Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 17 вересня 2021 року матеріали вказаної позовної заяви було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. В позовній заяві зазначено, що 16 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У подружжя від шлюбу дітей немає. У позовній заяві позивач зазначає, що сімейне життя у подружжя не склалося, через втрату почуття любові та взаємоповаги. В листопаді місяці 2018 року відповідач виїхав з України. З того часу подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, зв`язок не підтримують та не спілкуються. У червні місяці 2020 року позивачу стало відомо, що у травні місяці 2020 року відповідач уклав шлюб у Лівані з іншою жінкою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 24 листопада 2021 року. У судове засідання 24 листопада 2021 року сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, зареєстрований шлюб, актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У подружжя від шлюбу дітей немає. Сімейне життя у подружжя не склалося, через втрату почуття любові та взаємоповаги. В листопаді місяці 2018 року відповідач виїхав з України. З того часу подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, зв`язок не підтримують та не спілкуються. Судом встановлено, що у травні місяці 2020 року відповідач уклав шлюб у Лівані з іншою жінкою. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" на 1 січня 2021 року становить 2270 гривень. Отже, за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сума судового збору становить 908,00 грн. Як вбачається з доданої квитанції №0.0.2227267252 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн., виходячи з розміру, встановленого пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 908, 00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення.

Outcome: approved