Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

12 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ АФ «Вікторія» про зобовязання припинити незаконне користування земельною ділянкою та передати їй для користування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину вона є власником земельної ділянки площею 2 га, що розташована на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, яку успадкувала після баби [PERSON] Відповідно до укладеного з померлою [PERSON] договору оренди від 01 січня 2014 року вказану земельну ділянку обробляє ТОВ АФ «Вікторія». З моменту отримання земельної ділянки у спадщину вона 4 рази зверталася до відповідача з вимогою повернути її або укласти відповідний договір із нею, однак, отримувала відмову з посиланням на те, що згідно з умовами договору оренди перехід права власності на земельну ділянку не є підставою для розірвання договору та зміни його умов. Вважає, що відповідачем створені умови, за яких вона, всупереч волевиявленню, вступила у невизначені відносини з ТОВ АФ «Вікторія» та отримує орендну плату, яка є неналежною компенсацією за володіння земельною ділянкою. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ч. 2 ст. 14, ч. ч. 1, 4 ст. 41, ч. 1 ст. 64 Конституції України [PERSON] просить зобовязати ТОВ «АФ «Вікторія» припинити незаконне користування належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером 5920655700:01:005:1043, площею 2 га та передати у користування їй як власнику. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, наполягав на його задоволенні, вказав, що відповідач незаконно використовує земельну ділянку [PERSON] без будь-яких на те законних підстав, оскільки позивач земельну ділянку нікому в оренду не передавала. Про існування договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та ТОВ АФ "Вікторія" йому відомо, але він його не визнає і вважає, що він не має ніякого юридичного значення для [PERSON], оскільки вона його не укладала. Представник відповідача ТОВ АФ «Вікторія» адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. При цьому зазначив, що спірна земельна ділянка ТОВ АФ "Вікторія" використовується на законних підставах відповідно до договору оренди від 01 січня 2014 року, який укладений з попереднім власником [PERSON], що підтвреджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державну реєстрацію даний договір пройшов 18 листопада 2014 року, строк його дії 10 років. Відповідно до умов даного договору перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для його розірвання. Хоча позивач і успадкувала спірну земельну ділянку, але підстав для розірвання договору оренди не має і вона не ставить таке питання. Її позовні вимоги про припинення незаконного використання земельної ділянки не відповідають дійсності, а позовна вимога щодо передання земельної ділянки [PERSON] у користування взагалі не зрозуміла, бо вона є власником спірної земельної ділянки і як можна передати її в коритсування позивачу невідомо. Заслухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача ТОВ АФ «Вікторія» адвоката [PERSON], дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст.\~76-78,\~ст.\~81\~ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2016 року в порядку спадкування після баби [PERSON], яка померла 30 червня 2014 року, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER] 01 005 1043, розташованої на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №557425, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 25 грудня 2012 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №592060001001536. Відомості про реєстрацію права власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2016 року за №13342823 (а. с. 4-6). Як вбачається з Інформаційної довідки від 19.02.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2014 року, орендодавцем за яким виступає [PERSON], а орендарем ТОВ АФ «Вікторія», 18 листопада 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права оренди вказаної вище земельної ділянки. Строк дії договору становить до 01 січня 2024 року з правом пролонгації. Орендна плата становить 2\~429 грн. 20 коп., що складає 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 4-5). Зазначений договір сторонами суду не наданий, але факт його укладення ними не заперечується. Представник позивача лише вказав, що не визнає цей договір, оскільки він укладений не з позивачем, яка є власником земельної ділянки, а з іншою особою [PERSON], яка в зв'язку зі смертю втратила дієздатність і правоздатність. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача щодо повернення зазначеної вище земельної ділянки і отримувала розяснення, що 01 січня 2014 року між ТОВ АФ «Вікторія» та [PERSON], після смерті якої вона успадкувала спірну земельну ділянку, укладений договір оренди зі строком дії до 01 січня 2024 року. Крім того, позивачу пропонувалося переукласти договір з відповідачем, однак остання відмовилася. З огляду на те, що обєкт оренди використовується за цільовим призначенням та орендарем у повному обсязі виконуються обовязки згідно договору, укладеного з [PERSON], [PERSON] розяснено, що правові підстави для його розірвання до закінчення строку, на який його укладено, відсутні. Останній виплачувалась орендна плата, а саме: 28 січня, 23 лютого 2016 року, 22 вересня 2017 року у сумі 2\~064 грн. 82 коп., 2\~533 грн. 45 коп. та 2\~930 грн. 91 коп. відповідно на підставі видаткового касового ордера. Крім того, оскільки [PERSON] відмовилася від укладення додаткової угоди до договору від 01 січня 2014 року, розмір орендної плати є нижчим та не підлягає індексації. (а. с. 7-10). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачу достовірно відомо про використання відповідачем земельної ділянки, власником якої вона є, на підставі договору оренди від 01 січня 2014 року, укладеного між [PERSON], попереднім власником спірної земельної діялнки, та ТОВ АФ "Вікторія". Крім того, звертаючись з позовом до суду, [PERSON] у позовній заяві зазначила, що земельну ділянку обробляє ТОВ АВ "Вікторія" на підставі договору оренди від 01 січня 2014 року (а. с. 1). Також судом встановлено, що після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] повідомила про це користувачів, отримувала орендну плату у розмірі, визначеному договором, укладеним зі спадкодавцем [PERSON], оскільки відмовилася під підписання додаткової угоди до нього, а відтак не довела, що всупереч волі вступила у невизначені відносини із відповідачем та отримувала орендну плату, що є неповною компенсацією незаконного володіння належною їй земельною ділянкою. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно використовує земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5920655700:01:005:1043, розташовану на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, а тому позовні вимоги останньої є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати відшкодуванню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed