Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

09.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень", Зміївська державна нотаріальна контора\~ Харківської області, Відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області, в якій просить визнати за ним право на земельну частку (пай)\~ №87, загальною площею 4,0901 га, в тому числі ріллі 3,9856 га, сіножаті 0,1045 га. в ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, яка належала померлій 18.05.2003 року бабці [PERSON] на підставі Протоколу №4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 15.01.2002 року про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), та Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06.12.2003 року про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування, а також Ропорядження №165 від 02.04.2004 року. Оскільки за життя бабка не отримала Державного акту на право на земельну частку (пай), оформити на нього свідоцтво про право на спадщину є неможливим. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розгляд справи проводити без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису.\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник\~ Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не\~ з'явився, секретар Бірківської сільської ради [PERSON] надав до канцелярії суду лист про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги [PERSON] рада визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний Велетень» у судове засідання не з'явився, у листі за №239 від 03.07.2015 року директор ТОВ [PERSON] просив розгляд справи проводити за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник третьої особи Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області\~ в судове засідання\~ не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області в судове засідання\~ не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 01.07.2015 року та 27.07.2015 року заступник начальника відділу [PERSON] направив до суду письмові пояснення, які просив врахувати при ухваленні рішення, справу розглянути за відсутності представника. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права\~ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] є онуком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії III - ВЛ № 286529, виданим Бірківською сільською радою 23.01.1982 року, де батьками зазначені: «Бутенко Володимир Лукянович» та «Бутенко Наталія Павлівна» (а.с.57) та свідоцтвом про народження батька [PERSON] серії II - ЯР № 787401, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON]. (а.с.5) [PERSON] померла 18.05.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №380496, виданого 20.05.2003 року Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 59) 16.11.2000 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено виконавчим комітетом Бірківської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 325, згідно якого вона в разі своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і загалом все те, що їй належатиме в день смерті і на що вона по закону матиме право заповідала онуку [PERSON]. (а.с.11) До складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок №11 по вул.Залізничній в с.Першотравневе Змївського району Харківської області, прості іменні акції номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 1672 шт. ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень». Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.04.2008 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок №11 по вул.Залізничній в с.Першотравневе Змївського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті 18.05.2003 року [PERSON] (а.с.12-13) Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, інших спадкємців, які претендували б на спадщину після померлої [PERSON] не має. Відповідно до виписки з протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району від 15.01.2002 року [PERSON] внесена до списку громадян - членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району Харківської області, які мають право на земельну частку. (а.с. 16-18, 19-34) З протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району від 06.12.2003 року та додатку до нього вбачається, що було проведено розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування, згідно з яким за [PERSON] визначено земельну ділянку №87, загальною площею 4,0901 га, в тому числі ріллі 3,9856 га, сіножаті 0,1045 га. (а.с. 35-37, 38-54) Відповідно до витягу з розпорядження №165 від 02.04.2004 року, [PERSON] виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю. (а.с.55) За життя [PERSON] не отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, що стало перешкодою в оформлення спадкоємцем [PERSON] своїх прав. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 1963 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до вимог статті 548 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою чи з застереженням. Як визначено п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкємцем за заповітом майна, що залишилось після смерті бабки [PERSON], прийняв спадщину, оформив свої спадкові права на її частину. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи\~ інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі\~ (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. \~ \~ \~ \~Представником третьої особи ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР № 001133, з якого вбачається, що рішенням Зміївської районної ради народних депутатів від 05 лютого 1998 року за № 70 ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано у постійне користування 4772,3 гектарів землі для ведення сільськогосподарського вирбництва. \~ \~ \~ \~Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входить до складу спадщини. \~ \~ \~Позивачем [PERSON] надано докази того, що він є спадкоємцем померлої 18.05.2003 року бабки [PERSON], прийняв спадщину, оформив свої права на частину майна. \~ \~ \~ \~Крім того, до складу спадщини входить майнове право на земельну частку (пай), яке також успадковане [PERSON], але враховуючи ту обставину, що на день смерті [PERSON] не було одержано Державного акту на право на земельну ділянку, одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі неможливо. \~ \~ \~ \~За таких обставин, визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а позовна заява [PERSON] про визнання за ним у порядку спадкування права на земельну частку (пай) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у\~ разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved