Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно нього і за його власним бажанням визначити місце проживання з батьком [PERSON] . Вимоги обгрунтовує тим, що 31.07.1998 р. батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого народилися він та брат [PERSON] , [INFO] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.03.2020 р. шлюб між ними розірвано. На даний час проживає в [ADDRESS] з батьком [PERSON] і перебуває на його повному утриманні. Мати з молодшим братом з 16.02.2020 р. проживають окремо. Відповідач жодним чином не піклується про нього, фізичний і духовний розвиток, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться успіхами в онлайн-школі "Альтернатива", станом здоров`я. Вона фактично припинила це робити з лютого 2019 р., а 17.02.2019 р., супроводжуючи дії нецензурною лайкою, виштовхала його роздягнутого з оселі на вулицю. Застосовуючи фізичне насильство, викинула його верхній одяг, наказавши назавжди забиратися з помешкання. Проживав у бабусі [PERSON] до приїзду батька з Італії 21.06.2019 р. Останній оплачував навчання та всі витрати на забезпечення його потреб з лютого по червень 2019 р. через бабусю і дядька. Був позбавлений доступу до свого помешкання на вул.Крилова , не міг отримати речі, отримував погрози від матері. Остання перешкоджала спілкуванню з братом, погрожувала, принижувала, залякувала примусовим лікуванням у лікаря-психіатра та регулярними візитами представників соціальних служб, принижуючи його гідність і завдаючи глибоких психологічних травм. Крім того, застосовувала до нього фізичне насильство, з приводу чого звертався до поліції у лютому 2020 р. із заявою. Службою у справах дітей проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов, які відповідають нормам. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання матір"ю та свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього, що і змусило звернутися до суду. Законний представник [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , її представник [PERSON] позбавленню батьківських прав заперечують, пославшись на викладені обставини у своєму відзиві на позов. Представник органу опіки та піклування Конотопської міської ради Дем`яненко А.О. заперечує позовним вимогам. Встановлено судом, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , (а.с.16), який проживає з батьком в [ADDRESS] (а.с.17). 23.03.2020 р. рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області шлюб між батьками позивача розірвано (а.с.15). [PERSON] навчається в Харківській загальноосвітній онлайн-школі І-ІІ ступенів "Альтернатива" Харківської області (а.с.18-21). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] , вбачається, що наявне місце для відпочинку, навчання та проведення дозвілля. [PERSON] на даний час проживає разом з [PERSON] за іншою адресою. Одяг, взуття в наявності [PERSON] , 2007 р.н. (а.с.22). Відповідно до відповіді служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області на звернення [PERSON] від 07.02.2020 р. відносно обстеження умов проживання родини, а саме молодшого сина [PERSON] , повідомлено, що під час навчання у [PERSON] пропуски занять без поважних причин відсутні. [PERSON] не завжди контролювала виконання домашніх завдань сином та його готовність до уроків, ночувати у закладі не залишався, відвідує музичний гурток при інтернаті, заняття з фортепіано в дитячій музичній школі №2, з футболу в дитячій юнацькій спортивній школі. Проведено бесіду з [PERSON] та надано рекомендації щодо створення сприятливого соціально-психологічного клімату в сім`ї, покращенню взаємостосунків між усіма членами, які повинні будуватися на принципах позитивної взаємоприв`язаності, взаємозацікавленості та щодо неприпустимості жорстокого поводження з дітьми в будь-яких його проявах, проведення обстеження умов проживання, про що складено відповідний акт (а.с.23-24). 21.02.2020 р. позивач звертався із заявою до Конотопського ВП ГУНП в Сумській області щодо вжиття усіх належних заходів для припинення вчинення щодо нього домашнього насильства з боку матері (а.с.27-28). Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . Остання до неї зверталася за допомогою, а саме зустрічала [PERSON] із садочка та школи, виряджала до школи. Вдома у них прибрано, випрано. Діти ходять охайні, нагодовані. [PERSON] дуже гарна матір. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] гарна матір та господарка. Свідок [PERSON] пояснила, що надавала послуги масажиста і косметолога [PERSON] . Замовляла послуги і платила кошти мати. Позивач на даний час потребує медичної допомоги. [PERSON] турботлива матір та гарна господиня. З прослуханих у судовому засіданні аудіо записів та переглянутого відео №1 вбачається, що відповідач виховує позивача. Згідно переглянутого у судовому засіданні відео №2 між батьками позивача відбувається сварка, яку останній знімає на мобільний телефон (а.с. 44) Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з вимог ч.7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.і 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п.2, 3 ч.1 ст. 164 СК України, на які послався позивач, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Тлумачення п. п.2, 3 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстокому поводженню з нею може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може з урахуванням характеру винної поведінки когось із батьків або їх обох, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. П.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе за наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин, в тому числі і винної поведінки батьків. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] є крайнім заходом впливу на відповідача, навіть при доведеності тих обставин, що вона не в повній мірі виконувала обов`язки по вихованню дитини, тому як обставини справи не свідчать про винне, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, враховуючи її ставлення до дитини, факт заперечення проти позову в судовому засіданні, а також її прагнення брати участь у вихованні та утриманні сина. Зокрема, матеріалами справи доведено, що відповідачка приймає активну участь у роботі батьківського комітету класу, де навчається [PERSON] у Конотопській спеціалізованій школі і-ІІ ст.№12 (а.с.100-107), [PERSON] відвідує басейн Конотопської загальноосвітньої школи І-ІІ ст. №13 (а.с.99), займається у відділенні "Лижні гонки" в Конотопській ДЮСШ М.Маміашвілі (а.с.118), слідкує за станом здоров`я дитини (а.с.97-98), його відпочинком (а.с.108-113), що, на думку суду, підтверджує факт того, що відповідачка не втратила інтерес до дитини. Крім того, [PERSON] працює на посаді вчителя КЗСОР Конотопській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ст.(а.с.94), характеризується позитивно за місцем роботи (а.с.95), на обліках і лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.119-120). На думку суду, вказані обставини свідчать про те, що відповідачка не ухиляється від своїх батьківських обов`язків та бере активну участь у вихованні та утриманні дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази і даючи їм оцінку, суд вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в судовому засіданні відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні та утриманні сина. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця його проживання з батьком [PERSON] , то суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , виповнилося 15 років і він має право сам вибрати з ким проживати. Крім того, при розгляді справи в суді законний представник позивача не наполягав на розгляді даної вимоги, а тому суд приходить до висновку, що необхідно закрити провадження в частині вказаних позовних вимог за відсутністю предмету спору.

Outcome: dismissed