Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення відсотків та інфляційних втрат за користування коштами. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 березня 2010 року померла [PERSON], на ім'я якої у Вінницькій філії банку "Приватбанк" був відкритий депозитний вклад "Стандартний" від 26.02.2008 №SAMDN25000700982704. Не дивлячись на отримані позивачами свідоцтва про право власності та про право на спадщину, банк, при видачі тіла вкладу, відмовився виплачувати відсотки по ньому, мотивуючи це "політикою банку". Лише в судовому порядку позивачам вдалось довести, що банк порушив свої зобов'язання по банківському договору та законодавство України з цього питання та рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20.07.2015 банк зобов'язано виплатити відсотки в сумі 4542,10 грн., нараховані станом на 11.03.2011, тобто на дату звернення позивачів в банк за коштами по вкладу. 11.12.2015 постановою Жовтневого ДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду, яке 21.12.2015 приєднано до зведеного виконавчого провадження, в якому ПАТ КБ "Приватбанк" являється боржником, але банк всіляко ухилявся від виконання рішення суду. Як зазначають позивачі, оскільки суму боргу позивачам було повернуто лише 30.01.2018, то і розрахунок втраченої вигоди необхідно здійснювати за весь період заборгованості, тобто з 12.03.2011 до 30.01.2018 включно. На думку позивачів з 12.03.2011 позивачі були позбавлені права користуватися своїм майном, у зв'язку з чим зазнали значних втрат, оскільки вказаними коштами вони планували поповнити вклад "Дитячий", який відкрито у цьому ж банку під 18% річних на ім'я [PERSON] на користь її доньки - [PERSON]. Так, станом на 12.03.2011, згідно з офіційним курсом НБУ 1 дол. США = 7,99 грн., тому борг банку становив 4542,10/7,99=568,47 дол. США. За офіційним курсом НБУ станом на день повернення коштів 30.01.2018 1 дол. США=28,246515, позивачам повернули 160,80 дол. США. Тобто втрати в розрахунку до валюти 1 категорії склали 407,67 дол. або 11515,26 грн. Отже, банк продовжує користуватись коштами, які він "заробив" за рахунок втрат позивачів. В силу викладених обставин позивачі звернулися до суду з даним позовом, у якому просили стягнути з відповідача на їх користь за весь час прострочення грошової заборгованості по виплаті відсотків грошову компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми 941,52 грн., і відповідно 7171,33 грн., що разом складає 8112,85 грн. 20 березня 2018 позивачами було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останні просили стягнути з відповідача 3% річних - 939,65 грн., інфляційні втрати - 7143,73 грн., загальна сума яких складає 8083,38 грн. (а.с. 42) Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак 08 травня 2018 року звернувся до суду із заявою у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за його відсутності. (а.с. 86) Позивач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, однак 07 травня 2018 року надіслала до суду заяву, у якій зазначила про те, що розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, що розцінюється судом як підтримання позивачем заявлених нею позовних вимог. У вказаній заяві остання також зазначила про те, що вона категорично не погоджується із відзивом, наданим представником відповідача по даній справі, оскільки жодної інформації щодо дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у відзиві не наводиться. Крім того, відповідач є юридичною особою, але відзив не містить ні номеру реєстрації вихідної кореспонденції, ні дати складання документу, а копія відзиву та доданих до нього документів не було надіслано іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду. Таким чином, на думку останньої, даний відзив не може братись судом до уваги. Разом з тим, суть відзиву відповідача зводиться до помилкового заперечення про те, що депозитним вкладом не передбачено обов'язку банку щодо відшкодування 3% річних, збитків та інфляції, пені та упущеної вигоди за прострочення виконання зобов'язання, адже суть позовної вимоги це санкції за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань відповідачем. (а.с. 82) Представник відповідача в судове засідання не з'явився, при цьому 08 травня 2018 року, представник ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] надіслав до суду заяву про відкладення розгляду даної справи, яка мотивована зайнятістю представника банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. (а.с. 85) Однак, вказане клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки жодного доказу на підтвердження перебування представника банку в іншому судовому засіданні до клопотання не додано, при цьому дата судового засідання попередньо була узгоджена зі сторонами, в тому числі й з представником ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] Таким чином, причини неявки представника відповідача в судове засідання суд вважає не поважними, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи без участі представника відповідача. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, що був надісланий до суду 11.04.2018, представник відповідача зазначив про те, що ПАТ КБ "Приватбанк" вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки спадкоємцям [PERSON], на їх вимогу від 11.03.2011 про закриття депозитного рахунку та повернення вкладу, було виплачено 02.04.2011 - 10019,61 грн., 19.04.2012 - 2003,94 грн. Таким чином, зобов'язання банку щодо повернення депозитного вкладу було виконано банком ще у 2011 році, при цьому рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20.07.2015 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто на користь позивачів нараховані відсотки станом по дату звернення, а саме по 11.02.2011. Вказане судове рішення пред'явлено позивачами до виконання з порушенням вимог законодавства. На думку відповідача, позивачем не доведено, що ПАТ КБ "Приватбанк" порушено зобов'язання за договором, а відтак відсутній причинно - наслідковий зв'язок між діями ПАТ КБ "Приватбанк" та стягненням судом інфляційних втрат та 3% річних. Умовами договору банківського вкладу №SAMDN25000700982704 "Стандарт" не передбачено обов'язку банку щодо відшкодування 3% річних, збитків від інфляції, пені та упущеної вигоди за прострочення виконання зобовязання. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачі довідались про порушення свого права ще у квітні 2011 року, а тому позов подано зі спливом строку позовної давності. (а.с. 72-76) Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року у справі №127/1385/14-ц, 26 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу №SAMDN25000700982704 («Стандарт») (далі по тексту Договір), відповідно до якого банк прийняв від останньої вклад у розмірі 10 000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 14 відсотків річних. Згідно додаткових угод до договору відсоткова ставка за вкладом збільшена на 0, 50 %. 03 березня 2010 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку грошового вкладу №SAMDN25000700982704 (1/2 частка належить [PERSON] як одному із подружжя). Спадкоємцями [PERSON] є її чоловік [PERSON], дочка [PERSON], які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, та батько [PERSON], який свідоцтво не отримав. 11 березня 2011 року позивачами подано заяви в Банк щодо повернення вкладу з нарахованими відсотками. Спадкоємцям на вимогу від 11 березня 2011 року про закриття депозитного рахунку та повернення вкладу було виплачено: 02 квітня 2011 року - 10019, 61 грн.; 19 квітня 2012 року - 2003, 94 грн. Однак, вважаючи, що банком не в повній мірі повернута позивачам сума вкладу та відсотки, останні звернулися до суду з відповідною позовною заявою, за наслідками розгляду якої рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року у справі №127/1385/14-ц стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] та [PERSON] суму відсотків по депозитному вкладу від 26.02.2008 року №SAMDN25000700982704 в сумі 4542,10 грн. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено вище та встановлено судом, позивачами заяви в Банк щодо повернення вкладу з нарахованими відсотками було подано 11 березня 2011 року. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що суму відсотків по депозитному вкладу від 26 лютого 2008 року №SAMDN25000700982704 в розмірі 4542,10 грн., яку стягнуто з відповідача на підставі вищевказаного рішення суду від 20 липня 2015 року, фактично сплачено позивачам лише 30 січня 2018 року, що підтверджується історією по картковому рахунку [PERSON] з 01.01.2018 по 31.01.2018. (а.с. 11). Отже, судом встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" не було своєчасно виконано зобов'язання щодо виплати позивачам відсотків за договором банківського вкладу в сумі 4542,10 грн., а також тривалий час не виконувалося рішення суду про стягнення цієї суми. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, зумовлені простроченням відповідачем виконання зобов'язання, а саме несвоєчасною виплатою відповідачем відсотків за договором банківського вкладу, в тому числі у звязку з несвоєчасним виконанням рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.07.2015 у справі №127/1385/14-ц, є обґрунтованими. Однак, що стосується розміру інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема з розрахунку заборгованості, позивачами заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 7143,73 грн. та 3% річних в розмірі 939,65 грн., які нараховано на заборгованість по невиплачених відсотках за договором вкладу в сумі 4542,10 грн. за період з 12.03.2011 (день наступний за днем звернення до банку про повернення вкладу) по 30.01.2018 (день фактичної сплати коштів згідно з рішенням суду). Перевіряючи проведені позивачами розрахунки судом встановлено, що наведений останніми розрахунок є помилковим, оскільки позивачами безпідставно проведено нарахування по 30 січня 2018 включно, так як останнім днем прострочення виконання зобовязання є 29 січня 2018 включно, оскільки 30 січня 2018 року заборгованість відповідачем повністю погашена. Крім того, позивачами при обрахунку інфляційних втрат безпідставно, в кожному наступному місяці до суми заборгованості на яку здійснювалися нарахування додавалася сума інфляційних втрат за попередній місяць. Таким чином, позивачами, у кожному наступному місяці інфляційні втрати нараховувалися не лише на суму боргу (4542,10 грн.), але й на суму інфляційних втрат нарахованих у попередньому місяці, що не узгоджується з положеннями статті 625 ЦК України. Провівши самостійний розрахунок судом встановлено, що інфляційні втрати, нараховані на заборгованість в сумі 4542,10 грн. за період з 12.03.2011 по 30.01.2018 складають 6300,83 грн., а 3% річних складають 939,00 грн. З огляду на наведене позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню в сумі 7239,83 грн., з яких 6300,83 грн. інфляційні втрати та 939,00 грн. - 3% річних. Що стосується посилання представника відповідача на пропуск позивачами строку позовної давності, то такі посилання суд вважає помилковим, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 березня 2011 року позивачі звернулися до відповідача з заявами щодо повернення вкладу з нарахованими відсотками. 02 квітня 2011 року та 19 квітня 2012 року відповідачем виплачено позивачам 12023,55 грн., а в решті виплат відмовлено. Вважаючи, що банком не в повній мірі повернута позивачам сума вкладу та відсотки, останні звернулися до суду з відповідною позовною про стягнення недоплаченої заборгованості. (справа №127/1385/14-ц) Вказана справа розглядалася судоми неодноразово. Зокрема, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 25 червня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2014 року в частині відмови у нарахуванні та виплаті відсотків по депозитному вкладу скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] та [PERSON] суму відсотків по депозитному вкладу в сумі 2210 грн. 61 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 25 червня 2014 року скасовано в частині вирішення спору про нарахування та виплату суми вкладу, процентів за депозитним вкладом у розмірі 5 090,57 грн., справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 52-60) За наслідками нового розгляду справи, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] та [PERSON] суму відсотків по депозитному вкладу від 26.02.2008 року №SAMDN25000700982704 в сумі 4542,10 грн. (а.с. 61-65) Відповідно до статті 319 ЦПК України (в редакції станом на 20.07.2015) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Отже, 20 липня 2015 року апеляційний судом Вінницької області встановлено наявність у ПАТ КБ «Приватбанк» простроченого зобовязання з виплати позивачам відсотків по депозитному вкладу від 26 лютого 2008 року №SAMDN25000700982704 в сумі 4542,10 грн., а відтак саме з 20 липня 2015 року розпочався перебіг строку позовної давності до вимог позивачів про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, оскільки до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка розпочалася для позивачів 20 липня 2015 року та відповідно спливала 20 липня 2018 року, а тому враховуючи те, що до суду з позовною заявою у даній справі позивачі звернулися 10 лютого 2018 року (поштовий штамп на конверті а.с. 17), строк позовної давності позивачами не пропущено. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 939,00 грн. - 3% річних та 6300,83 грн. - інфляційних втрат обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з помилковим їх обрахунком. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачів слід стягнути 628,96 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial