Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

18 січня 2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] селищна рада Камянка-Бузького району Львівської області, в якій позивач просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803442 від 19.06.2009р. та стягнути з відповідача суму судових витрат. У подальшому позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмета позову в якій просив визнати недійсним рішення [PERSON] селищної ради народних депутатів Камянка-Бузького району Львівської області від 03.04.2008 №12 в частині надання земельної ділянки площею 0,1271 га, яка перетинається із земельною ділянкою смуги відведення Залізниці перетину 0,1248 га, [PERSON], а також виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803442 від 19.06.2009 р., та просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, позивачем була розроблена технічна документація з землеустрою щодо інвентаризації земель під існуючими обєктами залізничного транспорту, які належить до земель залізничного транспорту, в адміністративних межах смт. Запитів. У результаті обстеження виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян, зокрема земельна ділянка відповідача згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 803442 від 19.06.2009р., який видано на підставі рішення [PERSON] селищної ради від 03.04.2008р. №12. Оскільки позивач вважає вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку та рішення селищної ради такими, що суперечить законодавству, порушують права позивача на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, а тому такі, що підлягають визнанню недійсними. Відповідач та її представник проти позову заперечили з огляду на те, що будь-яких порушень законодавства при отриманні права власності на спірну земельну ділянку не було. Вказана земельна ділянка була видана ще у 1970 році для індивідуального будівництва житла і вже більше сорока років використовується їх родичами. Наголошує, що позивач протягом всього цього часу не вчиняв будь-яких дій щодо оскарження права відповідача, хоча йому було це достовірно відомо. Ухвалою суду від 24.01.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.02.2018р. до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 28.02.2018р. провадження в справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.07.2018р. залучено до участі у даній справі в якості відповідача, шляхом заміни [PERSON] його спадкоємцем [PERSON]. 17.08.2018р. відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. 03.10.2018р. представник позивача [PERSON] акціонерне товариство Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"подав відповідь на відзив та заяву про зміну предмету позова, просив позов задовольнити. 03.07.2018р. представник відповідача [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 12.10.2018 залучено до участі у даній справі [PERSON] селищну раду Камянка-Бузького району Львівської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що з метою оформлення документів на право користування земельними ділянками, на замовлення ДТГО "Львівська залізниця" правонаступником якого є ПАТ "Українська залізниця", розроблена технічна документація, роботи щодо розроблення якої виконувались КГ НВФ "Нові технології". У результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації було виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян. Позивач сплачує земельний податок за ці землі, тому вважає, що ці землі належать їм. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель залізниці, а позивач не довів, що спірна земельна ділянка належить до смуги відведення. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, суд заслухавши думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи без участі такого представника, дійшов до висновку про можливість розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Заптівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області від 03.04.2008р. №12 вирішено передати [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1270 га., яка знаходиться в смт. Запитів по вул. Залізнична, 13 (а.с. 161). [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,1270 га., яка розташована по вул. Залізнична, 13 в смт. Запитів Камянка-Бузького району Львівської області, що доводиться копією державного акту серії ЯЖ №803442 (а.с. 88). [PERSON] Держземагантства у Камянка-Бузькому районі від 26.05.2015р. стверджується, в смузі відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах смт.Запитів, частково розташовані інші земельні ділянки, зокрема земельна ділянка [PERSON], яка розташована по вул. Залізнична, 13, державний акт серії ЯЖ №803442 (а.с. 14). Відповідно до витягу з технічної документації смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах [PERSON] селищної ради, така смуга у відповідній частині складає ширину до 80,4 м. і на такій схематично відображено накладення земельних інших ділянок, в т.ч. [PERSON] (а.с. 8) Актом обстеження земельної ділянки від 16.11.2016р., який складений представниками ПАТ "Львівська залізниця" зафіксовано, що в адміністративних межах смт. Запитів в смузі відведення залізниці знаходиться земельна ділянка [PERSON] і на цій ділянці знаходиться житлова будівля огороджена, розміром 10 х 10 кв.м. (а.с. 16). 22 червня 2012 року помер [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про його смерть серії І-СГ №282294 від 22.06.2012р. (а.с. 63). Спадкоємцем до всього майна [PERSON] в т.ч. й щодо спірної земельної ділянки є його донька [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013р. (а.с. 96). Розглядаючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Так, судом встановлено, що дійсно рішенням Заптівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області від 03.04.2008р. №12 вирішено передати [PERSON] в приватну власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1270 га., яка знаходиться в смт. Запитів по вул. Залізнична, 13. Однак, як видно з предявлених позовних вимог, позивач не предявляв такої вимоги до самого органу, який видав таке рішення [PERSON] селищної ради, а визначив процесуальний статус такої особи як третя особа, без самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Так, як зазначено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009р. N 2, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий самий підхід застосувала [PERSON] Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018 року по справа № 523/9076/16-ц, де у п. 40,41 зазначено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним рішення селищної ради не предявивши її до належного відповідача [PERSON] селищної ради, то суд відмовляє у задоволенні такої вимоги. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, то суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною 1 статті 126 цього кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 28.03.2018р. по справі № 761/1554/13-ц, із системного аналізу норм ЗК України вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Як встановлено судом, покійному [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.06.2009р. на підставі рішення 17 сесії 5 скликання від 03.04.2008р. №12 [PERSON] селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області, що доводиться записом у такому державному акті. А так як суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним такого рішення органу місцевого самоврядування з огляду на предявлення такої вимоги не до належного відповідача і оцінки його правомірності у межах даної справи не надає, то й встановити правомірність видачі державного акту про право власності на земельну ділянку, який видано на підставі такого рішення, також неможливо. За таких умов, оскаржуваний державний акт на імя [PERSON] не може бути визнаний судом недійсним без вирішення у встановленому законом порядку питання про незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він був виданий, а саме рішення [PERSON] селищної ради від 03.04.2008р. Суд також відзначає, що підставою позову про визнання недійсним державного акту є саме посилання позивача на порушення законодавства при наданні такої земельної ділянки відповідачу органом місцевого самоврядування. Сама процедура видачі та оформлення державного акту не оспорюється і не є підставою даного позову. Крім того, суд при вирішенні справи враховує, що на даний час спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] на підставі чинного правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013р. і такий не оспорюється зі сторони позивача. Тому, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної вимоги до [PERSON] про визнання недійсним державного акту необхідно відмовити. Разом з тим, суд відзначає, що підстави відмови у задоволенні даного позову не позбавляють позивача права на звернення до суду із новим позовом, за умов предявлення його до належного відповідача та обрання вірного та вичерпного способу захисту. Одночасно суд на підставі ч. 2 ст.141 ЦПК України покладає понесені судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed