення виконання рішення суду, про стягнення на користь [PERSON] шкоди, ухвалою судді Приморського районного суду Турецької І.А. від 26 жовтня 1998 року було накладено арешт на всю квартиру [ADDRESS]. Згідно відповіді Першого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.11.2012 року № 41824 у першому Приморському ВДВС ОМУЮ жодних виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] коштів не знаходиться. Також, згідно до листа Першої одеської державної нотаріальної контори від 01 липня 2014 року № 1525/01-16 арешт на квартиру було зареєстровано та внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси Турецької І.А. від 25.10.1998 року і 6 листопада 2008 року ці відомості було перенесено із старої програми до оновленого реєстру заборон ДП "Інформаційний центр" МЮ України. Суд, розглядаючи справу приходить до висновку про те, що наявність заборони на квартиру порушує право власності [PERSON] та перешкоджає йому в його здійсненні і тому права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Також згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. На підставі викладеного та

Outcome: approved