Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

15 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 03.04.2017 року залишено без розгляду позовні вимоги Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31.03.2017 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача, який діє в інтересах [PERSON] - 32 000,00 грн., [PERSON] - 32 000,00 грн., [PERSON] - 32 000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав. Вимоги обґрунтовані тим, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» є організацією колективного управління та управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права, зокрема і позивачів. [INFO] року представником ДО УААСП [PERSON] в період з 20 год. 30 хв. до 21 год. 35 хв. було здійснено фіксацію публічного сповіщення творів, які використовувались телеканалом «Інтер» у формі ПрАТ «Телеканал «Інтер», зокрема твори «[INFO]», виконавець - [PERSON], композитор - [PERSON] (псевдонім- [PERSON]), автор тексту - [PERSON] та «[INFO]» виконавець [PERSON], композитор - [PERSON], автор тексту - [PERSON]. Факт публічного сповіщення зазначених творів зафіксований на відеокамеру. Так як відповідачем порушено авторські права [PERSON], [PERSON] та [PERSON], музичні твори були сповіщені без дозволу суб'єктів авторського права та без виплати авторської винагороди, а тому позивач просить стягнути компенсацію за порушення авторського права. В судовому засіданні представник Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявою в якій просять слухати справу в їх відсутність та зазначають, що заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що [PERSON], який склав акт не є посадовою особою Державної служби інтелектуальної власності, якій відповідно до вимог чинного законодавства України надано право проведення відповідних перевірок з наступним складанням акту перевірки, яким можуть бути встановлені порушення вимог чинного законодавства України з питань інтелектуальної власності. Наданий акт та відеозапис факту публічного сповіщення музичного твору не є доказом порушення відповідачем майнових авторських прав Позивача. Також представник відповідача зазначила, що позивач не надав до жодного з наданих до позову договорів переліку музичних творів, на які передаються майнові права, що виключає наявність у позивача майнових прав на зазначені в позові музичні твори. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав», згідно із Статутом, створене з метою управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, зокрема такими категоріями майнових прав як, використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав шляхом: публічного виконання; запису, публічного сповіщення; публічної демонстрації; публічного показу; ретрансляції; відтворення творів. Предметом діяльності Агентства визначено (п.3.2.1 Статуту) забезпечення колективного управління майновими правами, переданих Агентству, суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав України та інших країн, на території України та за її межами відповідно до національного законодавства і міжнародних договорів у сфері авторського права і суміжних прав. 24.01.2008 року між ДП «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] був підписаний Договір №К33415/1_2003 про управління майновими правами автора на колективній основі. За умовами Договору Автор передав Агентству в колективне управління виключні майнові авторські права на твори та право здійснювати збір авторської винагороди при використанні його творів. 26.03.2015 року між ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та [PERSON], яка є спадкоємцем авторського права на твори [PERSON] був підписаний Договір на управління майновими авторськими правами Спадкоємця, за умовами якого Агентство має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових авторських прав Спадкоємця на твори, переданих Агентству за даним договором, в тому числі і шляхом фіксації фактів порушення авторських прав. У випадку порушень авторських прав Спадкоємця на твори, передані в колективне управління Агентства, останнє має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав Спадкоємця та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору. Аналогічний договір 27.04.2015 року був підписаний з [PERSON], як спадкоємцем авторського права на твори [PERSON]. Із заяв вбачається, що в колективне управління Агентства були передані наступні твори: -«[INFO]», слова [PERSON], музика [PERSON] -«[INFO]», слова [PERSON], композитор - [PERSON] ([PERSON]). Наказом №Ф/102/15 від 21.08.2015 року, підписаного генеральним директором Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» направлено головного спеціаліста відділу моніторингу та фіксації правопорушень авторського права управління зборів авторської винагороди ДО УАСПП [PERSON] [INFO] року о 20 годині 30 хвилин на фіксацію на матеріальні носії (аудіо та/або відео) факту публічного сповіщення творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер» (Приватне акціонерне товариство «Телеканал «Інтер»). [INFO] року головним спеціалістом відділу моніторингу та фіксації правопорушень авторського права управління зборів авторської винагороди ДО УАСПП [PERSON] складено акт фіксації публічного сповіщення творів в якому зафіксовано, що в період з 20.30 год. до 21.35 хв. здійснювалась фіксація використання - публічного сповіщення творів, які використовувались телеканалом «Інтер», а саме: «[INFO]» ([PERSON]) та «[INFO] ([PERSON]). Сповіщення творів зафіксовано з використанням цифрової відеокамери Sony HDR HS 20, карта пам'яті Transend 4 GB №В87938 5986. Стаття 418 ЦК України визначає, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом (ч.2 ст.418 ЦК України). Стаття 421 ЦК України визначає перелік об'єктів права інтелектуальної власності. Суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України). Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом (ч.3 ст.426 ЦК України). Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Згідно ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті. Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Частина 1 статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає, що до об'єктів авторського права належать твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема, музичні твори з текстом і без тексту. Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. У відповідності до ст. 441 ЦК України, використанням твору є відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, а також продаж. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Частиною 1 ст. 440 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: - право на використання твору; - виключне право дозволяти використання твору; - право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; - інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України). Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з врахуванням передбачених статтями 21 -25,42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Відповідно до п. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права, передбачених статтею 50 цього Закону, та інших порушеннях особистих немайнових прав і немайнових прав суб'єктів авторського права, законодавець надає автору право вибору способу правового захисту авторського права і суміжних прав. Одним із способів цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав, визначеним п.п. «г» п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону, є подання позову про виплату компенсації у випадку порушення авторських прав у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат. В пункті 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами у справах про захист авторського права і суміжних прав», зазначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. В свою чергу в п. 12 Постанови, Пленуму Верховного Суду України, від 04 червня 2010 року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" визначено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: Факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» N 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому у відповідності ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, уклавши договори з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивач набув визначених статтею 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» прав, зокрема надавати дозвіл чи забороняти публічне сповіщення творів та відповідно до положень статті 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" має право звертатися до суду з вимогами про стягнення компенсації за порушення авторського права. Судом в удовому засіданні здійснено дослідження наданої карти пам'яті на якій міститься, як зазначає позивач, відеозапис фіксації факту порушення відповідачем авторських прав позивачів на публічне сповіщення. Оглянувши запис, представник відповідача зазначила, що вона не володіє інформацією, чи було на телеканалі Інтер публічне сповіщення зазначених творів оскільки запису не збереглось. Крім того варто зауважити, що згідно наказу [PERSON] мав здійснювати фіксацію публічного сповіщення в прямому ефірі, проте на записі відсутня відповідна позначка. Згідно із пп. 4, 5 ст. 48 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. Як було встановлено в судовому засіданні, представники позивача не звертались із скаргою до відповідача щодо змісту телепередачі. Як пояснив представник відповідача, оскільки будь-яких скарг не надходило, запис телепередачі не збережено. Отже, єдиним доказом публічного сповіщення в ефірі телевізійного каналу будь-якого відеозапису є оригінал такого відеозапису, який передавався в ефір телеканалу. В матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису телепрограми, яка транслювалась [INFO] року о 20 годині 30 хвилин на телеканалі Інтер. За відсутності належних та допустимих доказів публічного сповіщення відповідачем згаданих музичних творів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації за порушення авторських прав позивача. А тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed