Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У жовтні 2014 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хмельницький" (далі - позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач1), [PERSON] (далі- відповідач2), Приватного акціонерного товариства "Концерн "ЕКОП" (надалі - відповідач3), у якому просив визнати недійсним інвестиційний договір № 15 від 02 серпня 2002 року, укладений між АТЗТ "Концерн "ЕКОП" та [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 25 червня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати за ОСББ «Хмельницький» право власності на шахту ліфта з тамбуром паркінгу, що знаходиться у будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2002 року між АТЗТ "Концерн "ЕКОП" та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 15, згідно п.1.1 якого участь [PERSON] полягала в інвестування будівництва підсобних приміщень, зокрема шахти ліфту з тамбуром в паркінгу за адресою:[ADDRESS]. Позивач зазначає, що АТЗТ "Концерн "ЕКОП" ліцензії на надання фінансових послуг не отримувало, крім того, конкурс по залученню інвесторів до об'єктів, які розміщені на [ADDRESS], не проводився та відповідно інвестиційний договір не укладався. Позивач стверджує, що інвестиційний договір від 02 вересня 2002 року був укладений вже після готовності закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній комісії. Також, позивач звернув увагу суду на те, що Проектно-будівельний концерн «Укрмонолітспецбуд» не проводив робіт по будівництву ліфтової шахти, яка б сполучувала б житлові поверхи із підземним паркінгом та нежитлових приміщень-офісів на 22 та 23 поверхах будинку [ADDRESS], оскільки такого проектом передбачено не було. 24 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] нежиле приміщення № 65, що знаходиться у будинку [ADDRESS]. На підставі викладено позивач просить суд визнати укладений між АТЗТ "Концерн "ЕКОП" та [PERSON] інвестиційний договір № 15 від 02 серпня 2002 року недійсним з огляду на відсутність відповідного на те дозволу (ліцензії) у АТЗТ "Концерн "ЕКОП", та відповідно - визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 24 червня 2005 року з тих підстав, що [PERSON], не є належним продавцем, тобто власником спірного майна. Крім того, просить визнати право власності на спірне майно за ОСББ «Хмельницький». Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача1 та представник відповідача2 у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, застосувавши положення позовної давності. Відповідач3 та третя особа у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. У відповідності з ст. 12 ЗУ «Про ОСББ» управління неподільним та загальним майном житлового комплексу здійснює управитель шляхом: належної експлуатації житлового комплексу та забезпечення відповідних умов користування власним, неподільним та загальним майном власників; накопичення необхідних коштів на проведення поточних та капітальних ремонтів відповідно до законодавства; отримання відшкодування від винної особи за збитки, заподіяні майну, яке перебуває у нього на балансі, або своєчасного звернення до суду щодо відшкодування збитків у примусовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 квітня 2002 року згідно Акту робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній приймальній комісії був зданий будинок [ADDRESS]. Документацією на проектній стадії було передбачено будівництво чотирьох ліфтів, з яких два грузопасажирські та два пасажирські, проте, замовник відмовився від четвертого ліфту, та відповідно до листа Архітектурно-будівельної компанії «Жежерін» № 554 від 24 листопада 2008 року шахта, яка звільнилась, мала бути резервною для інженерних потреб. 02 вересня 2002 року між АТЗТ "Концерн "ЕКОП" та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 15, у відповідності до п.1.1 якого участь [PERSON] полягала в інвестування будівництва підсобних приміщень, зокрема шахти ліфту з тамбуром в паркінгу за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 року (в редакції, що діяла на час укладання вищезазначеного інвестиційного договору) встанволено, що інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 року забороняється інвестування в об'єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і і держави, що охороняються законом. Частиною З ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 року передбачено, що інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування і таких об'єктів визначаються виключно законами. За частиною 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяються тільки після отримання відповідної ліцензії. У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року визначається, що фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Як вбачається з листа-відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 94/16-9 від 09 січня 2013 року, станом на 09 січня 2013 року інформація про Акціонерне товариство закритого типу Концерн «Екоп» до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи товариство не набувало, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувало. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Під цивільною дієздатністю юридичної особи згідно ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України слід розуміти здатність юридичної особи набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. За таких обставин, позивач просив визнати недійсним інвестиційний договір № 15 від 02 вересня 2002 року, що укладений між АТЗТ «Концерн «Екоп» та [PERSON] недійсним. 24 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] нежиле приміщення № 65, що знаходиться у будинку [ADDRESS]. Нежиле приміщення було зареєстроване за [PERSON] в Київському БТІ на праві приватної власності, про що свідчить запис у реєстровій книзі за реєстровим номером 5735-п від 07 липня 2005 року. Позивач вважає, що з огляду на те, що [PERSON] не є власником спірного майна, то і відчужувати його не мав права, а відтак просить визнати укладений Договір купівлі-продажу від 24 червня 2005 року недійсним, та визнати право власності на спірне майно за позивачем. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, перебіг позовної давності для позивача починається з дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права та пов'язується з наявністю у позивача порушеного права. Як вбачається з матеріалів справи, Інвестиційний договір № 15 між ПрАТ «Концерн «ЕКОП» та [PERSON] було укладено 02 серпня 2002 року. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] було укладено 24 червня 2005 року. Отже, строк позовної давності за вимогою про визнання недійсним інвестиційного договору сплинув 03 серпня 2005 року, а за Договором купівлі - продажу - 25 червня 2008 року. Навіть якщо припустити, що Позивач не знав про укладення Інвестиційного Договору та Договору купівлі-продажу у 2002 році та 2005 році відповідно, то Шевченківським районним судом м. Києва від 08 квітня 2009 року прийнято рішення про визнання за [PERSON] права власності спірне майно. Дана справа розглядалася за безпосередньої участі Позивача, і рішенням суду досліджувалися Інвестиційний договір, Договір купівлі-продажу, та інші обставини, пов'язані зі спірним майном. Крім того, в матеріалах справи знаходиться лист Архітектурно-будівельної компанії «Жежерін» №554 від 24 листопада 2008 року до Голови правління ОСББ «Хмельницький», в якому його офіційно інформують, що за розрахунками, які підготувало ПрАТ «Концерн «ЕКОП» на стадії робочої документації, 4 ліфта перебільшує потреби мешканців 20 житлових поверхів (60 квартир), відмова ПрАТ «Концерн «ЕКОП» від четвертого пасажирського ліфта зменшувала вартість будівництва, не порушуючи нормативів; за угодою між ПрАТ «Концерн «ЕКОП» та інвестором трьох квартир на останньому поверсі за кошти інвестора була виготовлена з відповідними протипожежними заходами технічна документація і будівництво четвертого ліфта з зупинками в паркінгу, на першому поверсі, та на рівні квартир інвестора; таке рішення було погоджено з ПрАТ «Концерн «ЕКОП» (замовником будівництва) та пожежною інспекцією і прийнято державною приймальною комісією. Проте, позивач захистом свого порушеного права звернувся лише у жовтні 2014 року, тобто, із пропуском встановленого законодавством строку позовної давності. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не наведено жодних поважних причин, що зумовили звернення із позовом тільки у жовтні 2014 року, а тому, враховуючи, що стороною відповідача заявлено клопотання про застосування спливу позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що строк позовної давності сплинув.

Outcome: dismissed