Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що відповідач є засновником, головним редактором та видавцем газети "Соборна Київщина" а також автором статей зазначеної газети. У своїх статтях він друкує неправдиві відомості та наклепи щодо неї. Так, у номері №2 за лютий 2015 року у статті "Суддя О.В.Ярмола втомилася… чи розгубилася?" він надрукував, що вона намагалась встановити не процесуальні стосунки з суддею, у номері №5 за липень 2015 року у статті "[PERSON]: ось така у нас сімя" надрукував, що вона здійснила щодо нього розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівникам Державної виконавчої служби, а у номері №8 за жовтень 2015 року у статті "Міліцейське свавілля: дільничний… з болгаркою?" написав, що вона вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором та диктофоном і заблокувала двері його кімнати, а у статті "Громадянка Д: аферистка,шахрайка, екстремістка хто вона?" що вона заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій, глумилась над Державним Прапором України та книжкою з текстом Державного Гімну України, у відсутності хазяїна проникла до його квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби. Ці відомості не відповідають дійсності та принижують її честь та гідність. Зазначила також, що вона та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS], кухня, коридор,туалет, ванна кімната знаходяться у спільному користуванні. Не будучи задоволений сусідством, відповідач пише на неї численні бездоказові скарги до правоохоронних органів, та друкує у своїй газеті щодо неї статті наклепницького характеру. Ця газета розповсюджується великим тиражем, її читають її знайомі, друзі, сусіди. Деякі припинили з нею спілкуватись, засуджують її. Через це у неї виникли нервові розлади, стан психічного здоровя погіршився. Тому вона просила визнати розповсюджену інформацію недостовірною, спростувати її та стягнути з відповідача 15000 грн. моральної шкоди. У судовому засідання позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач у попередньому судовому засіданні позов не визнав, у судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не подав, про місце та час розгляду справи повідомлений належно. Вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої ці обставини встановлені. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 297, ч.ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканними. За змістом п. 15 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1, при розгляді справ зазначеної категорії судам необхідно встановити юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, а саме, сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 р. у справі №357/16122/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобовязання відновити становище в квартирі та відшкодування збитків судом встановлено, що [PERSON] був вселений і користується квартирою №30 по вул.Некрасова,46 у м.Біла Церква з 1983 р., а [PERSON] та [PERSON] є власниками 37/50 частини зазначеної квартири з 2003 р. Як встановлено судом, між сторонами існує тривалий побутовий конфлікт. Зазначене підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-173 за 2007 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та моральної шкоди, яким вимоги позивача задоволені, відомості, розповсюджені щодо неї відповідачем у номерах 28,29 та 30 за 2006 р. газети "Соборна Київщина" визнано неправдивими та стягнуто моральну шкоду. Як вбачається з газети "Соборна Київщина", вона випускається накладом 2000 примірників, її засновником, головним редактором та видавцем є [PERSON] Судом встановлено також, що у номері №2 газети "Соборна Київщина" за лютий 2015 року на сторінці №3, яку підготував [PERSON], розміщена стаття "Суддя О.В.Ярмола втомилася… чи розгубилася?", з якої вбачається, що автор стверджує, що громадянка Д. намагалась передати судді листа та встановити не процесуальні стосунки з нею. З цієї ж статті вбачається, що громадянка Д. це його сусідка по квартирі - позивач [PERSON], яка також була і стороною у цивільній справі №357/16122/14-ц, що розглядалась під головуванням судді Ярмоли О.Я. Як встановлено судом, у номері №5 газети "Соборна Київщина" за липень 2015 року у статті "[PERSON]: ось така у нас сімя", автором якої вказаний [PERSON], стверджується, що [PERSON] здійснила щодо сусіда розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівникам Державної виконавчої служби. Судом встановлено також, що у номері №8 газети "Соборна Київщина" за жовтень 2015 року у статті "Міліцейське свавілля: дільничний… з болгаркою?" вказано, що [PERSON] вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором та диктофоном і заблокувала двері його кімнати, а також у статті "Громадянка Д: аферистка,шахрайка, екстремістка хто вона?", відповідно до якої [PERSON] заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій; глумилась над Державним Прапором України та книжкою з текстом Державного Гімну України; у його відсутності проникла до квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби. На тій же сторінці №3, де надруковані ці статті, розміщена фотографія позивача, що виключає сумніви стосовно того, що автор статей під іменем громадянки Д. має на увазі [PERSON]. Свідок [PERSON], показала суду, що раз в 1-2 тижня заходила до квартири, у якій проживають сторони, і жодного разу не бачила, щоб у коридорі був вивішений Державний прапор України. Наявність суперечок між сторонами підтвердила. З показань свідків [PERSON] та [PERSON], кожного окремо, судом встановлено, що вони працюють дільничними інспекторами міліції. Від відповідача надходило багато скарг на [PERSON] з приводу конфліктів, які він сам же і провокував, і які свого підтвердження не находили. З приводу конфліктів вони у звязку зі службовими обовязками нерідко бували у квартирі, де проживають сторони, однак жодного разу вивішеного прапору не бачили. У крадіжках відповідач також обвинувачував [PERSON] неодноразово, у тому числі, в жовтні 2015 р., однак кожного разу його зави не підтверджувались. З листа заступника начальника Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району ) ГУМВС України в Київській області від 13.10.15 р. №102 та повідомлень про початок досудового розслідування від 15.04.2013 р. та 15.01.2015 р. вбачається, що 15.04.2013 та 14.01.2015 р. були зареєстровані заяви [PERSON] щодо спричинення йому тілесних ушкоджень та порушені кримінальні провадження за ч.1 ст.125 КК України. Заява [PERSON] про заволодіння його диктофоном та відео реєстратором також зареєстрована в ЄРДР та 23.02.2016 р. порушене кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України. Відомості про правові рішення, прийняті за розглядом кримінальних проваджень, відповідачем суду не надані. З того ж листа та висновків дільничного інспектора міліції Білоцерківського МВ [PERSON] видно, що по заявах [PERSON] щодо вчинення сварок [PERSON] були проведені перевірки, після чого 06.07.2015 р. та 29.07.2015 р. зроблені висновки про їх закінчення та рекомендовано [PERSON] для вирішення спірних питань звернутись до суду. Доказів того, що неправомірність дій позивача, про які йдеться в номерах газети №№2,5,8 за 2015 рік підтверджується судовими рішеннями, відповідач суду не надав. Відповідно до ч.2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. За змістом п. 15 постанови пленуму ВССУ від 27.02.2009 р. №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з ч.3 ст.27 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Оскільки свій обовязок щодо доведення відповідності дійсності інформації, поширеної ним щодо позивача в газеті "Соборна Київщина" в №№2,5,8 за 2015 рік відповідач не виконав, суд вважає поширену відповідачем негативну інформацію недостовірною, такою, що порушує право позивача на повагу та гідність. Відповідно до положень ч.ч.1,7 ст. 277 того ж Кодексу, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації особою, яка її поширила у такий же спосіб, у який вона була поширена. Позивачем обраний такий спосіб захисту права, як спростування недостовірної інформації. Суд вважає таку вимогу обґрунтованою, а тому задовольняє її. Розглянувши вимогу про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила, за наявності її вини. Відсутність своєї вини відповідач не довів. Тому суд, з урахуванням обставин справи, бере до уваги тривалість нервових переживань позивача, а також ту обставину, що негативна недостовірна інформація була розповсюджена позивачем в трьох номерах газети у загальній кількості 6000 примірників, що посилило моральні страждання позивача, та задовольняє її вимоги про стягнення моральної шкоди у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved