Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся у суд з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду. Свою позицію мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005 року. 08.07.2016 року відповідач вручив йому повідомлення Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року № 11- кп/788/666/16 про закінчення підготовки та призначення до апеляційного розгляду кримінального провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Роменського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року. Даний лист суду відповідач зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 08.07.2016 року за № 3904 у відкритому вигляді, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист був адресований на його ім`я. Копії цього листа також адресовані прокурору Сумської області Матвійчуку В.А., прокурору Роменської місцевої прокуратури Скоромному О.М. та захиснику Макогону С.Г. Роменська ВК - 56 як адресат в листі суду не зазначена, судового рішення на перегляд його кореспонденції відповідач не має. Пояснити, чому ця кореспонденція суду не зареєстрована в Журналі в закритому вигляді з приміткою «Закритий конверт» та вручена йому у відкритому вигляді, тобто без конверта в якому вона надійшла, відповідач відмовився. З огляду на зазначене, відповідач не виконав приписів ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1304/5, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ст. 306 ЦК України та параграфом 1 ст. 8 Конвенції. Вважає, що протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов`язку, встановленому нормами права. Посилається на те, що порушення права на повагу до таємниці кореспонденції осіб, які перебувають у місцях несвободи, констатовано у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, «Михайлюк та Петров проти України», «Сергій Волосюк проти України», «Бєляєв та Дігтяр проти України», тощо. Європейський суд з прав людини наголошує, що відкриття листа само по собі достатньо для встановлення втручання у право заявника на повагу до кореспонденції, гарантованого ст. 8 Конвенції. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди. Здійснивши перегляд кореспонденції суду, кореспондованої на його ім`я, відповідач порушив його право на таємницю кореспонденції, передбачене ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 4 ст. 113 КВК України, ч. 1 ст. 306 ЦК України, ст. 31 Конституції України. Дії відповідача завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, оскільки в силу тих чи інших обставин йому доводиться звертатися у суд з позовом до Роменської ВК № 56 про визнання дій незаконними, а тому він знаходиться у вразливому становищі, адже розкриття відповідачем кореспонденції, адресованої судом на його ім`я, може призвести до того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть йому помститися. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло його психологічного стану. Між протиправними діями відповідача і завданням йому моральної поведінки існує причинний зв`язок. Завдану йому моральної шкоди, виходячи з його суб`єктивної оцінки фактичних обставин, характеру дій відповідача, а також глибини та тривалості психологічних страждань, які виникли в результаті протиправного діяння відповідача - він оцінює в розмірі 1000 грн., яку вимагає відшкодувати. Відповідач до суду подав відзив та заперечення на відповідь, згідно яких вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що ДУ «Роменська виправна колонія», де відбуває покарання позивач, вела Журнал реєстрації вхідної кореспонденції, що адресувалася самій установі та Журнал обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі у відповідності до Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції 02.07.2013 року № 1304/5 в межах календарного року. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8, 113 КВК України, скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки підлягають перегляду, за винятком кореспонденції, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК України. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. 08.07.2016 року працівником канцелярії держаної установи був отриманий рекомендований лист за вх. № 3904 з апеляційного суду Сумської області, який зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції. Вказаний лист був адресований [PERSON] та вручений йому 08.07.2016 року. Оскільки лист з Апеляційного суду Сумської області зареєстрований в Журналі обліку вхідної кореспонденції по ДУ «Роменська ВК № 56», можна стверджувати, що надходив він для установи, без помітки «для [PERSON] » на конверті, або помітки «особисто». Також повідомляє, що оригінал поштового конверта з Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року в установі не зберігся, так як згідно з п.п.8 п. 2 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року конверти додавалися до документів і разом з листом за вх. № 3904 був переданий позивачу. Вважає, що доданий позивачем зразок конверту не може бути доказом по справі, як такий, що не має відношення до даного листа. Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди, вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки він не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 08 лютого 2019 року судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 19 березня 2019 року за підготовче провадження закрито. Постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду на 11 год. 00 хв. 11 квітня 2019 року. У судовому засіданні позивач свою позицію підтримав і пояснив про обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього, пояснив, що адміністрація ВК порушила його право на таємницю кореспонденції з суду. Так, 08 липня 2016 року йому вручено лист Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року, адресований безпосередньо на його ім`я у відкритому вигляді. До суду з даним позовом раніше не звертався, бо він - людина зайнята і займається громадською діяльністю, звернувся, коли появився вільний час. Порушення його прав - триваюче, оскільки відповідач по кілька разів на тиждень вчиняв і вчиняє такі правопорушення. Кожне судове засідання - це стрес. З приводу цього листа не пам`ятає, чи звертався в медичну частину. Розмір відшкодування, по суті, для нього значення не має, важливо відвернення порушення прав у подальшому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснила про обставини, викладені у відзиві на позов. Крім того пояснила, що, на її думку, позивачем не надано доказів того, що лист адресовано особисто йому. У 2016 році діяла типова Інструкція від 29.02.2009 року, згідно якої у п.п. 3.3 «розкриваються усі конверти, крім напису «особисто». Конверти згідно даної інструкції зберігаються і додаються до листа, якщо за ним можливо встановити адресата. Тобто конверти не зберігались в канцелярії установи. Згідно наданого листа не зрозуміло, що він направлявся [PERSON] особисто, оскільки на ньому зазначено «для вручення». Тобто адресатом є ВК 56, отже лист був вручений [PERSON] під розпис, можливо і у розкритому вигляді, оскільки позначки «особисто» не було, а там могла бути судова повістка, яка підлягає вручення установою засудженому під розписку. Позивачем також не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки його спосіб життя не змінився і спричинення йому моральної шкоди позивач обгрунтовує лише нормативними актами. Не заперечує, що представником ВК цей лист був переглянутий, оскільки він зареєстрований у тому журналі, де реєструються листи адміністрації колонії. Якби лист був адресований особисто позивачеві, то реєструвався б в іншому журналі. Не знає, чому не склали відповідний акт у канцелярії. Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56», про що зазначив позивач і визнала представник відповідача. 08.07.2016 року позивач отримав повідомлення Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року № 11-кп/788/666/16 про закінчення підготовки та призначення до апеляційного розгляду кримінального провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Роменського міськрайонного суду від 23 травня 2016 року. Зазначений лист суду відповідачем зареєструваний у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 08.07.2016 року за № 3904 у відкритому вигляді, - про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист був адресований на ім`я [PERSON] (а. с. 5). Згідно Журналу № 1207 обліку вхідної кореспонденції ДУ «Роменська ВК№ 56» під № 3904 зареєстровано лист з Апеляційного суду м. Суми для вручення засудженому [PERSON] , № та дата документу, який надійшов: «№788/666/16 від 06.07.2016 року» (а. с. 33, 34). Зразок конверта (а.с. 6) суд не приймає до уваги як доказ, оскільки він не стосується зазначеного у позові листа, безпосередньо, отже є неналежним доказом. Проаналізувавши зазначені обставини, суд вважає, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових щодо вручення кореспонденції, надісланої з суду. Мотиви суду щодо позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Ураховуючи, що представник відповідача не заперечувала про вручення листа, надісланого Апеляційним судом Сумської області на ім`я [PERSON] у відкритому вигляді, суд вважає цю обставину доведеною. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 08.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закон України набрав чинності з 07.05.2014 року. В той же час, наказ Міністерства юстиції України № 1969/5 «Про затвердження змін до деяких наказів Міністерства кримінальних покарань» був прийнятий лише 24.11.2014 року і ним були внесені зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» та в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві». Суд враховує практику Європейського суду з прав людини який приділяє особливу увагу питанню ефективного використання ув`язненими права на подання заяви. Він зазначав, що ув`язнені перебувають в особливо вразливому становищі, оскільки їх листування із Судом і з рештою зовнішнього світу залежить від адміністрації установ виконання покарань (див., наприклад, рішення від у справі «Котлец проти Румунії» (<…>), заява № 38565/97, п. 71, від 3 червня 2003 року). Суд завжди наголошував на важливості дотримання конфіденційності кореспонденції Суду із заявниками, оскільки вона може містити скарги на дії адміністрації пенітенціарних установ або їхніх працівників. Розкриття листів, які надійшли із Суду чи адресовані йому, може призвести до того, що вони будуть прочитані, що, як легко можна уявити, породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть помститися засудженому, про якого йдеться (див. рішення у справах «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), заява № 46082/99, п. 118, від 30 листопада 2004 року; «Мєченков проти Росії» (Mechenkov v. Russia), заява № 35421/05, п. 123, від 7 лютого 2008 року, та «Понушков проти Росії» (Ponushkov v. Russia), заява № 30209/04, п. 80, від 6 листопада 2008 року). Отже, кореспонденція для засудженого [PERSON] , адресована Апеляційним судом Сумської області від 06.07.2016 року, хоча і не була переглянута шляхом відкривання конверту, так як була отримана для вручення засудженому у відкритому вигляді, адресувалася позивачу вже після набрання чинності Закону України, яким були внесені зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, і тому працівники відповідача не мали законних підстав для отримання кореспонденції для засудженого у вигляді, який надавав можливість її перегляду. Стосовно доводів представника відповідача, що в даній ситуації працівники РВК № 56 діяли у відповідності до вимог статей 8, 113 КВК України, то з цього приводу суд зазначає, що відповідна норма не дає права отримувати кореспонденцію, адресовану на ім`я засуджених від суду безпосередньо у відкритому вигляді. При цьому суд приймає до уваги, що у листі зазначено безпосередньо «Засудженому» і нижче - «для вручення». Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вказівка «для вручення» означає правомірність розкриття листа працівниками установи. З цього приводу суд зазначає, що поняття «для вручення» не виключає того, що лист повинен бути вручений [PERSON] особисто, тобто у закритому вигляді. Тому суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право [PERSON] на таємницю кореспонденції з Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року. Згідно ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, тому суд вважає, що відповідач не надав суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. На підставі положення п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. В суду немає сумніву в тому, що своїми неправомірними діями Роменська ВК 56 заподіяла моральні страждання [PERSON] , було порушено його право на таємницю кореспонденції, передбачене р.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 31 Конституції України та ст. 113 ч.4 КВК України. Внаслідок цих дій позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях [PERSON] , які він зазнав у зв`язку з незаконними діями відповідача по перегляду його кореспонденції, адресованої з Апеляційного суду Сумської області від 06.07.2016 року. Між незаконними діями ДУ «Роменської ВК - 56» та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв`язок. Проте, думку суду, заявлена сума 1000 грн., не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій відповідача і є завищеною, оскільки сам позивач зазначив, що по суті сума відшкодування не має для нього значення, а, беручи до уваги термін, протягом якого позивач не звертався до суду з даним позовом і звернувся лише «коли появився вільний час», суд приходить до висновку, що моральна шкода для нього не є значною, тому суд вважає необхідним і достатнім задовольнити позов на суму 100 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом також ураховано характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 76 грн. 84 коп. (1000 : 100 = 10%); 768,40х10%= 76,84. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року позивачу [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі за його позовом до ДУ «Роменська ВК № 56». Згідно довідки залишок коштів на особовому рахунку засудженого [PERSON] станом на 01.01.2018 року становить 1, 06 грн.; нарахована заробітна плата за грудень 2018 року - 1, 13 грн.; за січень 2019 року - 1, 26 грн., залишок коштів на особистому рахунку засудженого [PERSON] станом на 01.03.2019 року складає 3, 45 грн. (а. с. 32). Таким чином, позивача [PERSON] слід звільнити від сплати судового збору та компенсувати судові витрати в іншій частині за рахунок держави.

Outcome: partial