Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» третя особа: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про встановлення факту припинення трудових відносин та просить: - Встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та Приватним Підприємством "Торговий Дім "Мушкетер" (місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6, код ЄДР 39350913) з 20.06.2017 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України; В обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на те, що з 01 листопада 2014 року вона перебуває у трудових відносинах з Приватним Підприємством «Торговий Дім «Мушкетер» (і.к. 39350913), місцезнаходження якого: 49005, місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6. Даний факт підтверджуються записом у трудовій книжці ([NUMBER], запис №26) та наказом №146 м/к від 31.10.2014 року. Станом на дату подачі позову - 30 жовтня 2017 року трудові відносини між сторонами не припинені, що підтверджується записом у трудовій книжці на ім'я позивачки. В 2016 році ПП «ТД «Мушкетер» припинило здійснювати будь - яку фінансово - господарську діяльність, були звільнені майже усі співробітники Підприємства. В даний час позивачка знаходилась в декретній відпустці. У червні 2017 року позивачка також вирішила звільнитися з займаної посади за власним бажанням. 06 червня 2017 року позивачкою на ім'я директора ПП «ТД «Мушкетер» (Відповідача) було написано Заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України та надіслана Відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладення). У зв'язку з тим, що директор Підприємства ігнорує вимоги позивачки, щодо припинення трудових правовідносин; грубо порушуються її права та вона не має наразі змоги працевлаштуватися в іншу організацію або зареєструватися у державній службі зайнятості, заробітну плату у ПП «ТД «Мушкетер» не отримує, вважає, що рішенням суду буде правомірно встановити факт припинення трудових відносин. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити (а.с. 38). Відповідач в судові засідання, які були призначені до розгляду на 21 листопада 2017 року та 03 січня 2018 року, свого представника повторно не направив, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином. До суду повернулися поштові повідомлення про виклик з відміткою: «не вірно вказана адреса» (а.с.25-26, 36-37), хоча відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ, юридична адреса відповідача - 49005 м. Дніпро Лоцманський узвіз, будинок №6 (а.с.7) та саме за цією адресою направлялися судові виклики на адресу відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. До суду надійшла письмові пояснення, в яких просять відмовити в задоволенні позову в частині зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду виключити відомості про [PERSON] (ІПН [NUMBER]), як застрахованої особи ПП «ТД «Мушкетер». При цьому посилаються на те, що на теперішній час органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно вносити зміни до системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб. У зв'язку із набуттям чинності Закону України від 04.07.2013 №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», функції адміністрування єдиного внеску (в тому числі прийняття звітності) здійснюється органами Міністерства доходів і зборів (нині - Державною фіскальною службою України) - (а.с. 28-29). Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. При цьому судом враховується, що п.10 ч.2 ст.2 ЦПК України, як один з принципів цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності представника відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача по справі, взявши до увагу заяву позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача по справі та вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З наданих доказів судом встановлено, що з 01 листопада 2014 року позивачка перебуває у трудових відносинах з Приватним Підприємством «Торговий Дім «Мушкетер» (і.к. 39350913), місцезнаходження якого: 49005, місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6. Даний факт підтверджуються записом у трудовій книжці ([NUMBER], запис №26) - (а.с.6) та наказом №146 м/к від 31.10.2014 року. Станом на дату подачі позову - 30 жовтня 2017 року трудові відносини між сторонами не припинені, що підтверджується записом у трудовій книжці на ім'я позивачки. В 2016 році ПП «ТД «Мушкетер» припинило здійснювати будь - яку фінансово - господарську діяльність, були звільнені майже усі співробітники Підприємства. В даний час позивачка знаходилась в декретній відпустці. У червні 2017 року позивачка також вирішила звільнитися з займаної посади за власним бажанням. 06 червня 2017 року позивачкою на ім'я директора ПП «ТД «Мушкетер» (Відповідача) було написано Заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України та надіслана Відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладення) - (а.с.8-9). Відповідач ігнорує вимоги позивачки, щодо припинення трудових правовідносин та ніякої відповіді не надає, у зв'язку з чим порушуються права позивачки та вона не має наразі змоги працевлаштуватися в іншу організацію або зареєструватися у державній службі зайнятості, заробітну плату у ПП «ТД «Мушкетер» не отримує. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або не яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Згідно із ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В даному випадку позивачкою дотримано процедуру її звільнення за власним бажанням, оскільки вона надіслала відповідачу відповідну заяву, однак відповідач ігнорує вимоги позивачки щодо припинення трудових правовідносин та ніякої відповіді не надає, у зв'язку з чим порушуються права позивачки та вона не має наразі змоги працевлаштуватися в іншу організацію або зареєструватися у державній службі зайнятості, заробітну плату у ПП «ТД «Мушкетер» не отримує. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіби, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оскільки відповідач не надав ніяких доказів щодо виконання ним вимог трудового законодавства щодо припинення правовідносин із позивачкою, яка наполягає на цьому, або законних причин, за яких таке припинення не можливе, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту припинення трудових відносин між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та Приватним Підприємством "Торговий Дім "Мушкетер" (місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6, код ЄДР 39350913) з 30.06.2017 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Обговорюючи питання стягнення судового збору, суд виходить з вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена в розмірі 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial