overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року у цивільній справі №2/756/4804/15 за позовом ТОВ "Азовдевелопмент" до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "БВК "Стандарт", ТОВ "М Авітек", про звернення стягнення на предмет іпотеки було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. 23 вересня 2015 року представник ТОВ "Азовдевелопмент" подала до суду заяву про виправлення описки у резолютивній частині ухвали суду про забезпечення позову від 21 вересня 2015 року, оскільки в резолютивній частині ухвали помилково зазначено "що належить на праві власності [PERSON]". Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ст.219 ЦПК України неявка у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви ТОВ "Азовдевелопмент" про виправлення описки в ухвалі суду про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року у цивільній справі №2/756/4804/15 за позовом ТОВ "Азовдевелопмент" до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "БВК "Стандарт", ТОВ "М Авітек", про звернення стягнення на предмет іпотеки було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Описки у судових рішеннях (постановах, ухвалах) не можна вважати процесуальними порушеннями, тому їх виправлення не потребує оскарження і перегляду судового рішення судом вищої інстанції. Суд вважає, що зазначення у резолютивній частині ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року про забезпечення позову у справі №2/756/4804/15 "що належить на праві власності [PERSON]" не є опискою. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність відмовити ТОВ "Азовдевелопмент" у задоволенні заяви про виправлення описки у резолютивній частині ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року у цивільній справі №2/756/4804/15. Зважаючи на вищенаведене, та,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], просили виділити в натурі частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами відповідно до ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що в добровільному порядку сторони вирішити спірне питання не можуть. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив про виділ в натурі часток з житлового будинку [ADDRESS] відповідно єдиного варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-084 від 12 жовтня 2015 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], згідно наданих заяв, просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві власності належать 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 1975 року. [PERSON] на праві власності належать 3/50 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 01 вересня 2004 року. В користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] перебувають частки житлового будинку літ. "А-1", у складі приміщень квартир № 3,5: квартира № 3 - 3-1 кухня площею 9,1 кв.м., 3-2 житлова площа 10,3 кв.м., 3-3 коридор площею 5,7 кв.м, загалом по квартирі № 3 площа 25,1 кв.м., в тому числі житлова - 10,3 кв.м.; квартира № 5 - 5-1 коридор площею 3,6 кв.м., 5-2 житлова площа 21,4 кв.м., 5-3 житлова площа 14,6 кв.м., 5-4 кухня площею 14,6 кв.м., 5-5 вбиральня площею 0,8 кв.м., загалом по квартирі № 5 площа 46,0 кв.м. в тому числі житлова - 36,0 кв.м. Літ. "И" одноповерховий житловий будинок 1975 року побудови загальною площею 28,8 кв.м. Надвірні будинки та споруди: літ. "А часть" магазин площею 87,1 кв.м., літ. "П" сарай площею 2,3 кв.м., літ. "Б" сарай-гараж площею 71,8 кв.м., літ. "Е" сарай площею 12,9 кв.м., літ. "ДПД" погріб площею 6,0 кв.м., літ. "Л" сарай площею 10,2 кв.м., літ "г1" гараж площею 18,2 кв.м., літ "С" сарай площею 8,4 кв.м., літ "Т" сарай площею 2,2 кв.м., літ "Ю" навіс площею 11,2 кв.м., літ № 4, 3 огорожа, літ. № І замощення. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-084 від 12 жовтня 2015 року суду запропонований єдиний варіант реального виділу часток житлового будинку в натурі відповідно порядку, що склався між співвласниками житлового будинку та їхніх ідеальних часток та з урахуванням побажань співвласників. Інших варіантів виділу часток житлового будинку в натурі сторонами у встановленому цивільним процесуальним законом порядку суду не представлено. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання угоди та стягнення коштів, посилаючись на те що 22.11.2004 р. було укладено угоду про надання цільового пільгового кредиту для здобуття вищої освіти в розмірі 10125 грн. Відповідачу було присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень "Магістр" з 28.02.2007р. , обов"язок щодо повернення кредиту розпочався з 1.02.2008р. по 1/15 частині від загальної суми кредиту з відсотками за користування ним щорічно . Однак відповідач свої зобов"язання не виконав , протягом 2008-2009р. кошти не повертав , має заборгованість в розмірі 10125 грн., відсотки 2126,25 грн. , пеню в розмірі 777,13 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився повторно про день розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено , що між стронами було укладено угоду № 05-5/0/62-3612КТ від 22.11.2004р. про надання цільового пільгового кредиту для здобуття вищої освіти в розмірі 10125 грн. ( а.с. 6-7) Відповідачу було присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень "Магістр" з 28.02.2007р. , обов"язок щодо повернення кредиту розпочався з 1.02.2008р. по 1/15 частині від загальної суми кредиту з відсотками за користування ним щорічно Станом на 1.10.14р. відповідач має заборгованість в розмірі 10125 грн., відсотки 2126,25 грн. (п.6.1 договору ) , пеню в розмірі 777,13 грн. (п.7.2 договору) Відповідно до ст. 651 ЦК України дані порушення договору є істотними , тому вимоги про розірвання договору підлягають задоволенню. При таких обставинах позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" 15.09.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору від 08.08.2013 року, а саме 6077,93 грн. заборгованості по кредиту, 0,47 грн. заборгованості по відсоткам, 14175,44 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне виконання забов'язань, а всього 20253,84 грн. заборгованості по умовам кредитного договору, а також 243,60 грн. сплаченого державного судового збору, оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання перед банком по кредитному договору. Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав та просив розглядати справу у його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, однак не заперечувала факту отримання коштів, при цьому кошти не повертала банку оскільки не має постійного заробітку. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2013 року між ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір по умовах якого остання отримала кредит в сумі 6927,75 грн. під 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору. [PERSON] не виконувала взяті на себе зобов'язання по кредитному договору і не погашала кредит та відсотки по ньому. На час подання позову відповідачка мала заборгованість по умовах вказаного кредитного договору, а саме 6077,93 грн. заборгованості по кредиту, 0,47 грн. заборгованості по відсоткам, 14175,44 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, згідно розрахунку позивача, що судом визнається вірним. Вказана заборгованість на час прийняття рішення відповідачем не погашена. Однак відповідно до вимог ст.551 ЦК України, суд зменшує розмір штрафної санкції (штрафу) із 14175,44 грн. до 6078,40 грн., оскільки розмір санкцій значно перевищує розмір заборгованості по кредиту. З урахуванням викладеного з [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" має бути стягнено 6077,93 грн. заборгованості по кредиту, 0,47 грн. заборгованості по відсоткам, 6078,40 грн. штрафних санкцій. Згідно до ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він працював на ТОВ "ТЕКП "Транстехсервіс" з 12 грудня 2012 року на посаді охоронника. Вказує, що з липня 2013 року підприємство належним чином не виплачувало йому заробітну плату. Також Відповідач не розрахувався з ним на день звільнення. На теперішній час ТОВ "ТЕКП "Транстехсервіс" має заборгованість перед ним, а саме: заборгованість по заробітній платі в сумі 2423,32 грн. Крім того, вважає, що Відповідач, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В зв'язку з чим просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2423, 32 грн., та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 8526,00 грн. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно трудової книжки, на підставі Наказу № 36 к/п від 12.12.2012 року [PERSON] прийнятий на ТОВ "ТЕКП "Транстехсервіс" на посаду охоронника. Відповідно до Наказу № 13 к/у від 12.05.2014 року Позивач звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. З пояснень Позивача вбачається, що Відповідач на момент звільнення не виплатив йому заробітну плату. Заборгованість по заробітній на теперішній час не виплачена та складає 2423, 32 грн., що підтверджується довідкою №165 від 03.12.2014 року. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. На підставі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, Відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, та таким чином складає 8526 грн. (1218,00 грн. х 7). Таким чином, враховуючи, що ТОВ "ТЕКП "Транстехсервіс" фактично не провів повного розрахунку при звільненні Позивача, що є порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд вважає можливим стягнути з Відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8526 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

10.07.2014 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, обгрунтувавши звернення таким. Заявниця з 07.07.1975 р. по 12.07.1989 р. працювала монтажником радіоприладів на Міжгірському заводі ПО "Електрон", що підтверджено записом № 493 від 09.07.1975 р. в трудовій книжці належній заявниці. Факт належності трудової книжки (без номера) саме заявниці [PERSON] підтверджується документально, відповідно до паспортних відомостей заявниці. Однак спеціалісти УПФ України в Міжгірському районі оглянувши документи [PERSON] виявили невідповідності. Зокрема, у зв'язку з виправленням в трудовій книжці, які містяться в графі "дата народження" заявниці та відсутністю печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки записи в трудовій книжці про її належність [PERSON] викликають сумніви. Встановлення даного факту потрібно [PERSON] для призначення їй пенсії за віком. Заявниця в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримує. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви, вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити за таких підстав. По справі встановлено, що заявниця - [PERSON] народилася [INFO] в с.Синевир Міжгірського району Закарпатської області. Дані обставини вбачаються з паспорта громадянина України виданого на ім'я заявниці. У заявниці виникло право виходу на пенсію по віку, тому вона звернулася до Управління пенсійного фонду України в Міжгірському районі для вирішення питання призначення їй пенсії. Натомість , в трудовій книжці без номера , яка заповнена російською мовою та видана 01.08.1975 р. на ім'я заявниці "[PERSON]" має місце виправлення дати народження заявниці на стр.1 в графі "год рождения", крім того на цій же сторінці відсутня печатка Міжгірського заводу ПО "Електрон", тому записи в трудовій книжці про її належність викликають сумніви. Факт належності трудової книжки виданої 01.08.1975 р. саме заявниці підтверджується документально. Так, в трудовій книжці і в паспорті заявниці однакові прізвища укр. "[PERSON]" - рос. "[PERSON]", однакові імена укр. "[PERSON]" - рос. "[PERSON]", по батькові укр."[PERSON]" - рос."[PERSON]", однакові дати народження 1959 рік. В трудовій книжці всі записи про роботу заявниці застережені печатками підприємств та організацій. Отже, при заповненні трудової книжки посадовою особою Міжгірського заводу ПО "Електрон" допущено помилки при оформленні та видачі трудової книжки [PERSON], які виправити в позасудовому порядку заявниця не може, оскільки Міжгірський завод ПО "Електрон " ліквідовано, правонаступників такого не має. З врахуванням вищенаведеного та згідно з вимогами ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України є підстави визнати приналежність трудової книжки заявнику, за відомостями про особу, вказаними в паспорті громадянина України та свідоцтві про народження, бо встановлення цього юридичного факту пов'язане з виникненням у заявника пенсійного права. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду та в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] аліменти, оскільки відповідач є його батьком, а син продовжує навчання у ДНЗ "Сумському вищому професійному училищі будівництва та автотранспорту", на третьому курсі, денної форми навчання, на бюджетній основі, та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання, до досягнення двадцяти трьох років в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку погодився. 3-тя особа:[PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позивача в повному обсязі про стягнення аліментів на його утримання. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позов про стягнення аліментів обгрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу до 28.11.2011 року, у них народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом народження повнолітньої дитини, батьками якого є [PERSON] та [PERSON](а.с.24). [PERSON] продовжує навчання у ДНЗ "Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту", на третьому курсі, денної форми навчання, на бюджетній основі, термін навчання до 28 червня 2019 року (а.с. 4), у звязку з цим потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання до досягнення двадцяти трьох років. [PERSON] є особою працездатного віку та працевлаштований працюєводієм в "Укрпошті", має можливість надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 199 ч.1 Сімейного кодексу України, передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням обставин, а саме матеріального становища дитини та стану її здоров»я, стан здоров»я, сімейне та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає необхідним стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 148 частини його заробітку на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] на користь позивача до досягнення дитиною 23-річного віку, під час навчання дитини в ДНЗ "Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту" до 28.06.2019 року. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У січні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивач вказує, що з 23.10.2004 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, вони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. З березня 2017 року проживають окремо, подружні стосунки фактично припинені. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки працює на посаді помічника машиніста ВП "Локомотивне депо Полтава" РФ "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", має постійний заробіток, іншим особам аліменти не сплачує. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 23.10.2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.09.2005 року, виданим Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області. Сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, малолітній син проживає разом з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 182 СК України, дані про особу відповідача та конкретні обставини справи вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утриманні дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як визначено в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved