Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш авто», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №003603 від 22 лютого 2016 року та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш авто» 23990 грн. сплачених за договором фінансового лізингу №003603 від 22 лютого 2016 року. Позов обґрунтовувано тим, що 22 лютого 2016 року позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування автомобіль марки «Geely MK-Cross» модифікації «Impress», вартістю 8032,64 доларів США, позивач був впевнений до отримання екземпляру договору, що вартість автомобілю буде складати 4000 доларів США. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача, умови договору є несправедливими, послуги, які надає відповідач потребують ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Також позивач посилався на нікчемність спірного договору в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У зв'язку з наведеним просив застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з відповідача на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 23990 грн. Позивач просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову, в запереченнях на позов вказав, що договір фінансового лізингу не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення згідно ст.628 ЦК України, ст.ст.806-809 ЦК України, свою діяльність відповідач здійснює на підставі довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої 11.06.2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, спірний договір не містить несправедливих умов. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №003603, за умовами якого товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «Geely MK-Cross» модифікації «Impress» та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі в розмірі 135,81 доларів США (ст.ст. 1, 10, 10.3 договору). Договір фінансового лізингу передбачає право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат (ст.11 договору). Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу. 22 лютого 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж в розмірі 23990 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Статтею 12 спірного договору визначено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу адміністративний платіж (п.2.2), а також право лізингодавця не повертати адміністративний платіж та 40% сплаченого авансового платежу (п.2.1). Пунктом 12.9 спірного договору визначено, що у випадку настання обставин, передбачених, п.12.7 (перешкода представникамлізингодавця в інспектуванні предмету лізингу ) даного Договору, вже після передачі Лізингоодержувачеві Предмета Лізингу останній зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту повідомлення Лізингодавця, про розірвання даного Договору підстав порушення Лізингоодержувачем умов даного Договору, сплатити Лізингодавцю всі неоплачені .платежі, вказані в Додатку №3 до даного Договору, що залишилися до сплати до моменту повернення :Лізингодавцю Предмета Лізингу, а також всі належні до оплати штрафні санкції, пеню та повернути Предмет Лізингу і покрити всі витрати, понесені Лізингодавцем при виконанні зобов'язань за умовами даного Договору. Всі витрати з повернення Предмета Лізингу покладаються на Лізингоодержувача. З моменту одержання письмового повідомлення від Лізингодавця про розірваніія цього Договору у зв'язку з невиконанням Лізингоодержувачем умов даного Договору, експлуатація Предмета Лізингу не допускається ні Лізингоодержувачем, ні уповноваженою ним особою. Пунктом 12.10 спірного договору встановлено, що у випадку, якщо Лізингоодержувач не виконав свої фінансові зобов'язання, які передбачені даним Договором, Лізингодавець має право стягнути заборгованість, що утворилась на день стягнення в судовому та/або безспірному порядку, і вимагати повернення Предмета Лізингу в судовому та/або безспірному порядку, згідно з положеннями чинного законодавства. Тобто умовами спірного договору передбачено і обов'язкова сплата споживачем всіх належних платежів на рахунок Лізингодавця, і повернення Предмета Лізингу Лізингодавцю. Вказані умови спірного договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір фінансового лізингу від 22 лютого 2016 року №003603, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», нотаріально посвідчено не було. Враховуючи посилання позивача на несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Зважаючи на приписи ст.88 ЦПК України та враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved