Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема належності його до польської національності. Вимоги заяви мотивує тим, що його батько, - [PERSON] є нащадком родини [PERSON], які були поляками, розмовляли польською мовою та належали до парафіян Білоцерківського римо- католицького костьолу. Його баба, - [PERSON] ([PERSON]), яка народилася в 1930 р. у с. Матюші (зараз у Білоцерківському районі), походила з польської римо-католицької родини. Зокрема, її батько [PERSON] і тітка [PERSON], уроджена [PERSON], були парафіянами Білоцерківського костьолу. Дослідження збереженої частини метричних книг Білоцерківського римо- католицького костьолу, що містять засвідчені актові записи про народження і хрещення, вінчання, смерть і поховання парафіян цього костьолу та зберігаються в Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, виявило засвідчений актовий запис, що підтверджує спогади про походження заявника від предків-поляків і римо-католиків. Це, зокрема, підтверджується засвідченим актовим записом № 135 про народження 18 грудня 1915 р. та хрещення в Білоцерківському римо-католицькому костьолі 26 грудня 1915 р. [PERSON], сина [PERSON] і [PERSON], уродженої [PERSON], [PERSON]. Цей запис міститься в: Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, фонд № 1268, опис № З, справа № 46, аркуші 34 зворот - 35, номер запису 135. Таким чином, виявлений в Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, актовий запис 1915 року, внесений до метричної книги Білоцерківського римо-католицького костьолу, підтверджує, що родина [PERSON], до яких згідно з родинними спогадами належали предки заявника, дійсно були римо- католицького обряду та належали до парафіян Білоцерківського римо-католицького костьолу. Цей метричний запис також свідчить, що згадані [PERSON] були носіями польської мови і культури, адже в ті часи богослужіння в костьолах на теренах Правобережної України відбувалося на польській мові і цією ж мовою були укладені молитовники, якими парафіяни користувалися у щоденному житті. В сім'ї заявника завжди мало місце виховування відповідно до польських традицій, він сповідає католицьке віросповідання, знає польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначає польські свята, відвідує костьол. В свідоцтві про народження заявника серії І-БК № 268510 виданого 24.04.1974 року Білоцерківським міським відділом РАЦС Київської області не було зазначено його національності. На даний час в жодному документі, в тому числі і паспорті громадянина України, які видавались заявнику, не вказано його національності. Лише в актовому записі про його шлюб №138 від 04.02.1995 року, як слідує з висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану, його національність вказана "українець". На даний час заявник бажає відновити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України "Про національні меншини". Тому, він звернувся у відділ РАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції із заявою щодо внесення змін в актовий запис, однак отримав відмову, мотивовану відсутністю документів, які б підтверджували його національність "поляк". На думку заявника, вказана відмова не дає йому можливості реалізувати своє право на вибір національності, передбачене Рамковою конвенцією Ради Європи про захист національних меншин та Законом України "Про національні меншини в Україні". Виходячи з вищевказаного, заявник просить суд встановити факт неправильності запису про шлюб № 138 від 04.02.1995 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, щодо національності чоловіка, а також встановити факт, що заявник за національністю "поляк" та зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису № 138 від 04.02.1995 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, вказавши в графі його національність «поляк». Заявник у судове. засідання не зявився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, заяву підтримав, просив встановити факт, що має юридичне значення. Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області в судове засідання не зявився, будь-яких заяв чи заперечень до суду не подавав. Судом встановлено наступні обставини. Із свідоцтва про народження серії І-БК № 268510 вбачається, що заявник [PERSON] народився 17 квітня 1974 року в с. Матюші Білоцерківського району Київської області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно історичної довідки б/н. виданої 04.03.2015 року кандидатом історичних наук, завідувачем відділу інформаційно - краєзнавчої роботи Білоцерківської міської централізованої бібліотечної системи, старшим науковим співробітником Білоцерківського краєзнавчого музею та Меморіального музею - садиби [PERSON] в Мар'янівці, [PERSON], батько заявника, - [PERSON] є нащадком родини [PERSON], які були поляками, розмовляли польською мовою та належали до парафіян Білоцерківського римо- католицького костьолу. Його баба, - [PERSON] ([PERSON]), яка народилася в 1930 р. у с. Матюші (зараз у Білоцерківському районі), походила з польської римо-католицької родини. Зокрема, її батько [PERSON] і тітка [PERSON], уроджена [PERSON], були парафіянами Білоцерківського костьолу. Дослідження збереженої частини метричних книг Білоцерківського римо- католицького костьолу, що містять засвідчені актові записи про народження і хрещення, вінчання, смерть і поховання парафіян цього костьолу та зберігаються в Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, виявило засвідчений актовий запис, що підтверджує спогади про походження заявника від предків-поляків і римо-католиків. Це, зокрема, підтверджується засвідченим актовим записом № 135 про народження 18 грудня 1915 р. та хрещення в Білоцерківському римо-католицькому костьолі 26 грудня 1915 р. [PERSON], сина [PERSON] і [PERSON], уродженої [PERSON], [PERSON]. Цей запис міститься в: Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, фонд № 1268, опис № З, справа № 46, аркуші 34 зворот - 35, номер запису 135. Таким чином, виявлений в Центральному державному історичному архіві України, м. Київ, актовий запис 1915 року, внесений до метричної книги Білоцерківського римо-католицького костьолу, підтверджує, що родина [PERSON], до яких згідно з родинними спогадами належали предки заявника, дійсно були римо- католицького обряду та належали до парафіян Білоцерківського римо-католицького костьолу. Цей метричний запис також свідчить, що згадані [PERSON] були носіями польської мови і культури, адже в ті часи богослужіння в костьолах на теренах Правобережної України відбувалося на польській мові і цією ж мовою були укладені молитовники, якими парафіяни користувалися у щоденному житті. Вказані обставини встановлені матеріалами справи, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 234, 256 ЦПК України передбачено встановлення судом, в порядку окремого провадження, фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян. Згідно зі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Стаття 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать вільним засадам суспільства. Ст.1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст.3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. У відповідності до ст. 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст.11 Закону України "Про національні меншини" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається, про що зазначено у ст. 11 вказаного закону. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що заявник відноситься до польської національності, має право на відновлення своєї національності та на внесення змін до правовстановлюючого документу із зазначенням національності "поляк", як це передбачено Законом України "Про національні меншини". Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження її роду. В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що встановлення факту належності заявника до польської національності не порушує права та інтереси третіх осіб, останній виріс у родині, яка сповідувала польські традиції та звички польського народу, він на даний час є членом "Громади поляків Білоцерківщини", що свідчить про збереження ним своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а тому суд вирішує задовольни заяву в частині встановлення факту приналежності до національності. Вимоги заявника щодо встановлення факту неправильності в актовому записі про його шлюб №138 від 04.02.1995 року, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київській області щодо національності чоловіка, задоволенню не підлягають, оскільки заявником не було надано доказів того, що відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київській області було невірно зазначено належність його до національності "українець", оскільки з свідоцтва про одруження вбачається відсутність графи про національність, а тому вимоги заявника є необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial