Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" звернулося в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], предмет якого склала вимога про стягнення солідарно з [PERSON] (адреса реєстрації: 51000, [ADDRESS]; паспорт: серія АН №954554, виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 26.04.2011 року; Ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та [PERSON] (51928, [ADDRESS], [NUMBER], виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 21.03.2005 року, Ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" (адреса реєстрації: 04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 28; р/р2600201527032 в ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО325365, Код ЄДРПОУ 33149830) суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач послався на п.п. 3.1, 5.4.2, 7.1 Договору, ст.ст. 11, 22, 509, 526, 534, 610, 611, 623, 625, 629 ЦК України. У якості доказів надав суду такі документи: договір про отримання в системі LeaseIT № 120290138 від 18.07.2013 (а.с. 19-20), договір поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120290138 від 22.07.2013 (а.с. 21), правила отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT (а.с. 22-34), акт приймання-передачі майна №120290138 від 22.07.2013 (а.с. 35), структура грошових нарахувань та надходжень №2016110407 від 04.11.2016 (а.с. 36), паспорт громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я [PERSON] (а.с.37-38), паспорт громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я [PERSON] (а.с.39-40), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД № 504155 (а.с. 41-42), витяг з протоколу №65 (а.с. 43), довіреність № 11020101 від 01.02.2011 (а.с. 44), довіреність від 27.04.2016 року (а.с. 45). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує таким. 18.07.2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" (в особі СПД ФО Аксютін [PERSON], який діяв на підставі довіреності №11020101 від 01.02.2011 року) та [PERSON] було укладено Договір №120290138 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - Телефон мобільний НТС № One X S720e 16 GB White, та 22.07.2013 року [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила у ролі поручителя, уклавши Договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №120290138 від 22.07.2013 року. Згідно п. 5 Перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" Закрите акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" змінило найменування, тому його правонаступником є Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій". Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до повного детального розрахунку збитків від інфляції та 3% річних, заборгованість по цим двом показникам складає 4495,70 грн., з яких: 4101,99 грн. - вся сума сукупного індексу інфляції; 393,71 грн. - сума 3% річних. За результатами розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] станом на день подання позовної заяви заборгованість не погашена і становить 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупності індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань [PERSON] не погоджується. Відповідно до ч.2 ст. 554 Цивільного кодексу України та "Договору поруки" відповідачі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання клієнтом [PERSON] своїх зобов'язань, що виникають за договором. Висловлено переконання, що поручитель [PERSON] несе відповідальність у тому ж розмірі, що й клієнт [PERSON] за договором, оскільки у випадку порушення своїх зобов'язань клієнт [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Так, підписавши "Договір поруки", відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIТ та пакетами фінансування LeaseIТ, та усвідомлює зобов'язання клієнта, що виникають із вищезазначених документів. Також відповідач [PERSON], підтвердила, що всі вказані відомості й персональна інформація є достовірною та актуальною. Стверджується, що відповідачі станом на дату написання даної позовної заяви не погасили вказану суму заборгованості, тому не виконали договірних обов'язків, хоча згідно умов договору на отримання обладнання та "Договору поруки" гарантували оплату зі свого боку. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, одночасно зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавали. Ухвалою суду від 22 лютого 2017 року вирішено провести заочний розгляд справи. Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правову позицію позивача в цивільно-прововому спорі, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ "Лізинг інформаційних технологій" слід відмовити. Ухвалюючи рішення суд виходив з такого. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини четвертої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи. 22.07.2013 року за "Актом приймання-передачі майна №120290138", який є додатком до "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року", відповідач [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], одержав від "Постачальника" - ФОП [PERSON], код [NUMBER], телефон мобільний HTC One X S720e 16 GB White на загальну суму платежів у розмірі 5788,00 грн. (серійний номер 353995055297117) - а.с. 35. Згідно тексту "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року" цей договір є договором фінансового лізингу, предметом якого є телефон мобільний HTC OneX S720e 16 GB White, зі строком лізингу - 9 місяців (кількість місячних платежів, крім першого, - 9), із загальною сумою лізингових платежів в розмірі 5788,00 грн., у тому числі платіж при отриманні обладнання - 578,80 грн., що складає 10% від загальної суми платежів (а.с. 19-20). Цей договір визначає адресу експлуатації: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлюються цим Законом. Згідно з частиною першою статі 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівлі цінними паперами; 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Пунктом 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Таким чином, наведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", не є вичерпним, визнання послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч.1 ст.1 зазначеного Закону. Отже, діяльність відповідача, пов'язана із залученням фінансових активів від фізичних осіб, фактично є фінансовим лізингом. Водночас, відповідно до статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" має ліцензію на надання фінансових послуг. Відсутність відповідної ліцензії вказує на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності для надання послуг фінансового лізингу. Крім того, визначений договором строк є менше одного року, що суперечить вимогам статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Так само відсутні будь-які докази того, що позивач, який називає себе лізингодавцем, набув у власність річ у продавця (постачальника), яка є предметом лізингу, та передав лізингоодержувачу, що не узгоджується з вимогами статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", які ставляться до договору лізингу. Із встановленого випливає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між позивачем і відповідачем договору фінансового лізингу у розумінні Закону України "Про фінансовий лізинг", що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільно-правових зобов'язань, і зокрема зобов'язань відповідача [PERSON] по сплаті позивачеві суми заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн. Відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд також врахував те, що пункт 5.5 наданого суду "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року" про те, що лізингоодержувач [PERSON] не має право самостійно змінювати адресу експлуатації обладнання ([ADDRESS]), інакше як за письмовою згодою "Оператора LeaseIT", в силу специфіки самого предмету лізингу прямо вказує на обмеження цим правочином можливості фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, як то право на свободу пересування у розумінні частини першої статті 270 ЦК України, що обумовлює нікчемність цього правочину в силу частини першої статті 27 ЦК України, відповідно до якої правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним. В силу частини другої статті 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, а недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. За таких обставин позовні вимоги ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів; 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн. з посиланням на "Договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №120290138 від 22.07.2013 року" суд вважає безпідставно заявленими, а обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, такими, що не доведені належними і допустимим доказами. Відповідно до статті 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню у зв'язку з відмовою в позові повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed