Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ПАТ "Запоріжтрансформатор" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя, що повязане з виконанням трудових обовязків. В обґрунтування позову зазначив, що з 05 липня 1990 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював за професією «електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» в зварювальному цеху, в умовах впливу шкідливих факторів. Наказом від 18.09.2014 року він був звільнений з роботи за ст. 36 п. 2 КЗпП України, за угодою сторін. У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у нього було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом форми П-4 від 15.04.2011року. Відповідно до змісту акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор". Причиною виникнення професійного захворювання було визнано : наявність у повітрі його робочої зони: марганцю - 1,88 мг/куб.м. (ГДК 0,2 мг/куб.м.); - заліза оксиду 8,54 мг/куб.м. (ГДК 6,0 мг/куб.м.); - азота оксид 5,2 мг/куб.м. (ГДК 5,0 мг/куб.м.); кремнія діоксид 1,28 мг/куб.м. (ГДК - 1,0 мг/куб.м.); озону 0,12 мг/куб.м. (ГДК - 0,1 мг/куб.м.); шум 95дБ (А) (ГДР 80 дБ (А)). 04.05.2011 року, згідно з довідкою МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, йому рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів. 25.05.2011 року у звязку зі встановленням інвалідності та протипоказаннями до праці в у умовах впливу шкідливих факторів його було переведено на роботу за посадою «прибиральник території». 21.05.2013 року за результатами повторного огляду МСЕК позивачу було підтверджено 3 групу інвалідності. 01.08.2014 року за результатами проходження періодичного медичного огляду позивача було визнано непридатним до праці за професією «прибиральник території». 26.05.2015 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, переохолодження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у лікаря-терапевта, ЛОР-лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування. 29.05.2017 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці,стато-динамічні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, при наявності фактору санаторно-курортне лікування. Професійне захворювання він отримав під час виконання своїх трудових обовязків, ніяких порушень своїх трудових обовязків та трудової дисципліни віна не допускав. До отримання професійного захворювання він був здоровою та працездатною людиною. Через стан свого здоров`я, він позбавлений можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя. Внаслідок професійного захворювання він змушений був тривалий час знаходитися на лікуванні, проходити чисельні медичні обстеження та огляди, процедури. По декілька разів на рік він вимушений перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджено виписками з історії хвороб. Він постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям, як наслідок, рівень взаєморозуміння між членами його сім`ї значно знизився. Через свою інвалідність позивач не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сімю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Просить стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням трудових обов`язків 50000 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, на адресу суду направили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача позов не визнав, надав письмове заперечення на позов, в якому зазначив, що дійсно позивач працював на підприємстві з 05.07.1990 року по 18.09.2014 року на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварювального цеху ПАТ «Запоріжтрансформатор» та був звільнений за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП). Відповідно до п. 16 акта розслідування, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці, недосконалого технологічного процесу. Причиною виникнення професійного захворювання, відповідно до п. 17 акта розслідування, є наявність у повітрі робочої зони : марганцю - 1,88 мг/куб.м. (ГДК 0,2 мг/куб.м.); - заліза оксиду 8,54 мг/куб.м. (ГДК 6,0 мг/куб.м.); - азота оксид 5,2 мг/куб.м. (ГДК 5,0 мг/куб.м.); кремнія діоксид 1,28 мг/куб.м. (ГДК - 1,0 мг/куб.м.); озону 0,12 мг/куб.м. (ГДК - 0,1 мг/куб.м.); шум 95дБ (А) (ГДР 80 дБ (А)). Пунктом 19 акта розслідування встановлено відсутність осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Відповідно довідки Обласної МСЕК № 1 від 26.05.2015 року ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 35 % та встановлено 3 групу інвалідності. Однак, [PERSON] був повідомлений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та свідомо погодилася працювати у вищевказаних умовах. Будучи обізнаною про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоров`я, позивач самостійно продовжував виконувати роботу в таких умовах тривалий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров`я. ПАТ "Запоріжтрансформатор" на виконання вимог ч.1 ст. 7 Закону України "Про охорону праці" та умов колективного договору безоплатно забезпечувало позивача, як працівника, зайнятого на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, лікувально-профілактичним харчуванням (кожного робочого надавалося 0,5 л. молока або рівноцінних харчових продуктів), надавало додаткову оплачувану відпустку терміном 11 днів, здійснювало оплату праці у підвищеному розмірі ) доплачувало 12% від встановленого окладу за шкідливі умови праці, що підтверджується відповідними наказами про перегляд заробітної плати. Вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Просить в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». \~\~\~\~Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом установлено, що [PERSON] з 05 липня 1990 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжтрансформатор», де працював за професією «електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» в зварювальному цеху, в умовах впливу шкідливих факторів. Наказом № 889 від 18.09.2014 року відповідач звільнив його з роботи за ст.36 п. 2 КЗпП України, за угодою сторін. У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у нього було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом форми П-4 від 15.04.2011року. Відповідно до змісту акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор". Причиною виникнення професійного захворювання було визнано: наявність у повітрі його робочої зони: марганцю - 1,88 мг/куб.м. (ГДК 0,2 мг/куб.м.); - заліза оксиду 8,54 мг/куб.м. (ГДК 6,0 мг/куб.м.); - азота оксид 5,2 мг/куб.м. (ГДК 5,0 мг/куб.м.); кремнія діоксид 1,28 мг/куб.м. (ГДК - 1,0 мг/куб.м.); озону 0,12 мг/куб.м. (ГДК - 0,1 мг/куб.м.); шум 95дБ (А) (ГДР 80 дБ (А)). 04.05.2011 року, згідно з довідкою МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, йому рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів. 25.05.2011 року у звязку зі встановленням інвалідності та протипоказаннями до праці в у умовах впливу шкідливих факторів його було переведено на роботу за посадою «прибиральник території». 21.05.2013 року за результатами повторного огляду МСЕК позивачу було підтверджено 3 групу інвалідності. 01.08.2014 року за результатами проходження періодичного медичного огляду позивача було визнано непридатним до праці за професією «прибиральник території». 26.05.2015 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, переохолодження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у лікаря-терапевта, ЛОР-лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування. 29.05.2017 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці,стато-динамічні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, при наявності фактору санаторно-курортне лікування. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності» передбачає відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди i є одним з способів захисту особистих немайнових прав працівника. Спеціальним законом,\~яким урегульовано\~питання відшкодування\~працівникові (застрахованій\~особi)\~за рахунок\~коштів Фонду\~соціального страхування\~вiд\~нещасних випадків\~на виробництві\~та професійних\~захворювань України\~моральної шкоди\~в разі\~нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, якi призвели до втрати працівником працездатності, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, якi спричинили втрату працездатності". Оскільки вiддiлення Фонду соціального страхування вiд нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку зi зміною спеціального закону не має вiдповiдати за завдану моральну шкоду, то в разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, установлених законом. Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Виходячи з положень ст.ст. 153, 158 КЗпП України обов`язок по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці, у тому числі обов`язок вжити заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіту з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань, тощо, покладено на роботодавця. Відповідно до\~розяснень,\~що містяться\~у п.13\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України вiд\~31.03.1995\~р.\~№ 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працiвника у сферi трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно\~до ст.\~23\~ЦК України особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслiдок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членiв\~її ciм'ї\~чи близьких\~родичiв;\~у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідач в повній мірі не забезпечив нешкідливих безпечних умов праці, що викликало у позивача професійне захворювання, інвалідність 3 групи та 35% втрату професійної працездатності. Зазначені обставини спричинили позивачу моральні страждання, оскільки він став інвалідом, перебуває на диспансерному обліку, вимушений часто лікуватися. \~ \~ \~ \~ Визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивача, наслідки отриманого професійного захворювання, характер, ступінь та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, i вважає, виходячи з принципів розумності, виваженості, необхідним стягнути на її користь моральну шкоду у розмiрi 50000 грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved