Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 3» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у справі [PERSON] , має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проте від його виховання злісно ухиляються. Батько у свідоцтво про народження дитини записаний згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах з 24.05.2019 року. Мати покинула дитину в пологовому будинку, у зв`язку із чим дитина була влаштована до КНП ХОР "Обласний спеціалізований будинок дитини "Гіппократ" на повне державне утримання, та згодом переведена на виховання до КНП ХОР "Обласний будинок дитини № 3" де перебуває на теперішній час. За час перебування дитини у будинку дитини, мати жодного разу її не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась станом здоров`я, не намагались повернути дитину до дому. Відповідач свідомо не займається вихованням дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя. Враховуючи викладене Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від від 24.02.2020 року (суддя Шевченко Г.С.) відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Розпорядженням заступника керівника апарату за № 160 від 19.05.2020 року призначено проведення повторного автоматичного розподілу вищезазначеної цивільної справи, в результаті чого справу було передано судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Федоровій О.В. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.05.2020 року справу прийнято до провадження судді Федорової О.В. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 08.07.2020 року від уповноваженого представника позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання та розміщенням оголошення про виклик на офіційному сайті Фрунзенського районного суду м. Харкова, причини неявки відповідач суду не повідомляла, відзив та будь-яких заяв та клопотань від відповідача до матеріалів справи не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» від 08.07.2020 року, в яких представник третьої особи не заперечував проти заявлених позовних вимог, та вказав, що вважає позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, заслухавши, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 26.04.2019 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 26.04.2019 року, відомості про батька [PERSON] , [INFO] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дитини, [PERSON] , покинула малолітнього [PERSON] , [INFO] в КНП "Міський перинатальний центр" ХМР, про що було складено відповідний Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішній справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 22.05.2019 року. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 2-2-52 від 24.05.2019 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік з підстави проживання в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. З матеріалів справи вбачається, що з 06.08.2019 року по 22.10.2019 рік малолітній [PERSON] , 2019 року народження, виховувався в КНП ХОР ОСБД "Гіппократ" та на підставі путівки Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 17.10.2019 року № 02-03-19/104 дитину переведено до КНП ХОР "Обласний будинок дитини № 3", де він на сьогодні перебуває. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11.03.2020 року за № 189, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно до ст. 165 СК України - право на звернення з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, а також орган опіки та піклування. Згідно зі ст. 164 СК України - батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та ухиляється від вказаних обов`язків, у зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову в цій частині. Крім того, суд зазначає, що відповідач не позбавлена права ініціювати питання поновлення батьківських прав згідно зі ст. 169 СК України. Крім того, згідно зі ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved