Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, предмет якого склали вимоги: 1) визнати недійсними та скасувати рішення сесії Бабайківської сільської ради від 25.06.2008 року №546/13/У в частині надання відповідачу 1 - [PERSON] у власність земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (присадибна ділянка) та площею 0,4489 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] 2) визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га серії [NUMBER] від 21.12.2010 року, кадастровий номер [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] на підставі рішення сесії Бабайківської сільської ради від 25.06.2008 року № 546/13/У; 3) визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4489 га серії [NUMBER] від 21.12.2010 року, кадастровий номер [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] на підставі рішення сесії Бабайківської сільської ради від 25.06.2008 року № 546/13/У. Позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на на ст. 19 Конституції України ст.ст. 328, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 125, 126, 152, 153, 155, п. 12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України. На підтвердження своїх доводів позивач послався на такі документи: паспорт громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я [PERSON] (а.с.8); технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок (внесення до державного реєстру земель) гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства на території [ADDRESS]: Державне підприємство "Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою": Дніпропетровськ - 2011 (а.с. 9-12); Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 30 листопада 2012 року (а.с. 13-14); витяг про державну реєстрацію прав (а.с.15); Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2012 року (а.с. 16-17); Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2012 року (а.с. 18-19); Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 20-21); Технічний звіт з геодезичного відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства: кад. номер: [NUMBER]; кад. номер: [NUMBER], - гр. [PERSON], [ADDRESS]: ТОВ "Теразем" - м. Дніпропетровськ - 2015 р. (а.с.22-25); свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.04.2015 року, індексний номер: [NUMBER] (а.с.50); Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2015 року, індексний номер: [NUMBER] (а.с.51); Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.04.2015 року, індексний номер: [NUMBER] (а.с.52); Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2015 року, індексний номер: 36367448 (а.с.53); рішення Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25 липня 2008 року № 546/13/V (а.с. 71). В обґрунтування своїх вимог вказав на таке. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 30.11.2012 року [PERSON] було придбано у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2012 року ним було придбано у [PERSON] земельну ділянку розміром 0,2500 га у межах, які визначені в натурі (на місцевості), закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті - [NUMBER] який виданий на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської ради народних депутатів від 19 листопада 1997 року № 46/20 та зареєстрований відділом Держкомзему у Царичанському районі в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] від 29 травня 1998 року, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку і госпспоруд. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2012 року ним було придбано у [PERSON] земельну ділянку розміром 0,6000 га, у межах, які визначені в натурі (на місцевості), закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті - [NUMBER] який виданий на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської ради народних депутатів від 19 листопада 1997 року № 46/20 та зареєстрований відділом Держкомзему у Царичанському районі в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] від 29 травня 1998 року, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого підсобного господарства. Зазначає, що при цьому відповідно до актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.11.2011 року власники вказаних суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (на теперішній час [PERSON] і вона ж є відповідачем) претензій щодо меж та конфігурації земельних ділянок не мали, претензій до існуючих меж не заявили. Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про вказані земельні ділянки їх власником на теперішній час на підставі цивільно-правових договорів купівлі-продажу є [PERSON]. 06.10.2015 року в ході робіт з геодезичного відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які знаходяться за адресою : [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кад. номер [NUMBER]) та ведення особистого селянського господарства ( кад. номер [NUMBER]) за заявою [PERSON] було виявлено перетин вказаних земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] та [NUMBER], які належать власнику суміжних ділянок - відповідачу [PERSON]. На вказаних земельних ділянках [PERSON] відповідно до визначених розмірів та межових знаків було встановлено огорожу та побудовано, крім житлового будинку, інших споруд, ще в 1995 році сарай площею 184,8 кв.м, по якому, частково перетинаючи, проходить межа земельних ділянок відповідача [PERSON]. А також, межа відповідача частково проходить, частково перетинаючи, огорожу позивача. Позивач стверджує, що факт накладення земельних ділянок відповідача [PERSON] на земельні ділянки [PERSON] підтверджується технічним звітом з геодезичного відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) зі схемою перетину земельних ділянок, площа перетину земельних ділянок становить 328 кв.м. При цьому звертає увагу, що державні акти на земельні ділянки [PERSON] (які були надалі придбані позивачем) розміром 0,2500 га та 0,6000 га - [NUMBER] видані на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської ради народних депутатів від 19 листопада 1997 року № 46/20 та зареєстровано відділом Держкомзему у Царичанському районі в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] від 29 травня 1998 року ( і в них вже були зазначені межі земельних ділянок). Державні ж акти відповідача [PERSON], видані на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської ради народних депутатів від 25.06.2008 року № 546\\13\та зареєстровані відділом Держкомзему у Царичанському районі в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 20 грудня 2010 року, тобто вже після передачі [PERSON] земельних ділянок у приватну власність. Позивач стверджує, що на неодноразові його пропозиції привести земельну документацію до вимог чинного законодавства відповідач [PERSON] відмовилась, вважаючи, що її документація має всі законні підстави. Позивач наполягає на тому, що державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні, так і самі акти на право власності державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремими способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Позивач стверджує, що при оформленні державних актів відповідачем [PERSON] і визначенні меж земельних ділянок була допущена помилка, яка на даний час суттєво порушує майнові права позивача, що й змусило його звернутися до суду. Переконаний, що позасудовим шляхом вирішити питання щодо відновлення меж земельних ділянок неможливо, оскільки відповідно до усної інформації посадових осіб відділу Держгеокадастру в Царичанському районі на теперішній час відновлення меж земельних ділянок не являється можливим, оскільки земельні ділянки відповідача [PERSON], що перетинають земельні ділянки позивача, вже пройшли державну реєстрацію з присвоєнням кадастрових номерів. В судових засіданнях позивач та його представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] категорично заперечили проти позову та клопоталися про залишення без задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з такого. 1. Вимоги позивача є голослівними без надання будь-яких письмових доказів. Позовні вимоги є необґрунтованими. 2. За результатами розгляду справи з'ясовано, що колишня дружина позивача громадянка [PERSON] першою приватизувала земельні ділянки, держакт від 29 травня 1998 року. У даному держакті від 29 травня 1998 року вказано прізвище [PERSON], як сусідки по межі даної земельної ділянки. Однак в суді з'ясовано, що з 1996 року вона вже була під прізвищем [PERSON]. Це значить, що у першій приватизації 1998 року підпис суміжника, а саме підпис не [PERSON], а [PERSON], була підроблена [PERSON]. Також, присвоюючи кадастрові номери земельним ділянкам по [ADDRESS] в 2011 році знову зазначено прізвище відповідача не [PERSON], а [PERSON] і знову було підроблено підпис в технічній документації на земельні ділянки. [PERSON] в суді підтвердила те, що відповідач технічну документацію не підписувала, ні першого разу, ні другого, так як відповідач їй відмовила тому, що вже на момент 1995 року були порушені межі земельних ділянок відповідача. У 1995 році [PERSON], проживаючи однією сім'ю без реєстрації шлюбу з [PERSON], без письмової згоди відповідача побудував сарай Н-1 площею 132,8 кв.м і сарай М-1 площею 85,6 кв.м на самій межі, захвативши уже тоді землі відповідача, але [PERSON] приватизувала свої земельні ділянки, прихвативши землю відповідача [PERSON], в якої земельні ділянки не були приватизовані і вони з [PERSON] спромоглися узаконити самовільну побудову даних сараїв, оформивши землю з підробленням, а саме підписалися особисто і підробили підписи відповідача, що й було ними з'ясовано в суді. 3. З 2007 року відповідач [PERSON] почала приватизовувати свої земельні ділянки : а) рішення Бабайківської сільської ради від 25 травня 2007 року на дозвіл виготовити технічну документацію на зем. ділянки з підписами сусідніх суміжників, а саме сусіда вже [PERSON], який власноруч, без примусу підписав дану технічну документацію на зем. ділянки відповідача. Підпис не підроблений, так як в судових засіданнях було з'ясовано і підтверджено самим позивачем, що він підписував особисто технічну документацію відповідача; б) 25 липня 2008 року друге рішення Бабайківської сільської ради вже про затвердження технічної документації на зем. ділянки відповідача і передачі даних зем. ділянок у власність відповідача [PERSON]; в) 20 грудня 2010 року відповідач одержала держакти на свої земельні ділянки. Вона їх приватизувала саме по факту, а не по первинному виділенні зем. ділянок колгоспом 1990 року; г) також відмічають, що позивач протягом трьох років, доки відповідач [PERSON] оформляла зем. ділянки, ніяких претензій не пред'являв ні сільській раді, ні зем. ресурсам, ні зем. кадастру. Він був зайнятий самочинним будівництвом сараю, і навіть не помітив, що знову "виїхав" вже на чужу приватизовану зем. ділянку. Але позивач був впевнений у тому, він і зараз в цьому впевнений, що за гроші все вирішується. У нього вистачає нахабства переконувати суд, що при оформлені держактів відповідача при визначенні меж зем. ділянок була допущена помилка, яка порушує його права. Ніяких доказів позивач і його представник суду не надали, все голослівно. 4. А далі позивач вчиняє купівлю-продаж будинку і земельних ділянок. При одержанні витягу на земельні ділянки на момент купівлі-продажу від 30.11.2012 року перетину зем. ділянок [PERSON] з зем. ділянками відповідача не було, що й було ними з'ясовано в судових засіданнях. Якби був перетин зем. ділянок [PERSON] з зем. ділянками відповідача [PERSON], то [PERSON] не одержала б витягу на зем. ділянки і правочин купівлі-продажу не відбувся б. 5. Після купівлі-продажу позивач відразу не зареєстрував і не оформив держакти на зем. ділянки на своє прізвище, а розпочав будувати знову самочинно наступний сарай С-1 площею 116,2 кв.м і знову заліз на вже приватизовану земельну ділянку відповідача. А потрібно узаконювати це самочинне будівництво, а в нього, позивача, немає ще навіть переоформлених держактів на його прізвище придбаних зем. ділянок у 2012 році. 6. Позивач 16.04.2015 року зареєстрував зем. ділянки, у справі є підтверджуючі документи на а.с. 50, 51, 52, 53, що замість купівлі-продажу йому видали на кожну земельну ділянку свідоцтво на право власності і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Для даної реєстрації також потрібно було брати витяг на земельні ділянки. Витяг показав, що перетину двох сусідніх ділянок, а саме [PERSON] і [PERSON], немає, а це означає, що на момент реєстрації земельних ділянок позивача ніякого перетину не було, а якби було, то ніякої реєстрації позивач не зміг би зробити. Все це ними з'ясовано в судовому засіданні. 7. Однак залишається самочинний сарай, який потрібно узаконювати. Запитання: А як? Ось позивач і вирішив зробити нову геодезію, включаючи уже землю відповідача [PERSON], так як самочинний сарай перейшов межу, законно встановлену за фактом 25 липня 2008 року, що підтверджено рішенням Бабайківської с/ради. 8. Наданий представником позивача малюнок наче б то перетину зем. ділянок позивача та відповідача, зроблений 06.10.2017 року відразу після реєстрації і одержання документів (а.с.50, 51, 52, 23) не може бути доказом того, що саме відповідач зробила перетин, порушивши права позивача. Нерозумно і неграмотно це доказувати суду зі сторони позивача та його представника. 9. Також у наданому технічному звіті містяться документи з присвоєння кадастрових номерів ще [PERSON] і малюнок перетину. В суді ними з'ясовано, що 16.04.2015 року перетину не було між зем. ділянками позивача і відповідача. 10. Також ними з'ясовано, що відповідач [PERSON] на момент приватизації зем. ділянок за адресою: [ADDRESS], з 1996 року не було [PERSON], а була [PERSON]. Це ж потрібно бути такими безграмотними, щоб скласти такий технічний звіт. 11. Сам позивач підтверджує у своєму позові, що до актів приймання-передачі межових знаків претензій у нього не було. А ось уже 06.10.2015 року, через півроку у позивача з'явилися претензії щодо межі, яку сам і порушив. Сарай С-1 площею 116,2 кв.м побудував позивач, а не відповідач [PERSON]. Запитання: так хто порушив межі і межі якої зем. ділянки? Відповідь: межі приватизованої земельної ділянки під житлом відповідача [PERSON] порушив позивач, [PERSON]. Крім цього позивач побудував самочинні сараї такою площею, порушив протипожежні норми, так як до будинку відповідача залишилося 3,3 м. 12. Інші надані докази позивачем, а саме договори купівлі-продажу будинку і зем. ділянок, держакт на ім'я [PERSON], технічні паспорти на житловий будинок №8, є доказами того, що перетин двох сусідських земельних ділянок не було і немає. 13. Судом було запропоновано представникові позивача зробити судову земель-технічну експертизу, так у даній категорії судових справ є обов'язковою проведення судової земельно-технічної експертизи. Представник відмовився від проведення такої експертизи. Це означає, що відсутність у справі відповідного висновку судовї експеризи є підставою для суду, щоб відмовити позивачеві в задоволенні трьох позовних вимог, які позивач не оплатив в повному обсязі. 14. Суду надана схема розміщення даних земельних ділянок, а саме земельної ділянки позивача і земельної ділянки відповідача з кадастровими номерами за даними публічної кадастрової карти України, де чітко показано ці зем. ділянки, у яких на січень 2017 року немає ніяких перетинів. 15. Рішення Бабайківської сільської ради від 25 липня 2008 року за № 546/13/V не від 25.06.2008 року як написано у позовній заяві. Знають наперед, що представник позивача заявить, що це знову описка. Щось багато у позивача описок. Таким чином, відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] дійшли висновку, що позивач порушив право власності відповідача. Він без будь-яких доказів, спираючись лише на припущення, при цьому використовуючи судову інстанцію, намагаючись заволодіти частиною земельної ділянки відповідача, прагне обманути суд, маніпулюючи правом на захист, начебто свого порушеного права, яке ніким не порушувалось. Бабайківська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області в особі сільського голови [PERSON] звернулися з письмовою заявою, в якій просили розглянути справу без участі їхнього представника в зв'язку з зайнятістю та завантаженням на роботі. Позовні вимоги не визнають та просили долучити до матеріалів справи копію рішення про затвердження технічної документації від 25 липня 2008 року №546/13/V. Інші витребувані документи не можуть надати, оскільки згідно архівної довідки, яка надана суду, рішення виконкому Бабайківської сільсради від 19 листопада 1997 року №46/20 відсутнє в документах сільської ради, які знаходяться в архіві (а.с.70-72). Третя особа - відділ Держгеокадастру у Царичанському районі Дніпропетровської області, в ході судового розгляду власної правової позиції не висловили, в дане судове засідання не надіслали свого представника, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Однак суду повідомили, що в архіві відділу відсутня документація із землеустрою за 1997 рік щодо приватизації земельних ділянок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON], копія ж технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON], наявна в матеріалах справи. Щодо внесення земельних ділянок [PERSON] до державного земельного кадастру повідомили таке. Відповідно до п. 14 тимчасового Порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року №749 (втратила чинність 01.01.2013 року на підставі постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 року) територіальний орган Держземагенства після отримання від адміністратора автоматизованої системи протоколу проведення перевірки у разі відсутності в протоколі проведення перевірки зауважень до документації із землеустрою та обмінного файла - не пізніше наступного робочого дня робить на титульному аркуші документації із землеустрою, матеріалах документації із землеустрою, що містять графічне зображення земельної ділянки, відомостях про координати поворотних точок меж земельної ділянки, їх частин, обмежень, угідь, позначку, в якій зазначаються кадастровий номер, дати його визначення та внесення відомостей до автоматизованої системи, прізвище та ініціали посадової особи, що зробила таку позначку, і ставиться її підпис. Тобто, фактична реєстрація земельних ділянок (внесення відомостей до державного реєстру земель) в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] пройшла 29.02.2012 року, про що зроблено відмітку на технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земель них ділянок в [ADDRESS] та присвоєно кадастрові номера [NUMBER], [NUMBER]. Результатом даного внесення відомостей до державного реєстру земель шляхом відкриття Поземельної книги та перенесення їх до Державного земельного кадастру є Витяги з Державного земельного кадастру, які заявлені позивачем ([PERSON] по даній справі абзац п'ятий позовної заяви (а.с.67-68). Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в цивільно-прововому спорі, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] повністю в межах заявлених вимог. Так, відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі у сукупності з іншими доказами, а також перевіривши витребувані з архівного відділу райдержадміністрації рішення Бабайківської сільської ради №529/13/V - 547/13/V від 25 липня 2008 року, том 2, та протоколи засідання виконкому Бабайківської сільської ради №1 - №12 за 1997 рік, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що [PERSON], як власник житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, приватизувала земельні ділянки 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та госпспоруд, і 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства, у зв'язку з чим 29.05.1998 року було зареєстровано та видано їй Державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської Ради народних депутатів 19.11.1997 року. Загальна площа приватизованої нею землі склала 0,85 га, яка розташована на [ADDRESS] Вказані земельні ділянки були продані позивачеві [PERSON] за доворами купівлі-продажу від 30.11.2012 року (а.с. 16-17, 18-19). Одночасно 30.11.2012 року позивач [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою[ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,25 га (для обслуговування житлового будинку та споруд), та перебуває у власності продавця, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] який виданий на підставі рішення виконкому Бабайківської сільської ради народних депутатів від 19 листопада 1997 року №46/20 та зареєстрований відділом Держкомзему у Царичанському районі в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] від 29 травня 1998 року, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], що відчужується одночасно з цим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами (а.с.13). Відповідач [PERSON], яка проживає у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] є сусідкою з позивачем [PERSON] Земельні ділянки, які перебувають у володінні позивача та відповідача межують між собою і таке сторонами визнано. Земельні ділянки надані відповідачеві [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] Згідно оспорюваного позивачем рішення від 25.07.2008 року №546/13/V Бабайківська сільська рада вирішила: 1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акта на право власності на земельну ділянку громадянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. Надати громадянці [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0, 7500 га, в тому числі: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,5000 га - для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. Зобов'язати громадянку [PERSON]: - замовити виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку та провести його державну реєстрацію; - використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та в межах, встановлених технічною документацією; - проводити роботи по прибиранню та благоустрою прилеглої території; - дотримуватися обов'язків землекористувача згідно зі ст.96 Земельного кодексу України та вимог, викладених у висновках органів земельних ресурсів, архітектури; 4. Районному відділу земельних ресурсів внести зміни в земельно-кадастрову документацію; 5. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію сільської ради з питань агропромислового комплексу, землекористування та соціального розвитку села. (а.с.71). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер якої є [NUMBER], з зазначеним у ньому цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) - а.с.24, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], кадастровий номер якої є [NUMBER], з зазначеним у ньому цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.25), були зареєстровані та видані 21 грудня 2010 року відповідачеві [PERSON]. Відомості у зазначених державних актах про дату прийняття рішення органом місцевого самоврядування та цільове призначення землі, яка передавалась у власність відповідачеві, не збігається з відомостями, які містить саме рішення сільської ради. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні 03.11.2016 року стверджувалось, що будівлі, які належать позивачеві, побудовані на межі (а.с.56), в той час позивач [PERSON] в судовому засіданні 15.12.2016 року стверджував, що "отмостку" навколо сараю завжди вважав своєю землею, але коли почав заливати таку "отмостку", тоді й виник спір (а.с.96). Сторонами не заперечувалося тієї обставини, що межі належних [PERSON] земельних ділянок проходять через належні [PERSON] приміщення сараю, шлакоблок, зазначений у плані літ. М-1 (а.с.13, 20, 24, 25) та приміщення сараю, шлакоблок, зазначений у плані літ. Н-1 (а.с.13, 20, 24, 25). Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, згідно яких вона з позивачем [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року до 2003 року. По [ADDRESS] їй належала будівля, яку купила в колгоспі "Україна" близько 1990 року. Там були: хата, сарай, погріб, колодязь. Житло уявляло собою оббиту плиткою хату. Нерухомість вона продала у 2012 році [PERSON]. Все, що зараз побудовано, починала будувати ще в ті часи. Сусідом тоді був [PERSON], її рідний дядько, який помер у 1995 році. Великий сарай, як ангар, біля чотирьох метрів у висоту був збудований ще у 1995 році. Із сусідами ніколи ніяких спорів не було. Землю приватизувала ще в 1998 році. Кадастровий номер давали пізніше. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила те, що по [ADDRESS] вона проживає з 2004 року. На момент купівлі-продажу будинку спору не було з сусідами. В 2015 році чоловік все оформляв, бо змінилися документи через зміну порядку реєстрації прав. Перебудови ангару не було, була добудова. Він став довшим. В 2014 році всередині приміщення побудували басейн. Як почався спір із сусідами за межу, то показували кожен свої документи. А коли спробували встановити межі наглядно, то виявився перетин. У сусідів були одні "точки", які проходили по дахові "ангару", а в них інші "точки", які знаходилися від "ангару" метрів за два. Як вона почала жити тут, то цей сарай був. Вирішуючи цей спір, суд виходив з норм Конституції України, які у спірних відносинах є актом прямої дії. Так, стаття 41 Конституції гарантує кожному, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У розвиток цієї норми Верховною Радою України був прийнятий Цивільний кодекс України. Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини другої статті 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Частиною третьою цієї статті передбачається, що примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосовано як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (Реквізиція). Відповідно до статті 325 ЦК України суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Таким чином, державна Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати непорушність права приватної власності. Земельні ділянки, якими володіє позивач [PERSON] і були передані йому у приватну власність за договорами купівлі-продажу від 30.11.2012 року (а.с. 16-17, 18-19), з часу приватизації їх [PERSON] своїх розмірів і конфігурацій не змінили з 1997 року до часу виникнення спору, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю (а.с.10) на ім'я продавця та свідоцтвами про право власності на нерухоме майно (земельні ділянки) на ім'я покупця [PERSON] (а.с. 50, 52): 0,25 га і 0,60 відповідно. Задовольняючи позов в частині визнання незаконним та скасування рішення Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25 липня 2008 року №546/13/V, суд виходив з того, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи свої повноваження, зобов'язані в першу чергу дотримуватися Конституції України, інакше відповідно до частини десятої статі 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною другою статті 16 ЦК України визначається, що визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, є способом захисту прав та інтересів. Оскаржуване рішення Бабайківської сільської ради є незаконним, оскільки ним передано у власність відповідачеві [PERSON] частину земельних наділів, які є приватною власністю за результатами приватизації у 1997-1998 роках, здійсненої [PERSON] з наступним відчуженням земельних ділянок позивачеві [PERSON] разом з розміщеними на них будівлями і спорудами 30.11.2012 року. Також, суд виходив з того, що порушене органом місцевого самоврядування права також гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини та основоположних свобод, оскільки підпадає під визначення "майно" в розумінні вказаної норми Конвенції, і цього "майна" позивач був частково позбавлений на підставі оскаржуваного рішення Бабайківської сільської ради від 25.07.2008 року. Суд зазначає, що без сумніву право позивача на власність зазнало втручання, яке прирівнюється до "позбавлення" власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд керувався тим, що першою та найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Необхідність застосування положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час вирішення справи обумовлене статтею 8 ЦПК України та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Так, у справі "Рисовський проти України" (RYSOVSKYY v. UKRAINE), №29979/04, рішення від 20.01.2011 року Європейський Суд (ЄСПЛ) зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У цьому випадку Бабайківська сільська рада всупереч принципу "належного врядування" не спромоглася виправити допущені помилки, зокрема ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Відповідно до статі 1 Першого протоколу до Конвенції втручання у майнові права допускається лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Правомірність такого втручання перевіряється застосуванням алгоритму, виведеному ЄСПЛ у своїй практиці, відповідно до якого втручання має бути законним, повинно переслідувати легітимну мету (в інтересах суспільства) та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної людини. Суд дійшов переконання, що втручання у майнове право позивача було непропорційним. Викладені судом аналіз норм та відповідні ним обставини справи дають підстави дійти висновку про необхідність задоволення позовних вимог також і в частині визнання недійсним та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га серії [NUMBER] від 21 грудня 2010 року, кадастровий номер [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення сесії Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25 липня 2008 року № 546/13/V, а також в частині визнання недійсним та скасування державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,4489 га серії [NUMBER] від 21 грудня 2010 року, кадастровий номер [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] на підставі рішення сесії Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25 липня 2008 року № 546/13/V. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 88 ЦПК України, суд виходив з того, що ризик будь-якої помилки органу виконавчої влади повинен покладатися на саму державу, а самі помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вона стосується, а тому витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Претензії представника відповідача щодо правильності оплати позовної заяви судовим збором вирішені ухвалою суду від 30.11.2016 року (а.с.87-89). Виходячи з викладеного та

Outcome: approved