Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з Відповідачем з 2008 року по 2009 рік проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу. Від цивільного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON] Про її вагітність Відповідач знав та на словах визнавав батьківство дитини. Однак, на момент народження дитини сторони посварились та мешкали окремо один від одного. Відповідач відмовлявся подавати спільну заяву про реєстрацію батьківства сина до органів РАЦС, тому запис батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводилось за прізвищем Позивача, а ім'я та по батькові записано з слів останньої в порядку, передбаченому у ст. 135 СК України. Після народження сина сторони помирилась та проживали деякий час разом, виховували сина, вели спільне господарство. На даний час Позивач разом з сином мешкає окремо від Відповідача. [PERSON] спілкується з сином, забирає його до себе на вихідні дні, але матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча зобов'язаний це робити згідно ст. 180 СК України. Уточнивши позовны вимог, Позивач просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON]; зобов'язати Дзержинський відділ державної РАЦС внести зміни до актового запису №121 від 24.02.2010 року про народження [PERSON], а саме з "[PERSON]" на "[PERSON]"; та записати батьком дитини Відповідача, а також стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа в судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом , якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження Серії [NUMBER] батьком [PERSON] записаний [PERSON] (а.с. 7). Відомості про батька в зазначене свідоцтво про народження [PERSON] записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України (а.с. 10). Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За відсутністю заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 та 127 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду, відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України. Приписами ст. ст. 126,127 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. В свою чергу положеннями ч. 2,3 ст. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Пленум Верховного Суду України в п. 9 своєї постанови № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). За таких обставин, зважаючи на визнання [PERSON] позову, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в частині визнання батьківства. Позивач, з урахуванням заяви від 03.06.2015року за № 7918 просить суд зобов'язати Дзержинський Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни до актового запису № 121 від 24.02.2010 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON], а саме змінити прізвище та по батькові дитини з "[PERSON]" на "[PERSON]", та вказати батьком [PERSON]. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 і 127 цього Кодекс, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено і це не заперечується відповідачем, що відомості про батька [PERSON] , 2010 року народження внесені за вказівкою матері, зважаючи на вимоги ст. 134 СК України, суд вважає за можливе одночасно ухваленням рішення про визнання батьківства внести зміни до актового запису про народження в частині прізвища та по батькові дитини, а також в частині відомостей про батька дитини. Крім цього, позивач просить суд вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що сторони у справі мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із положенням ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається з Довідки №888 від 23.04.2015 року [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач дійсно не утримує свою дитину, яка знаходиться на утриманні позивачки, тому, відповідно до ч. 2 ст. 180 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України). Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позов задоволено, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави, оскільки Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 135, 136, 138, 180, 181, 183, 184, 191, 367 СК України та

Outcome: approved