Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 грудня 2015 року звернувся до Дзержинського районного суду з позовом, в якому просив звільнити з під арешту транспортний засіб марки ВАЗ 111940-134-30 легковий комбі-В, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі ХТА111940В0143172, державний номер [NUMBER], який було накладено старшим слідчим прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова юристом 1-го класу [PERSON] постановою про накладення арешту на майно від 18.02.2011 року. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач в особі представника [PERSON] зазначив наступне. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року за [PERSON] визнано право власності на вказаний автомобіль ВАЗ 111940-134-30 легковий комбі-В, 2011 року випуску, рішення набрало законної сили. При спробі зареєструвати автомобіль ВАЗ 111940-134-30 в Державній автомобільній інспекції Харківської області, позивач дізнався, що автомобіль перебуває під арештом згідно постанови старшого слідчого прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова юриста 1-го класу [PERSON] про накладення арешту на все майно обвинуваченого по карній справі № 83100436 [PERSON]. В реєстрації автомобіля було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту з даного автомобіля. В судове засідання прибув представник позивача, який позов підтримав в повному обсязі та з посиланням на письмові докази просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач в особі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, однак надіслав на адресу суду листа, в якому просив розглянути справу за його відсутності та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Третя особа в особі Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання також не з'явилась, про дату та час судового слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року за [PERSON] визнано право власності на автомобіль ВАЗ 111940-134-30 легковий комбі-В, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі ХТА111940В0143172, державний номер [NUMBER]. Рішення набрало законної сили. Попереднім власником даного автомобіля був [PERSON], який придбав даний автомобіль у кредит в ПАТ "Астра Банк" за кредитним договором № 310006022985007 від 15.02.2011 р. На виконання даного кредитного договору 06.07.2012 р. додатково був укладений договір поруки з [PERSON], який став солідарним боржником за основним кредитним договором. У зв'язку з не виконанням [PERSON] грошового зобов'язання за кредитним договором, всю заборгованість було сплачено позивачем [PERSON], на підтвердження чого представник позивача надав суду довідку № 05-3063936/1 від 26.08.2015 р. тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" до якого з 02.12.2013 р. перейшли права за первісним кредитним договором ПАТ "Астара Банк". Крім того, надано довідку № 05-3063936 від 21.08.2015 р. тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" про те, що кредитний договір № 310006022985007 від 15.02.2011 р. припинив свою дію з 17.08.2015 р. у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до позичальника по кредитному договору № 310006022985007 від 15.02.2011 р. В листопаді 2015 року при спробі зареєструвати автомобіль ВАЗ 111940-134-30 легковий комбі-В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] у ДАІ Харківської області, [PERSON] дізнався, що автомобіль перебуває під арештом, хоча при отриманні в рамках цивільного провадження в попередній справі витягу з державного реєстру заборон відчуження рухомого майна інформація про арешт автомобіля була відсутня. Будь-які іншу інформацію щодо вказаного автомобіля у ДАІ Харківської області позивач в особі представника отримати не зміг, у звязку з цим був поданий адвокатський запит, на який отримав наступні відомості: «Відповідно до наявних електронних баз та електронної бази даних НАІС ДДАІ Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, легковий автомобіль ВАЗ 111940, 2011 року випуску, кузов ХТА111940В0143172, колір сірий, двигун 2656242, зареєстровано 15.02.2011 року на імя громадянина [PERSON], [INFO]. На транспортний засіб закріплено номерні знаки АХ5294СІ та видано свідоцтво про реєстрацію САЕ341710. 04.03.2011 року на виконання постанови старшого слідчого прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова юриста 1-го класу [PERSON] про накладення арешту на майно обвинувачених по карній справі № 83100436, на все майно [PERSON], [INFO] накладено арешт». До відповіді на адвокатський запит від 19.11.2015 р. №27/20/7 додано супровідний лист та копія постанови про накладення арешту на майно [PERSON] від 18.02.2011 року. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини 2 статті 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 (із наступними змінами), в силу ст.31 ЦПК сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 (із наступними змінами), «відповідачами у справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція». Постановою Пленуму Верховного Cуду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (пункт 16) передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (стаття 24 ЦПK України, стаття 12 ГПK України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Відповідно до ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 протоколу №1 Конвенції гарантує кожному майнове право право власності. Згідно з практикою Європейського Суду, ст. 1 Протоколу №1 включає в себе три норми. Перша, загальна, норма стверджує принцип поваги права власності. Друга норма стосується позбавлення майна і обумовлює таке позбавлення певними обставинами. Третя норма визнає, що держави-учасниці Конвенції мають право контролювати використання власності відповідно до інтересів суспільства. Перш ніж розглянути питання про те, чи була дотримана перша норма, Суд повинен визначити, чи були застосовані дві останні норми. Тобто друга і третя норми як такі, що стосується окремих випадків втручання у право на повагу до власності, повинні тлумачитись у світлі загальної першої норми. Визнаючи право кожного на безперешкодне користування своїм майном, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції по суті є гарантією права власності. Про це прямо говорять слова «майно», «власність», «користування власністю». Право розпоряджатись своїм майном є звичайним та основоположним аспектом права власності. Поняття права власності має автономне значення у практиці Суду, яке не залежить від формальних кваліфікацій із внутрішнього права. Так, поняття власності не обмежується правом власності на фізичні речі: деякі інші права та вигоди, що створюють майно можуть бути розглянуті як «права власності» і, отже, як власність для цілей ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції. Остання охоплює і майнові цінності, включаючи чи право вимоги, за яким заявник може претендувати, як мінімум, на законне очікування отримання ефективного користування правом власності. Таким чином, позивач надав суду достатні письмові докази неможливості зареєструвати за рішенням суду своє право власності на автомобіль ВАЗ 111940, 2011 року випуску, кузов ХТА111940В0143172, колір сірий, двигун 2656242, державний номер [NUMBER] та на власний розсуд розпоряджатись цим автомобілем, що є підставою для задоволення даної позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved