Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління та [PERSON] про визнання наказу недійсним, шляхом направлення 30.01.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 03.02.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.05.2005 укладений договір оренди землі площею 1,98 га, кадастровий номер 3521480500:02:000:9013, яка знаходиться на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, строком на 10 років. Договір зареєстрований у Голованівському відділі земельного кадастру 05.05.2005, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис №292. Строк дії договору землі закінчувався 05.05.2015. Представник позивача зазначив, що рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2016 вказаний договір оренди землі визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та зобов`язано Головне управління укласти із позивачем угоду про поновлення договору оренди землі та той самий строк і на тих самих умовах. Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.11.2016, таким чином, строк дії договору оренди землі закінчується 05.05.2025. Представник позивача вказує, що наказом Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі: рілля площею 2 га, кадастровий номер 3521480500:02:000:9013 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3521480500:02:000:9013, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] [INFO] . Представник позивача зазначає, що протягом дії договору позивач належним чином виконує обов`язки орендаря та своєчасно і в повному розмірі сплачує орендну плату, таким чином є законним користувачем зазначеної земельної ділянки до 05.05.2025. Разом з тим, Головним управлінням під час дії вказаного договору оренди землі, який не змінено та не розірвано, прийнято наказ, яким передано земельну ділянку, яка є об`єктом договору оренди, у власність третій особі. Даний наказ Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ порушує права та законні інтереси позивача, а тому має бути визнаний недійсним. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), які передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і в примусовому порядку, з об`єктивних та суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначені у ст. 141 ЗК України є вичерпним. Однак, незважаючи на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2016, Головне управління жодних дій щодо підстав, передбачених ст. 141 ЗК України не вчинило, фактично відмовившись від виконання договірних зобов`язань в односторонньому порядку, поставивши під сумнів рішення суду. Також Головним управлінням не вчинено і жодних дій щодо припинення договору оренди землі, передбачених ст. 31 Закону України "Про оренду землі", а тому без вирішення питання щодо припинення права позивача користування земельною ділянкою в порядку, визначеному ЗК України, оформлення права на землю за іншою особою є таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 116 ЗК України. З огляду на викладене, позбавлення позивача права користування є незаконним, невиправданим та непропорційним у контексті критеріїв, визначених Європейським судом з прав людини, а тому є ніщо іншим, як втручання Головним управлінням у мирне володіння позивачем своїм майном. Визнання недійсним оспорюваного наказу не позбавляє можливості [PERSON] оформити право власності на іншу аналогічну за розміром та цільовим призначенням ділянку при наявності у даної особи права на отримання у власність земельної ділянки. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 14, 19 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 116, 141 ЗК України, представник позивача просив визнати недійсним наказ Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Ухвалою суду від 05.02.2020 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). 13.02.2020 представник позивача [PERSON] усунув недоліки позовної заяви, після чого 17.02.2020 ухвалою суду провадження в даній справі відкрито, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Також 17.02.2020 за клопотання представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування у Головного управління належним чином завіреної копії «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] », затвердженого наказом Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ та у Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області належним чином завіреної копії реєстраційної справи на земельну ділянку з кадастровим номером 3521480500:02:000:9013, на виконання якої 28.02.2020 з Головного управління та 02.03.2020 з Голованівської РДА надійшли витребувані докази. 10.03.2020 від відповідача Головного управління до суду надійшов відзив на позов, який прийнято судом до розгляду та приєднано до матеріалів справи. У відзиві Головне управління зазначає, що у відповідності до чинного законодавства відповідачу [PERSON] було надано у власність земельну ділянку, яка перебувала у державній формі власності та не мала на той час ніяких обтяжень. Обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря, оскільки право на оренду виникає з моменту підписання договору, а можливість користування - з моменту реєстрації речового права. Однак позивач порушила земельне законодавство шляхом ухилення від державної реєстрації земельної ділянки, так як по рішенню суду мала змогу зареєструвати своє право з 2016 року. Головним управлінням під час перевірки земельної ділянки державної форми власності, яку бажала отримати [PERSON] , не було виявлено будь яких обтяжень щодо бажаної земельної ділянки, на що в подальшому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджено проект щодо надання у власність земельної ділянки, після чого [PERSON] зареєструвала за собою право приватної власності на вказану земельну ділянку. Головне управління вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено, оскільки задоволення позову буде порушувати права приватної власності [PERSON] (а.с. 134-137 т. 1). 30.07.2020 від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій зазначив, що суть захисту позивача спрямована на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка перебуває в неї в оренді на підставі договору оренди землі, який поновлено на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Позивач посилалась на те, що [PERSON] порушуються її права щодо користування земельною ділянкою, яка перебуває у її (позивача) володінні та користуванні на підставі договору оренди землі. Правовідносини щодо витребування земельної ділянки, які виникли між сторонами є правовідносини з користування земельною ділянкою та їх розгляд як пов`язане з позбавленням володіння порушення майнового права, а тому в такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Титульний володілець спірної земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права користування цією ділянкою, зокрема вимагаючи повернути таку ділянку. Позивач у справі є законним орендарем земельної ділянки (титульним володільцем), тому відповідно до положень ст. 27, ч. 2 ст. 152 ЗК України, вона має право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою навіть від власника цієї земельної ділянки для захисту свого майнового права. Отже, належним способом захисту порушених прав позивача є саме негаторний позов. Представник позивача вказав, що на [PERSON] , як нового власника спірної земельної ділянки, перейшли всі права та обов`язки орендодавця цієї землі, визначені договором оренди, який на час звернення позивача до суду є чинним. Зміна предмету позову спрямована виключно на реальний та ефективний захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Просив витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2, 00 га., у тому числі: 2,00 га ріллі, кадастровий номер 352140700:02:000:9013, яка знаходиться на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області на праві оренди відповідно до договору оренди землі від 05.05.2005, зареєстрованого у Голованівському районному відділ земельного кадастру 05.05.20005, про що в державному реєстрі земель вчинено запис №292 (а.с. 231-236 т. 1). Ухвалою суду від 31.07.2020 заява про зміну предмету позову прийнята до розгляду. 08.10.2020 від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що перевіркою відомостей Державного земельного кадастру України стосовно земельної ділянки, яка є предметом спору (352140700:02:000:9013), встановлено, що дана ділянка у зв`язку з поділом 03.04.2020 (вже після відкриття провадження у справі) перенесена в архів, а за рахунок неї утворено дві нові ділянки, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 3521480500:02:001:0012 площею 1 га. та з кадастровим номером 3521480500:02:001:0013 площею 1 га., тобто, земельна ділянка, про витребування якої подано позов у даній справі, була поділена в її межах на 2 інші земельні ділянки і ці дії були здійсненні відповідачами після звернення позивача до суду з даним позовом вже під час розгляду справи в суді до прийняття остаточного рішення у цьому спорі, що свідчить про недобросовісність поведінки відповідачів. Однак формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Просить витребувати у [PERSON] та передати [PERSON] земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 1 га., кадастровий номер 3521480500:02:001:0012 та площею 1 га., кадастровий номер 3521480500:02:001:0013, які знаходяться на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, на праві оренди відповідно до договору оренди землі від 05.05.2005, зареєстрованого у Голованівському районному відділ земельного кадастру 05.05.20005, про що в державному реєстрі земель вчинено запис №292 (а.с. 37-41 т. 2). 05.11.2020 проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, оскільки судову повістку було вручено її представнику [PERSON] . Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про уточнення позовних вимог. Пояснив, що Головне управління порушило право позивача, оскільки передало у власність [PERSON] земельну ділянку, яку орендує позивач. [PERSON] хоч і зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому розділила на дві земельні ділянки, однак реєстрація права власності на земельну ділянку, не впливає на захист права власності позивача у формі оренди землі. Суть позову не зводиться до позбавлення права власності [PERSON] на земельну ділянку, а лише усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачем, при цьому [PERSON] залишається власником спірної земельної ділянки. Головне управління повинно було врахувати те, що спірна земельна ділянка перебувала в оренді позивача, а тому не мала права передавати цю земельну ділянку у власність [PERSON] . Укладення додаткової угоди щодо спірної ділянки, після ухвалення рішення суду, не є необхідним, оскільки договір визнаний поновленим саме судом, тоді як державна реєстрація договору оренди землі лише фіксує вже набуте право. Просив задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, оскільки судову повістку було вручено її представнику [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що [PERSON] правомірно отримала у власність земельну ділянку. Позивач не зареєструвала своє право оренди земельної ділянки, із заявою про укладення додаткової угоди до Головного управління не зверталась, а тому не набула права оренди земельної ділянки за рішенням суду про поновлення договору оренди землі. При цьому, право оренди починає діяти з моменту державної реєстрації правочину, укладеного на набуття права оренди. В матеріалах справи позивачем вказується про те, що площа земельної ділянки становить 1,97 га., тоді як насправді у власність [PERSON] перейшла у власність земельна ділянка площею 2 га., тобто це різні земельні ділянки. Відповідач [PERSON] жодним чином не порушувала права позивача, тоді як ніхто не може бути позбавлений права власності, отриманого в законний спосіб, в тому числі - при помилці органу державної влади, які не можуть перекладатись на інших осіб. Рішення суду саме по собі не може поновлювати договір оренди землі без укладення додаткової угоди та державної реєстрації такої угоди. Позивач не вжила жодних дій для набуття права оренди землі, в тому числі - не зверталась до державної виконавчої служби. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Головного управління в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про отримання 12.11.2020 рекомендованого листа з судовим викликом, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав (а.с. 86 т. 2). Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.05.2005 між Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та позивачем було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Голованівському районному відділ земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.05.2005 №292, за умовами якого, позивач набула право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1,98 га., кадастровий номер 3521480500:02:000:9013, яка розташована на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в сумі 724,65 грн. за весь період користування землею (а.с. 13-17 т. 1). Згідно копії додаткової угоди до договору оренди землі від 05.05.2005, укладеної 23.12.2010 між Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та позивачем, сторони додаткової угоди узгодили розмір орендної плати, який встановили в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 188,12 грн. на рік (а.с. 18 т. 1). Відповідно копії рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2016 по справі №386/691/16-ц, договір оренди земельної ділянки площею 1,98 га., кадастровий номер 3521480500:02:000:9013, укладений 05.05.2005 між Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та позивачем, зареєстрований у Голованівському районному відділ земельного кадастру від 05.05.2005 за №292, визнано поновленим з 05.05.2015 до 05.05.2025 на умовах, передбачених цим договором; зобов`язано Головне управління укласти з позивачем угоду про поновлення договору оренди землі (а.с. 19-21 т. 1). Як вбачається з копії податкового повідомлення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 12.06.2019 та копій квитанцій АТ КБ ПриватБанк від 01.07.2019 і від 18.05.2018, позивач за користування орендованою земельною ділянкою сплачувала орендну плату за 2019 рік в сумі 281,96 грн. та за 2018 рік в сумі 845,88 грн. (а.с. 22-23 т. 1). Згідно копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відносно [PERSON] , остання звернулась до Головного управління із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яку наказом Головного управління від 18.07.2019 задоволено та [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою; ТОВ "АЛЬТЕРРА" на замовлення [PERSON] розроблено проект землеустрою; 30.09.2019 Головним управлінням проект землеустрою погоджено (а.с. 78-100 т. 1). Наказом Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2 га., кадастровий номер 3521480500:02:000:9013 (а.с. 26 т. 1). Відповідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно...> №192082006 від 09.12.2019 та копії Інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.12.2019, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га., кадастровий номер 3521480500:02:000:9013, розташовану на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області; право приватної власності зареєстровано на підставі наказу Головного управління від 31.10.2019 №11-6704/14-19-СГ (а.с. 27-28 т. 1). Як вбачається з копії реєстраційної справи щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3521480500:02:000:9013, право приватної власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] зареєстровано за заявою останньої від 07.11.2019 державним реєстратором Голованівської селищної ради Кіровоградської області Заболотною О.С. (а.с. 105-111 т. 1). Згідно роздруківки інформації Державного земельного кадастру про історії формування земельних ділянок з кадастровим номером 3521480500:02:001:0012 площею 1 га. та кадастровим номером 3521480500:02:001:0013 площею 1 га., копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно...> №227274587 від 07.10.2020 та копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно...> №227274262 від 07.10.2020, земельна ділянка з кадастровим номером 3521480500:02:001:0012 площею 1 га. та земельна ділянка з кадастровим номером 3521480500:02:001:0013 площею 1 га., які розташовані на території Вербівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та належать на праві приватної власності [PERSON] , утворені шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 3521480500:02:000:9013 (а.с. 42-50 т. 2). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а відповідно до ч.1\~ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України). Пунктом другим частини першої ст. 3\~ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №145/2047/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2020 по справі №387/970/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №145/2047/16-ц зазначено, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. У пункті «а» частини першої ст.\~81\~ЗК України зазначено, що однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є придбання за цивільно-правовими угодами. Частиною першою ст. 93 ЗК України, як один з видів права на землю, визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України). Підстави припинення договору оренди землі визначені ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Процедура поновлення договору оренди землі, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин між позивачем та Головним управлінням, визначалась ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла до 15.07.2020, згідно якої відмова у поновленні договору оренди землі, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі могло бути оскаржено в суді. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У пункті «б» частини першої ст.\~81\~ЗК України зазначено, що однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна їх передача із земель державної і комунальної власності. Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до частин шостої - одинадцятої ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Нормами частин 4-7 ст. 186-1 ЗК України визначено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. Відповідно до статті 19\~Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі №688/2908/16-ц звернула увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо.\~При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні між позивачем та Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.05.2005 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 352140700:02:000:9013. Рішенням суду від 09.11.2016 по справі №386/691/16-ц, в якій відповідачем виступало Головне управління, договір оренди землі, укладений між позивачем та Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області було поновлено з 05.05.2015 до 05.05.2025. Однак, в період дії зазначеного договору оренди землі, Головним управлінням відповідачу [PERSON] у приватну власність було передано спірну земельну ділянку, право користування якої, припинено не було. Як вбачається з досліджених письмових доказів, відповідач [PERSON] не знала, і не могла знати про те, що спірна земельна ділянка, яка перейшла їй у приватну власність, перебувала в оренді у позивача, в тому числі - на момент звернення з відповідною заявою до Головного управління, тоді як останнє знало про те, що договір оренди спірної земельної ділянки було поновлено рішенням суду, оскільки брало участь в судовій процедурі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у Головного управління були підстави для відмови відповідачу [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, яка перебувала в оренді, і в даний час перебуває в оренді у позивача, однак Головне управління діючи недобросовісно, знаючи про наявність зобов`язань перед позивачем у вигляді надання в оренду земельної ділянки, затвердило відповідний проект та надало відповідачу [PERSON] у приватну власність спірну земельну ділянку. В подальшому, вже під час розгляду даної справи, відповідач [PERSON] спірну земельну ділянку з кадастровим номером 352140700:02:000:9013 розділила на дві нові земельні ділянки з кадастровим номером 3521480500:02:001:0012 та з кадастровим номером 3521480500:02:001:0013. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. В даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, який зводиться до усунення перешкод в користуванні (в здійсненні оренди) земельною ділянкою, у зв`язку з відсутністю недобросовісних дій при набутті права приватної власності на спірну земельну ділянку зі сторони відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про визнання доводів позивача обґрунтованими, а обраний спосіб захисту порушеного права - таким, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є ефективним, тобто призведе до ефективного захисту її прав та інтересів. Разом з тим, суд приходить до висновку про те, що усуваючи перешкоди у користуванні земельною ділянкою, суд дотримується «справедливого балансу» між відновленням порушеного права позивача на оренду землі та частковим обмеженням у праві користування земельною ділянкою відповідачем [PERSON] на час дії договору оренди землі. При цьому, право володіння земельною ділянкою у [PERSON] не обмежується. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Доводи представника відповідача про те, що позивач не набула право оренди спірної земельної ділянки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки договір оренди землі поновлено судом починаючи з 05.05.2015, при цьому відсутність державної реєстрації факту поновлення договору оренди землі, не призводить до скасування чи припинення права оренди земельної ділянки. Невиконання Головним управлінням рішення суду в частині укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, не змінює висновку суду про визнання договору оренди землі поновленим. На відмінну від державної реєстрації договору оренди землі, державна реєстрація судового рішення про поновлення договору оренди землі, не пов`язує момент виникнення договірних правовідносин. Твердження представника відповідача про те, що зазначена в позові спірна земельна ділянка, яка перейшла у власність [PERSON] , не є тією ж самою земельною ділянкою, яка передавалась позивачу в оренду, є безпідставними та спростовуються дослідженими вищезазначеними письмовими доказами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 30.01.2020 (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., що підлягає відшкодуванню відповідачами. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved