Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "ФАСТМЕД", [PERSON] про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26.10.2015 року позивач була прийнята на роботу в ТОВ "ФАСТМЕД"на посаду лікаря УЗД. На підставі наказу №37 від 30.01.2017 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням. При звільненні були порушені трудові права позивача через недодержання відповідачем вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку, а саме: відповідачем не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку. Посилаючись на дані обставини, позивач звернулась до суду за захистом своїх трудових прав з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд стягнути з ТОВ "ФАСТМЕД"на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 5078 грн. 64 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 2154 грн. 93 коп. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що час затримки здійснення відповідачем фактичного розрахунку становить 63 днів (з 30.01.2017 року по 27.04.2017 року). Позивач у судове засідання року не з'явилась, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач була прийнята на роботу в ТОВ "ФАСТМЕД"на посаду лікаря УЗД, на підставі наказу №23 від 26.10.2015 року. На підставі наказу №37 від 30.01.2017 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням. Відповідач не провів з позивачем розрахунки та не виплатив усі належні їй при звільнені суми, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та її трудові права підлягають захисту шляхом ухвалення судового рішення. Так, відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звільнення позивача відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі за липень 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., за серпень 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., за вересень 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., за жовтень 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., листопад 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., грудень 2016 року у сумі 752 грн. 25 коп., січень 2017 року у сумі 752 грн. 25 коп. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на те, що відповідач розрахунки з позивачем в день її звільнення не провів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за період з 30.01.2017 року по 27.04.2017 року. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З огляду на викладене, за 63 календарних днів затримки розрахунку при звільненні відповідач в силу вимог ст.117 КЗпП України повинен сплатити позивачу (34,00 грн. (середньоденна заробітна плата) х 63 днів(період затримки розрахунку)) 2154 грн. 93 коп. Згідно роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved