Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

25.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про дострокове розірвання договору оренди землі посилаючись на те, що 03.01.2013 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» (далі - ТОВ «Агро-Регіон Радомишль») уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який було зареєстровано у відділі Державної реєстрації прав реєстраційної служби Радомишльського РУЮ. Згідно укладеного договору позивач передав земельну ділянку відповідачеві в користування, а останній умови договору порушує, декілька років не проводить обробіток орендованих земель на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, в зв'язку з чим погіршується родючість грунтів, крім того, не сплачує орендну плату згідно умов, передбачених у договорі. Останній платіж позивач отримав в 2014 році за 2013 рік зерном кукурудзи. Зазначені обставини змусили звернутися позивача до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, до канцелярії суду надійшла заява представника про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Заявив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, свою позицію щодо заявлених позовних вимог не заявляв. Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, створення судом належних умов розгляду справи у суді, неприпустимість зловживання процесуальними правам учасниками процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення. Право на перегляд ухваленого заочного рішення за заявою відповідача урівноважує його права з позивачем. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.25). Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1230 га, що розташована на території Заболотської с/р Радомишльського району Житомирської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 31 липня 2003 року, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.8). 03.01.2013 року [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років і орендодавець [PERSON] передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельне ділянку сільськогосподарського призначення, який зареєстровано 11.02.2014 року (а.с.11-17). Згідно з п.п.14-16 цього договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й умовами збереження стану об'єкта оренди є дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів. Відповідно до п.31 зазначеного договору орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети і умов даного Договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі, своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою. Пунктом 36 договору зазначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другої сторони обов'язків, передбачених договором. Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» протягом тривалого часу (останні три роки) земельні ділянки не обробляло. Згідно відомості від 31.08.2014 року орендодавцям видано зерна кукурудзи в рахунок плати за оренду землі за 2013 рік. Доказів на спростування зазначених відомостей відповідачем суду не надано. Статтею 5 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону України «Про оренду землі» ), а орендодавець, відповідно до частини першої статті 24 цього Закону, має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати. Суд установив, що останні роки (2014-2016) ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» господарської діяльності із цільового використання орендованої земельної ділянки не здійснювало і з 2014 року не виплачувало орендодавцю орендну плату за спірним договором, та дійшов висновку про порушення відповідачем визначених Законом України «Про оренду землі» та договором оренди землі прав орендодавця. Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата орендної плати. Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України визначено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішення суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України "Про оренду землі". Згідно із частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі " на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Отже, на момент укладення договору оренди земельної ділянки істотними умовами договору визначено, зокрема, й умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди. Аналогічну позицію сформулював і Верховний Суд України в постановах від 23.12.2015 року в справі №6-2271цс15, від 20.01.2016 року в справі №6-1998цс15, від 03.02.2016 року в справі №6-1999цс15, висновок якого згідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зазначені вище положення закону повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії», в якому розкрито зміст захисту права власності та зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на "законне сподівання" можливістю користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховувала позивач, відповідачем було порушено. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним факт порушення орендарем умов Договору оренди землі від 03.01.2013 року, тому позовні вимоги про дострокове розірвання зазначеного Договору слід задовольнити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved