Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] служби Дніпродзержинського міського управління юстиції; [PERSON] 1205 Державної автомобільної інспекції, Баглійського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. У своєму позові [PERSON] посилається на те, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська був накладений арешт на все майно позивача, в тому числі на автомобіль TOYOTA LEXUS RX-350, державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі VIN-2T2HK31U08C051253. 19 квітня 2011 року на виконання ухвали відділом державної виконавчої служби була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, що стало підставою для реєстрації обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 11140214. 18 січня 2012 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська було скасовано та 26 липня 2012 року постановою Баглійського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було знято арешт з майна боржника. Але на даний час арешт рухомого майна [PERSON] і не був знятий, відомості про припинення публічного обтяження майна позивача тай і не були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що перешкоджає у користуванні та розпорядженні належним позивачу на праві власності майном. У звязку з чим просить суд скасувати арешт рухомого майна, належного [PERSON], зареєстрований 05 травня 2011 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 111402214; зобовязати реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 05.05.2011 року № 11140214 про арешт належного [PERSON] рухомого майна; зобовязати [PERSON] 1205 ДАІ м.Дніпродзержинська вилучити запис про арешт та заборону відчуження належного [PERSON] автомобіля TOYOTA LEXUS RX-350, державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі VIN-2T2HK31U08C051253, з внутрішніх баз даних ДАІ. У судове засіданні позивач та представник відповідача [PERSON] служби Дніпродзержинського міського управління юстиції; представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Баглійського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у судове засідання не зявились, надали суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] 1205 Державної автомобільної інспекції у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля TOYOTA LEXUS RX-350, державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі VIN-2T2HK31U08C051253, що вбачається з матеріалів цивільної справи. Як вбачається з ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2012 року заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову про стягнення з позивача заборгованості 20 грудня 2010 року була задоволена та накладений арешт на все майно позивача [PERSON], але 18 січня 2012 року ухвалою суду заходи забезпечення позову були скасовані. На виконання ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2012 року, державним виконавцем Баглійського відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції [PERSON] 26 липня 2012 року винесена постанова про зняття арешту з коштів боржника, де зазначено, що звільнити з-під арешту кошти, що належать боржнику [PERSON], але арешт, який був накладений 19 квітня 2011 року постановою державного виконавця на автомобіль марки TOYOTA LEXUS RX-350, державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі VIN-2T2HK31U08C051253 не був скасований. Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 09 березня 2016 року на підставі постанови державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 19 квітня 2011 року на автомобіль державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі 2T2HK31U08C051253 значиться арешт. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності та знаходять засоби для їх вирішення, наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади, до яких належить і суд, обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. В рішенні у справі "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 29 червня 1982 року Європейський суд виходив із контексту загальної норми про мирне володіння майном, проголошеної в першому реченні частини 1 Протоколу №1, та зазначив, що "пошук цієї рівноваги ... відбиває структуру статті 1 Протоколу №1 у цілому". "Справедлива рівновага" між інтересами суспільства та інтересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення "тягаря". В рішенні у справі "Антрік проти Франції" від 25 серпня 1994 року Європейський суд виходив, що при вирішенні питання щодо правомірності позбавлення права власності "має бути обґрунтоване співвідношення пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягнути шляхом заходів позбавлення особи її власності". В рішенні у справі "Совтрансавто Холдінг проти України" від 25 липня 2002 року Європейський суд зазначив, що спосіб, в який проводився та закінчився судовий розгляд справи, також як і ситуація непевності, якої зазнав заявник, порушили "справедливу рівновагу" між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобов'язання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу №1. Враховуючи викладене та те, що власником автомобіля марки TOYOTA LEXUS RX-350, державний номер АЕ 5959ВК, номер шасі VIN-2T2HK31U08C051253 є позивач по справі [PERSON], яка на даний час позбавлена вільно володіти, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, окрім цього накладений арешт на даний час є скасованим судом, чим порушуються вимоги ст.319 ЦПК України.

Outcome: approved