Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У 2002 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], виконкому Індустріальної районноїу м. Дніпропетровську ради, виконкому Дніпропетровської міської ради, третя особа [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку та надвірних будівель, визнання права власності на новозбудовані житлові прибудови та гараж, зміну ідеальних часток , визначення порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], Дніпропетровська міська рада про знесення самочинного будівництва. Рішенням Індустірального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2009 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2009 року скасовано. У судовому засіданні позовні вимоги неодноразово уточнювалися. У листопаді 2012 року позивач подав уточнений позов в остаточній редакції вказавши, що йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу №2-3416 від 05 грудня 1986 року, належить ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння, власником частини, якої є він розташоване на земельній ділянці загальною площею 927 кв.м., з яких 7 кв. м. є самозахват з його боку по червоній лінії по [ADDRESS] Інша частина домоволодіння [ADDRESS] належить гр. [PERSON], відповідачці по справі. Зараз житловий будинок літ. А-1 складається з двох квартир: 1) квартири № 1 , до якої входять коридор 1-1 площею 8,9 кв. м., три житлові кімнати: 1- площею 20,2 кв. м., 1-3 площею 5,5 кв. м. та 1-6 площею 11,5 кв. м., кухня 1-4 площею 12,4 кв. м., санвузол 1-5 площею 2,7 кв. м., сіни 1-7 площею 3,3 кв. м., житлова площе квартири 37,2 кв. м., площа підсобних приміщень - 37,2 кв. м., загальна площе - 64,5 кв. м.; 2) квартири № 2, до якої входять коридор 2-1 площею 10,5 кв. м., кухня 2-2 площею 8,1 кв. м. та три житлові кімнати: 2-3 площею 17,6 кв. м., 2-4 площею 11,7 кв. м., 2-5 площею 10,9 кв. м., житлова площа квартири 39,6 кв. м., площа підсобних приміщень - 18,6 кв. м., загальна площа - 58,2 кв. м. Усього по житловому будинку житлова площа 76,8 кв. м., площа підсобних приміщень - 65,9 кв. м., загальна площа - 122,7 кв. м. Належну йому частину домоволодіння позивач придбав за договором купівлі-продажу у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до згаданого договору він купив ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель і споруд. На момент укладання договору площа земельної ділянки склала 909 кв.м. і на ній, окрім житлового будинку літ. А-1, були розташовані: Б - сарай цегляний, В - сарай шлакобетонний, Г- сарай шлакобетонний, Д- убиральня цегляна, Е - душ цегляний, № 1-5 огорожа, а також № 2 водоколонка. Вказав, що право власності за гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було оформлене у Дніпропетровському БТІ відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.1984 року. Домоволодіння між співвласниками в натурі подалено не було визначено порядку користування житловим будинком, відповідно до якого квартира № 1 була виділена у користування [PERSON], [PERSON], [PERSON], квартира № 2 - [PERSON] Порядок користування господарськими будівлями не визначався, тому вони залишаися у загальному користуванні співвласників. Починаючи з моменту, коли позивач зі своєю сім'єю поселився за вищевказаною адресою у нього не було ніяких чвар або сварок з сусідами. Колишній власник другої частини домоволодіння, де зараз мешкає відповідач, дозволяла йому та членам його сім'ї безперешкодно користуватися земельною ділянкою, на якій були розташовані спільні господарчі будівлі та споруди. За час проживання в будинку позивач разом із дружиною за згодою довіреної особи [PERSON] розібрали сарай літ. «Б», який був побудований у 1052 році, а на його місці у 1988 році побудували гараж літ. «Б» з навісом літ. «Л». До квартири № 1 прибудували житлову кімнату 1-6 площею 11,5 кв. м., кухню 1-4 площею 12,4 кв. м., санвузол 1-5 площею 2,7 кв. м., сіни 1-7 площею 3,3 кв. м., а також зробив внутрішнє перепланування квартири Зазначені прибудови були узаконені рішеннями виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 308 від 16.05.2003 року, № 734 від 25.12.2003 року, № 327 від 21.05.2004 року. Відносини погіршилися з 2001 року, коли відповідач придбала частину домоволодіння [ADDRESS]. Новий співвласник почав забороняти йому входити на територію, на котрій розташоване майно, що є спільною сумісною власністю. Між співвласниками виникають суперечки з приводу користування сараями, літньою кухнею, про право власності на гараж літ. «Б» з навісом літ. «Л» та з приводу користування земельною ділянкою. Позивач [PERSON] просив суд провести поділ домоволодіння [ADDRESS] без врахування житлової прибудови літ. "А''-1", сіней літ. "а 2-1" та гаражу літ. „Б" с навісом літ. „Л" між [PERSON] та [PERSON] відповідно до належної кожному з них 1/2 частини домоволодіння та з врахуванням встановленого порядку користування домоволодінням, виділивши [PERSON] та визнати за [PERSON], право власності на: - квартиру № 1 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщенням 1-2 площею 20,2 кв.м., прибудову літ. "А'-1" ; погріб під. літ. "А-1", ганок літ. "а'"; - душ літ. "М"; убиральню літ. "Н" ; - огорожі № 4, № 5, № 6, № 7, №8, №9, № 10, мощіння ІУ, У, всього вартістю 230 448 грн., що на 69 974 грн., менше належної йому частки; другому співвласнику [PERSON] виділити та визнати за нею право власності на: - квартиру № 2 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщеннями 2-3 площею 17,6 кв.м., 2-4 площею 11,1 кв.м, приміщення 2-5 площею 10,9 кв.м.; сіни літ. "а'-1" (приміщення 2-2 площею 8,1 кв. м.); сіни літ. "а-1" (приміщення 2-1, площею 10,5 кв. м.), погріб під. літ. "а'-1" , ганок літ. "а" ; - літню кухню літ. "В"; сараї літ. "Г"; літ. "З"; літ. "Ж"; - душ літ. "Е"; убиральню літ. "Д"; - водоколонки № 15 та № 2 ; огорожі № 1, № 2, № 3, № 14; - мощіння І, ІІ, вартістю 370 396 грн., що на 69 974 грн. більше належної їй частки; визнати за ним право власності на житлову прибудову літ. "А''-1", сіни літ. "а2-1" та гараж літ. „Б" з навісом літ. „Л", вартістю 280 900 грн., встановивши житлову площу по кв. № 1 в розмірі 37,2 кв.м, загальну площу - 64,5 кв.м; змінити ідеальні частки в домоволодінні, встановивши, що [PERSON] належні квартира № 1 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщенням 1-2 площею 20,2 кв. м, прибудова літ. "А'-1" ; погріб під. літ. "А-1", ганок літ. "а'", душ літ. "М, убиральня літ. "Н" ; огорожі № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, мощіння ІУ, У, житлова прибудова літ. "А''-1", сіни літ. "а2-1", гараж літ. „Б" з навісом літ. „Л", вартістю 511 348 грн., що складають 58/100 частки від всього домоволодіння; а належні [PERSON] квартира № 2 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщеннями 2-3 площею 17,6 кв.м., 2-4 площею 11,1 кв.м., приміщення 2-5 площею 10,9 кв.м.; сіни літ. "а'-1"; сіни літ. "а-1", погріб під. літ. "а'-1" , ганок літ. "а", літня кухня літ. "В", сараї літ. "Г", літ. "З", літ. "Ж", душ літ. "Е", убиральня літ. "Д", водоколонки № 15 та № 2, огорожі № 1, № 2, № 3, № 14; мощіння І, ІІ, вартістю 370 396 грн. складають 42/100 частки від всього домоволодіння; стягнути з [PERSON] на користь позивача різницю в вартості належної ? частини домоволодіння та виділеної в натурі в розмірі 69 974 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] - ? частку вартості демонтованого сараю літ. "Б" в розмірі 1630 грн.; провести зарахування зустрічних однорідних вимог [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] та остаточно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю в стягнених сумах в розмірі 68 344 грн.; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 920 кв. м. по [ADDRESS] відповідно до належною кожному зі співвласників на момент створення спільної часткової власності ? частиною домоволодіння по варіанту № 3 (Додаток № 4) висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 03.03.2006 року, виділивши [PERSON] в користування земельну ділянка загальною площею 456,26 кв.м. - з боку вулиці Араратської впродовж 10,5 м., з боку домоволодіння [ADDRESS] впродовж всієї межі - 43,74 м, з боку домоволодіння по вул. Кривоноса - 11,6 м, по межі з співвласником [PERSON] впродовж 26,44 м, в тому числі під житловим будинком літ. "А-1" - 25,24 кв.м., під прибудовую літ. "А'-1" - 19,05 кв.м., під прибудовою літ. "А''-1" - 32,85 кв.м., під сіньми літ. "а2-1" - 4,00 кв.м., під будовами літ. "Б", "Л", "М", "Н" і під двором - 375, 62 кв.м. (на плані Додаток № 4 - зеленого кольору) та ? частина земельної ділянки спільного користування площею 3,24 кв.м. - на плані червоного кольору; другому співвласнику [PERSON] виділити решту земельної ділянки площею 456,16 кв.м. (на плані жовтого кольору) та ? частина земельної ділянки спільного користування площею 3,74 кв.м. - на плані червоного кольру; в спільному користуванні сторін залишити частину земельної ділянки площею 7,48 кв.м., з яких біля прибудови літ. "А''-1" та зовнішньою стіною приміщення 2-5 житлового будинку літ. "А-1"- 2,0 кв.м., під приміщенням 2-5 житлового будинку літ. "А-1" - 5,48 кв.м. (на плані Додаток № 4 - червоного кольору). В 2011 році [PERSON] уточнила зустрічні позовні вимоги до [PERSON], треті особи: [PERSON], Дніпропетровська міська рада, виконком Дніпропетровської міської ради, виконком Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, Інспекція ДАБК про усунення перешкод у користування ? частиною домоволодіння шляхом знесення самовільної прибудови. В уточненому позові [PERSON] посилається на те, що [PERSON] без дозволу виконкому місцевої ради, без її згоди, без затвердженого проекту в порушенн норм ДБН самовільно зробив прибудову до житлового будинку літ. А-1, при цьому зніс частину стіни та зробив перепланування своїх кімнат. За це [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності. Дана прибудова перешкоджає їй у користування квартирою № 2, чим спричинило моральну шкоду. Просила зобов'язати [PERSON]усунути перешкоди у користуванні налажної їй квартири № 2 в житловому будинку [ADDRESS] шляхом знесення самочинно побудовані прибудови до житлового будинку, а саме А11-1, гаража з навісом літ. Б-Л, поновити знесену частину стіни в кв. № 1 , стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У листопаді 2012 року [PERSON] подала позов до виконкому Індустіральної районної у місті Дніпропетровську ради, [PERSON], треті особи: Дніпроптеровька міська рада, виконком Дніпроптеровської міської ради про скасування рішення виконкому, в якому посилається на те, що виконкомом Індустіральної районної ради м. Дніпроптеровська було винесено рішення № 308 від 16.05.2003 року про узаконення самовільно зоблених прибудов : житлову прибудову А11-1, сіни а2-1, гараж Б в домоволодіні [ADDRESS], право власності на споруди встановити в суді, КП ДМБТІ оформити право власності. Вважає дані рішення незаконним, оскільки було прийнято без створення виконкомом комісії по складанню акту приймання самовільних споруд в експлуатацію, відсутність у забудовника [PERSON] права власності на земельну ділянку та права користування нею, відсутність згоди [PERSON] на будівництво, відсутність встановлених меж земельної ділянки в натурі, проведення будівництва із порушенням державних будівельних норм. Просила визнати протиправним рішення виконкому Індустіральної районної у місті Дніпроптеровську ради № 308 від 16.05.2003 року, стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] , та його представник підтримали свої позовні вимоги та доповнені позовні вимоги, а в зустрічній позовній заяві та позовній заяві [PERSON] просили суд відмовити. Суду пояснили, що доводи [PERSON] про те, що у [PERSON] відсутні правові підстави для користування земельною ділянкою є безпідставними, оскільки земельну ділянку розміром 913 кв. м., розташовану в [ADDRESS] було надано [PERSON] під індивідуальне житлове будівництво на підставі постанови АНД районної ради від 01.06.1940 року. 19.05.1951 року було проведено відвід в натурі земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовнику [PERSON], тобто було дотримано законодавство, яке діяло на той час. Згідно Земельного Кодексу УПСП від 08.07.1970 року на землях міст при переході права влансоті на будівню переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Отже право користування земельною ділянкою разом із переходом права власності на будівлю в порядку спадкування перейшло від [PERSON] його спадкоємцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], а топім згідно договору купівлі-продажу від 05.12.1986 року - [PERSON] Вважає, що посилання представника [PERSON] на порушення [PERSON] державних будівельних норм і правил при будівництві прибудови та гаража є безпідставним, оскільки ті будівельні норми та правила, на які він посилається, втратили чинність або взагалі не існували. У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1535 від 03.03.2006 року вказано, що місце розташування, об'ємно-планувальне рішення, конструктиви, технічний стан, інженерне устаткування прибудови літ. А11-1, гаража літ. Б відповідає санітарно-будівельним нормам і придатні для мешкання в будинку [PERSON] Переобладнання кімнат і знос частини несучої стіни в житловому будинку літ. А-1 не спричинили зміни несучої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку і відповідає санітарним нормам. Житлова прибудова літ. А11-1, сіни літ. а11-1, гараж літ. Б з навісом літ. Л рішенням виконкому Індустіральної районної у м. Дніпропетровську ради № 308 від 16.05.2003 року узаконені за домоволодінням з тим, щоб право власності на них було встановлено у судовому порядку. Зроблене [PERSON] перепланування у квартирі № 1 узаконне за домоволодінням рішеннями виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 734 від 25.12.2003 року та № 327 від 21.05.2004 року з визначенням житлової і загальної площі квартири № 1. На теперішній час відповідно до чинного законодавства житлова прибудова літ. А11-1, сіни літ. а11-1, гараж літ. Б з навісом літ. Л, переплапування (утворення приміщення 1-2) у квартирі № 1 не належать до самочинного будівництва. Оспорюване рішення виконкому Індустіральної районної ради у м. Дніпроптеровську № 308 від 16.05.2003 року прийняте під час дії ЦК УРСР 1963 року, тому на нього не можуть поширюватися норми ЦК України, який набрав чинності з 2004 року та на норми якого посилається [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву та позовну заяву [PERSON] Суду пояснив, що спірне домоволодіння було розділене судом в натурі ще в 1984 році, що дало можливість у подальшому в нотаріальному порядку провести відчуження своїх часток з конкретними приміщеннями. Рішенням № 412 від 09.08.1985 року Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська було затверджено акт від 05.08.1985 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS]. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 493 від 04.02.2005 року станом на 1986 рік згідно технічної документації та мирової угоди , частки мають наступний вигляд : квартира № 1 ([PERSON]) - 40/100, квартира № 2 ([PERSON]) - 60/100. Вважає, що посиланя [PERSON] на висновок додаткової експертизи № 1847 від 03.09.2008 року про стягнення з [PERSON] суми у розмірі 69974 грн. є безпідставним. Вважає, що [PERSON] пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем мав бути колишній власник частини будинку - [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник Дніпропетровської міської ради, виконкому Дніпропетровської міської ради в судове засідання з'явився. Суду посянив, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на самочинно збудоване не визнає і просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] про знесення самочинного будівництва. Представник виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання з'явився. Суду пояснив, що у 2003 році до виконкому надійшов запит суду про можливість узаконення самовільних прибудов у домоволодінні [ADDRESS]. На цій підставі було винесено рішення виконкому № 308 від 16 травня 2003 року про узаконення самовільно збудованих: прибудови літ. А11-1, сіни літ. а11-1, гараж літ. Б з навісом літ. Л у домоволодінні [ADDRESS]. На час прийняття даного рішення висновок архітектора не був потрібен. Будівельні норми та правила порушені не були. Рішення виконкому ніким не оскаржувалося та дійсним дотепер. Представник третьої особи Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у судовому засіданні пояснила, що на теперішній час за даними КР ДМБТІ право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по ? частині за кожним. Будівлі та прибудови, які були здійснені до 1992 року самочинним будівництвом не вважаються. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, експертів [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічна позовна заява [PERSON] та позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 115 ЦК України в редакції 1963 року кожний з учасників спільної часткової власності може вимагати виділу належної йому частки з спільної власності. Якщо згода про виділ не досягнута, то за позовом будь-кого з співвласників майно ділиться в натурі, якщо це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. У судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві власності належить домоволодіння по [ADDRESS]. Так згідно договору купівлі - продажу від 05.12.1986 року, посвідченому Шостою дніпропетровською державною нотаріальною контрою та зареєстрованому в реєстрі під № 2- 3416 [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель. Право власності на вказану частину домоволодіння зареєстроване КП "ДМБТІ" 13.02.1987 року за № 468- 53 . Друга половина будинку й господарських будівель належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 23.10.1986 року, посвідченому Шостою дніпропетровською державною нотаріальною контрою та зареєстрованому в реєстрі під № 3- 2502, який вона уклала з [PERSON]. Право власності зареєстроване ДМБТІ 01.12.1986 року за № 468- 53. Відповідно до технічного паспорту від 15.04.1985 року на час укладення [PERSON] договору купівлі - продажу домоволодіння складалося з житлового будинку літ. "А-І", сараїв літ. "Б", "В", "Г", убиральні літ. "Д", душу літ. "Е", огорож № І-V, водоколонки № 2 . В житловому будинку літ. "А-1" були дві квартири: квартира № 1, що складалась з веранди 1- 1 площею 10,2 кв. м, коридору 1- 2 площею 2,1 кв. м та трьох житлових кімнат: 1- 3 площею 3,6 кв. м, 1- 4 площею 13,6 кв. м, 1- 5 площею 6,7 кв. м. Житлова площа квартири становила 23,9 кв. м, площа підсобних приміщень - 12,3 кв. м, загальна площа квартири - 36,2 кв.м; квартири № 2, що складалась з веранди 2- 1 площею 10,4 кв.м, кухні 2- 2 площею 8,0 кв.м, трьох житлових кімнат: 2- 3 площею 15,3 кв.м, 2- 4 площею 11,0 кв.м,- 2- 5 площею 11, 7 кв.м. Житлова площа квартири становила 38,0 кв.м, площа підсобних приміщень - 18,4 кв.м, загальна площа квартири - 56,4 кв.м. Всього по житловому будинку житлова площа становила 61,9 кв.м, площа підсобних приміщень - 30,7 кв.м, загальна площа - 92,6 кв.м. Ухвалою народного суду Індустріального району суду м. Дніпропетровська від 28.12.1984 року, між співвласниками був визначений порядок користування житловим будинком, відповідно до якого квартира № 1 була виділена у користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а квартира. № 2 - [PERSON] Порядок користування господарськими будівлями цією мировою угодою не визначався, тому вони залишалися в загальному користуванні співвласників. Після придбання 1/2 частини домоволодіння [PERSON] право користування квартирою № 2 перейшло їй, а після покупки другої половини домоволодіння [PERSON] - право користування квартирою № 1 перейшло до [PERSON] Господарські будівлі залишалися в загальному користуванні. Як вказав позивач, за час проживання в будинку за згодою довіреної особи [PERSON] розібрано сарай літ. "Б", який був побудований в 1952 році, а на його місці за свої кошти він побудував в 1988 році гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л". З моменту побудови й дотепер гараж з навісом перебував і перебуває в його користуванні. До квартири № 1 також за згодою довіреної особи [PERSON] була прибудована житлова кімната 1-6 площею 11,5 кв.м, кухню 1-4 площею 12,4 кв.м, санвузол 1-5 площею 2,7 кв.м, сіни 1-7 площею 3,3 кв.м (житлова прибудова літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1"), а також зробив внутрішнє перепланування квартири № 1, об'єднавши коридор 1- 2 та дві житлові кімнати 1- 3 і 1- 4 в одну житлову кімнату 1- 2 площею 20,2 кв.м, збільшивши тим самим за рахунок перепланування житлову площу на 3,0 кв.м ( тех. паспорт від 13.01.2001 року). Зазначені житлова прибудова літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1", гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" рішенням виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 308 від 16.05.2003 року узаконені за домоволодінням з тим, щоб право власності на них було встановлено в судовому порядку. Зроблене перепланування (утворення житлового приміщення 1- 2 площею 20,2 кв.м) у квартирі № 1 житлового будинку узаконене за домоволодінням рішеннями виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 734 від 25.12.2003 року, № 327 від 21.05.2004 року з визначенням житлової та загальної площі квартири № 1 в залежності від того, за ким з співвласників буде визначено право власності на житлову прибудову літ. "А''-1" та сіни літ. "а2-1". Сараї літ. "Г", "Ж", "З" та літня кухня літ. "В" всі ці роки перебували в загальному користуванні співвласників. Порядок користування земельною ділянкою також фактично визначений не був. 02.06.2001 року [PERSON] через довірену особу [PERSON] уклала договір дарування належної їй 1/2 частини домоволодіння по [ADDRESS] з відповідачкою [PERSON]. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 2458. При укладанні договору дарування зроблені прибудови, гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" та перепланування квартири № 1 в вартість відчужуваної ? частини не були включені, тому що [PERSON] не належали. Підтверджується це договором дарування, копією довідки - характеристики № 007485 від 31.05.2001 року, що видавалася [PERSON] , в якій зазначено, що житлова прибудова, сіни, гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" та збільшення житлової площі у квартирі № 1 зроблені [PERSON], та довідкою КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 7718 від 12.02.2002 року. На земельній ділянці площею 927 км. м, з яких 7 кв. м є самозахват з боку [PERSON] по червоній лінії, по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок літ. "А-1", гараж літ. "Б" с навісом літ. "Л", літня кухня літ. "В", сараї літ. " Г", "Ж", "З", душі літ. "Е", "М", убиральні літ. "Д", "Н", огорожі № 1- 14, водоколонка № 15, мощіння І - V. Відповідно до технічного паспорту житловий будинок літ. "А-1" складається з двох квартир: квартири № 1, до якої входять коридор 1- 1 площею 8,9 кв.м, три житлових кімнати: 1- 2 площею 20,2 кв.м, 1- 3 площею 5,5 кв.м та 1- 6 площею 11,5 кв.м, кухня 1- 4 площею 12,4 кв.м, санвузол 1- 5 площею 2,7 кв.м та сіни 1- 7 площею 3,3 кв.м. Житлова площа квартири 37,2 кв.м, площа підсобних приміщень - 37,2 кв.м, загальна площа - 64,5 кв.м.; квартири № 2, до якої входять коридор 2- 1 площею 10,5 кв.м, кухня 2- 2 площею 8,1 кв.м та три житлових кімнати: 2- 3 площею 17,6 кв.м, 2- 4 площею 11,7 кв.м та 2- 5 площею 10,9 кв.м. Житлова площа квартири 39,6 кв.м, площа підсобних приміщень - 18,6 кв.м, загальна площа - 58,2 кв.м. Усього по житловому будинку житлова площа 76,8 кв.м, площа підсобних приміщень - 45,9 кв.м, загальна площа - 122,7 кв.м Як показав позивач, зараз між співвласниками виникають суперечки з приводу користування сараями, літньою кухнею, про право власності на гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" та з приводу користування земельною ділянкою. Власниця 1/2 частини будинку [PERSON], самовільно встановивши замки на господарських будівлях, перешкоджає йому користуватися сараями літ. "Г", "Ж", "З" та літньою кухнею літ. "В", які є спільною власністю. Крім того, влітку 2002 року нею самовільно, без їх згоди була демонтована водоколонка № 2, у зв'язку з чим вони не можуть користуватися зазначеною водоколонкою, тим самим заподіяний матеріальний збиток на суму вартості 1/2 частини водоколонки. Суд бере до уваги той факт, що житлова прибудова літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1", гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" та перепланування у квартирі № 1 (утворення житлового приміщення 1- 2 площею 20,2 кв.м) виконане [PERSON] з дружиною [PERSON] за їх спільні кошти, узаконені за домоволодінням рішеннями виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 308 від 16.05.2003 року, № 734 від 25.12.2003 року, № 327 від 21.05.2004 року, згідно висновків № 493 від 04.02.2005 року та № 1535 від 03.03.2006 року судової будівельно-технічної експертизи місцеположення, об'ємно-планувальне рішення, конструктиви, технічний стан, інженерне устаткування прибудови літ. "А''-1", сіней літ. "а11-1", гаража літ. "Б" з навісом літ. "Л" відповідає санітарно-будівельним нормам та придатні для мешкання в будинку відповідачки [PERSON], переобладнання кімнат 1-2, 1-3, 1-1 і знос частини несучої стіни в житловому будинку літ. "А-1" (утворення житлового приміщення 1- 2 площею 20,2 кв. м) не спричинили зміни несучої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку і відповідає будівельно-технічним, санітарним нормам та безпечному проживанню в вищевказаному домоволодінні, то право власності на житлову прибудову літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1", гараж літ. "Б" з навісом літ. "Л" та перепланування у квартирі № 1 (утворення житлового приміщення 1- 2 площею 20,2). Свої висновки судові експерти [PERSON] та [PERSON] підтвердили у судовому засіданні 26.10.2012 року. До 1 січня 2004 року вирішення питань про визнання права власності на самовільні будівлі згідно рішення міської ради від 23.12.2998 року № 2 «Про обсяг меж і повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» входило до повноважень виконкомів районних у місті рад, тобто фактично ці будівлі з часу прийняття виконкомом районної ради відповідних рішень не є самовільними. Вказаним рішенням введення до експлуатації будинків та господарських будівель не передбачалося як і надання дозволу на будівництво рішенням міської ради. Згода суміжного землекористувача [PERSON] [ADDRESS]) знаходиться в матеріалах справи. Будівництво велося за згоди попереднього власника [PERSON] [PERSON] стала власником ? частки спірного домоволодіння після закінчення будівництва, тому її дозвіл на будівництво не вимагався. Для введення будівель в експлуатацію позивач на підставі п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінченних будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» позивач отримав Висновок про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу , дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 9/163 від 20 грудня 2010 року, складений комунальним підприємством ДМБТІ , яким встановлено, що технічний стан прибудови та гаража є добрим. Відповідно до змін, внесених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09.08.2012 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року, до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 127 від 24.05.2001 року, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків; збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок); індивідуальні (садибні) житлові будинки , господарські (присадибні ) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Таким чином, на сьогоднішній день житлова прибудова літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1" та гараж літ. „Б" з навісом літ. „Л", перепланування (утворення приміщення 1-2) у квартирі № 1 , зроблені [PERSON] не є самочинни будівництвом. Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на житлову прибудову літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1" та гараж літ. „Б" з навісом літ. „Л" законні і підлягають задоволенню, зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає. Для визначення варіантів поділу домоволодіння, встановлення розміру ідеальних часток та порядку користування земельною ділянкою у справі проведені чотири судові будівельно - технічні експертизи: будівельно-технічна експертиза від 04.02.2005 року № 493, будівельно-технічна експертиза №1535 від 03.03.2005 року, будівельно-технічна експертиза № 1970/1971 від 23 січня 2007 року, додаткова комісійна судово - будівельно технічна експертиза №1847/07 від 23.09.2008 року. З урахуванням того, що представник [PERSON] відмовився у добровільному порядку змінити порядок користування житловим будинком літ. "А-1", визначений ухвалою Індустірального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.1884 року, то провести поділ житлового будинку згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1970/1971 від 23 січня 2007 року неможливо. Поділ домоволодіння згідно висновку № 493 від 04.02.2005 року судової будівельно-технічної експертизи також не може бути проведений, тому що вартість домоволодіння визначена станом на лютий 2005 року, що не відповідає дійсній вартості домоволодіння. Суд вважає можливим провести поділ домоволодіння згідно висновку № 1535 судової будівельно-технічної експертизи від 03.03.2006 року та з врахуванням дійсної вартості домоволодіння на 03.09.2008 року, встановленої висновком № 1847 додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 03.09.2008. Відповідно до висновку № 1535 від 03.03.2006 року судової будівельно-технічної експертизи вартість усього домоволодіння станом на 03.03.2006 року складає 281 603 грн., вартість домоволодіння без урахування прибудови літ. "А''-1", сіней літ. "а2-1", гаражу літ. "Б" з навісом літ. "Л" складає 191 894 грн., ? частка вартості домоволодіння без урахування прибудов та гаражу з навісом складає 95 947 грн. Згідно відповіді на друге питання висновку № 1535 судової будівельно-технічної експертизи від 03.03.2006 року варіант поділу домоволодіння без урахування житлової прибудови літ. "А''-1", сіней літ. "а2-1", гаражу літ. "Б" з навісом літ. "Л" відповідно до належної кожному із співвласників ? частки домоволодіння з врахуванням порядку користування домоволодінням, що конкретно склався, та вартості домоволодіння станом на 03.03.2006 року, наступний: Першому співвласнику, тобто [PERSON] на ? частку виділяється: - квартира № 1 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщенням 1-2 площею 20,2 кв.м, вартістю 22 143 грн.; прибудова літ. "А'-1" (тобто приміщення 1-1 площею 8,9 кв. м. та приміщення 1-3 площею 5,5 кв. м.) вартістю 22 797 грн.; погріб під. літ. "А-1" вартістю 5 253 грн., ганок літ. "а'" вартістю 2 087 грн., а всього 52 280 грн.; - душ літ. "М" вартістю 1 196 грн.; - убиральня літ. "Н" - 3 729 грн.; - огорожа № 4 - 3 495 грн.; - огорожа № 5 - 2 650 грн.; - огорожа № 6 - 70 грн.; - огорожа № 7 - 1 384 грн.; - огорожа № 8 - 117 грн.; - огорожа № 9 - 563 грн.; - огорожа № 10 - 1 313 грн.; - мощіння ІУ - 1 079 грн.; - мощіння У - 1 173 грн., а всього на 21 319 грн. Разом з вартістю квартири № 1 та дворовими будовами [PERSON] виділяється частина домоволодіння вартістю 73 599 грн., що на 22 348 грн. менше належної йому ? частки вартістю 95 947 грн. Другому співвласнику [PERSON] на ? частку виділяється: - квартира № 2 в житловому будинку літ. "А-1" з приміщеннями 2-3 площею 17,6 кв.м, 2-4 площею 11,1 кв.м, приміщення 2-5 площею 10,9 кв.м загальною вартістю 43 409 грн.; сіни літ. "а'-1"(тобто приміщення 2-2 площею 8,1 кв. м.) вартістю 11 117 грн.; сіни. літ. "а-1" (тобто приміщення 2-1 площею 10,5 кв. м.) вартістю 10 695 грн., погріб під. літ. "а'-1" вартістю 5 183 грн., ганок літ. "а" вартістю 962 грн., а всього 71 366 грн.; - літня кухня літ. "В" вартістю 9 217 грн.; - сарай літ. "Г" - 12 567 грн.; - сарай літ. "З" - 2 767 грн.; - сарай літ. "Ж" - 2 580 грн.; - душ літ. "Е" - 1 735 грн.; - убиральня літ. "Д" - 3 448 грн.; - водоколонка № 15 - 2 721 грн.; - водоколонка №2 - 1 337 грн.; - огорожа № 1 - 1 032 грн.; - огорожа № 2 - 1 313 грн.; - огорожа № 3 - 2 697 грн.; - огорожа № 14 - 610 грн.; - мощіння І - 2 275 грн.; - мощіння ІІ - 2 650 грн., а всього на 49 929 грн. Разом з вартістю квартири № 2 та дворовими будовами [PERSON] виділяється частина домоволодіння вартістю 118 295 грн., що на 22 348 грн. більше належної їй ? частки вартістю 95 947 грн. Відповідно до висновку № 1847 від 03.09.2008 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи, виконаному Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дійсна вартість усього домоволодіння з застосуванням вартості коефіцієнта різниці між вартістю домоволодіння станом на 03.09.2008 року і станом на 03.03.2006 року, який дорівнює 3,1311243133, складає 881 734 грн., вартість домоволодіння без урахування прибудови літ. "А''-1", сіней літ. "а2-1", гаражу літ. "Б" з навісом літ. "Л" складає 600 844 грн., вартість ? частки - 300 422 грн. вартість виділеної [PERSON] частки - квартири № 1 з надвірними спорудами - 230 448 грн., вартість частки, виділеної [PERSON] - 370 396 грн. З урахуванням вартості домоволодіння станом на 03.09.2008 року та застосуванням вартості коефіцієнта різниці між вартістю домоволодіння станом на 03.09.2008 року і станом на 03.03.2006 року розмір компенсації на користь [PERSON] , визначений висновком експертизи № 1535 в розмірі 22 348 грн., складає на 03.09.2008 року 69 974 грн. Вказаний розмір компенсації підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню ? частка вартості сараю літ. "Б" в розмірі 1 630 грн., виходячи з наступного розрахунку: - вартість сараю, визначена висновком № 493, складає 1041 грн. - вартість сараю з застосуванням коефіцієнта 3,1311243133 - 3260 грн.; - ? частка - 1630 грн. З врахуванням вартості житлової прибудови літ. "А''-1" - 194 603 грн., сіней літ. "а2-1" - 9 766 грн., , гаражу літ. "Б" - 71 380 грн., навісу літ. "Л" - 5 141 грн., які належать [PERSON], а всього 280 900 грн., та виділеної [PERSON] частки домоволодіння вартістю 230 448 грн., всього належить частка домоволодіння вартістю 511 348 грн., розмір якої складає 58/100 часток ( 230 448 : 881 734). Розмір частки відповідачки [PERSON] складає 42/100 частки (370 396 : 881 734). В зв'язку з проведеною ним добудовою зі згоди іншого співвласника на підставі ст. 119 ЦК УРСР 1963 року (ч. 3 ст.357 ЦК України 2003 року) розмір ідеальних часток в домоволодінні підлягає зміні зі збільшенням частки [PERSON] з 50/100 до 58/100 часток. В даний час між співвласниками виникають суперечки з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок та надвірні будівлі. Вирішуючи питання про те, норми якого Земельного кодексу України повинні бути застосовані при вирішенні цього спору, суд приходить до висновку, що потрібно керуватися нормами Земельного кодексу України у редакції Закону від 13.03.1992 р., який діяв на час звернення позивача до суду. Перехідні та заключні положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 року не передбачають, що справи з земельних спорів, які не розглянуті судами до 01.01.2002 року повинні розглядатися за нормами нового земельного кодексу, тому посилання представника управління земельних ресурсів на таке положення, не може бути прийняте судом до уваги, як не відповідаюче нормам закону. Ст. 42 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (у редакції Закону від 13.03.1992 р.), яка діяла на час звернення позивача до суду, передбачає, що використання та розпорядження земельною ділянкою визначається співвласниками будівель, які належать їм на праві спільної часткової власності, пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок. Якщо згоди на використання земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Доводи представника Дніпроптеровьскої міської ради про те, що у [PERSON] не оформлено належним чином право користування земельною ділянкою, оскільки відсутні правовстановлюючі документи - державний акт на право приватної власності на земельну ділянку або договір оренди, як це передбачено діючим на сьогодні ЗК Укаїни, який набрав чинності з 01.01.2002 року, суперечить фактичним обставинам справи та нормам ст. ст. 30, 67 Земельного Кодексу УРСР від 18.12.1990 року, який діяв на час звернення позивача до суду, та ч. 4 ст. 20, ст. 87 ЗУ УРСР від 08.07.1970 року, кий діяв на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст 20, ст. 87 ЗУ УРСР від 08.07.1970 року земельні ділянки надаються окремим громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів , право користування громадян, які проживають в містах і селищах міського типу засвідчується записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящихся. Земельну ділянку розміром 913 кв. м., розташовану в [ADDRESS] було надано [PERSON] під індивідуальне житлове будівництво на підставі постанови АНД районної ради від 01.06.1940 року, що підтверджується: довідкою архітектурно-планувального управління при Президії Дніпропетровської міської ради від 05.04.1941 року; актом, складеним представником Управління головного архітектора м Дніпропетовську, від 19.05.1951 року; довідкою Державного архіву Дніпропетровської області № Л-166-03 від 29.10.2003 року. Згідно ст. 90 ЗК УРСР від 08.07.1970 року (аналогічні норми містяться в ст. 30 ЗК УРСР від 18.12.1990 року, ст. 120 ЗК України від 25.10.2001 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Таким чином, право користування земельною ділянкою [ADDRESS] на підставі ст. 90 ЗК УРСР від 08.07.1970 року разом із переходом права власності на будівлю в порядку спадкування згідно ухвали народного суду Індустіарльного району м. Дніпропетровська від 28.12.1984 року перейшло від [PERSON] його спадкоємцям - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а потім згідно договору купівлі-продажу від 05.12.1986 року - [PERSON] Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Громадяни, які набули в установлених законом випадках станом на 1 січня 2002 року право постійного користування земельними ділянками зберігають його і після прийняття Земельного кодексу України, що підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 50рп/2005. [PERSON] просив встановити порядок користування земельною ділянкою площею 920 кв. м, виділеною у постійне користування співвласникам, оскільки по земельній ділянці площею 7 кв.м, яка є самозахватом по червоній лінії порядок користування не може встановлюватися. Відповідно до п. 21 Постанови Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку земельна ділянка перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. На час виникнення спільної часткової власності на спірне домоволодіння частки сторін були рівними, кожному належало по ? частині домоволодіння, отже порядок користування земельною ділянкою повинен визначатися пропорційно розміру часток у спільній частковій власності, тобто по 1/2 частці. Суд вважає, що порядок користування земельною ділянкою повинен бути проведений згідно варіанту № 2 (додаток №3) до висновку № 1535 судової будівельно-технічної експертизи від 03.03.2006 року, оскільки згідно вказаного варіанту в спільному користуванні сторін залишається частина земельної ділянки найменшої площі - 6,48 кв.м, однак з урахуванням вказівки експертів на те, що він запропонований з відступом від будівельни норм і правил , а [PERSON] проти такого варіанту заперечує, суд вважає можливим визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту № 3 (додаток № 4) висновку вказаної експертизи, згідно якого у спільному користуванні сторін залишається частина земельної ділянки площею 7,48 кв. м., з яких біля прибудови літ. "А''-1" - 2,0 кв. м, під приміщенням 2-5 житлового будинку літ. "А-1" - 5,48 кв.м, що при гостро неприязненних стосунках, які склалися між сторонами, має дуже важливе значення, бо зменшує можливість виникнення конфліктної ситуації і разом з тим надає можливість доступу [PERSON] для догляду за частиною стіни житлової прибудови літ. "А''-1", а [PERSON] - для догляду за частиною зовнішньої стіни приміщення 2-5 в житловому будинку літ. "А-1". Варіант № 1, запропонований експертом, залишають в спільному користуванні частину земельної ділянки більшої площі 11,48 кв.м. Згідно Варіанту № 3 (додаток № 4) першому співвласнику, тобто [PERSON], виділяється в користування наступна земельна ділянка загальною площею 456,26 кв.м - з боку вулиці Араратської впродовж 10,5 кв.м, з боку домоволодіння [ADDRESS] впродовж всієї межі - 43,74 м, з боку домоволодіння по вул. Кривоноса - 11,62 м, по межі з співвласником [PERSON] впродовж 26,44 м, в тому числі під житловим будинком літ. "А-1" - 25,24 кв.м, під прибудовую літ. "А'-1" - 19,05 кв.м, під прибудовою літ. "А''-1" - 32,85 кв.м, під сіньми літ. "а2-1" - 4,00 кв.м, під будовами літ. "Б", "Л", "М", "Н" і під двором - 375, 62 кв.м (на плані Додаток № 3 - зеленого кольору). Другому співвласнику [PERSON] виділяється решта земельної ділянки площею 456,26 кв. м (на плані жовтого кольору). З урахуванням ? частини земельної ділянки спільного користування площею 3,74 кв. м. площа земельної ділянки складає 460 кв. м., що відповідає ? частині домоволодіння. В спільному користуванні сторін залишається частина земельної ділянки площею 7,48 кв.м, з яких біля прибудови літ. "А''-1" та зовнішньою стіною приміщення 2-5 житлового будинку літ. "А-1"- 2,0 кв.м, під приміщенням 2-5 житлового будинку літ. "А-1" - 5,48 кв.м (на плані Додаток № 4 - червоного кольору). Виходячи із вищевикладеного і оцінюючи всі докази по справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. В зустрічній позовній заяві про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння шляхом знесення самочинного будівництва відповідачка просила знести самочинне будівництво, а саме: житлову прибудову літ. "А''-1", сіни літ. "а11-1" та гараж літ. „Б" з навісом літ. „Л". Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦПК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила ( здійснює будівництво), провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила ( здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила ( здійснює) будівництво. Отже як вбачається із вищевикладеного [PERSON] є неналежним позивачем. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо визнання протиправним ріщення виконкому Індустріальної районної ради № 308 від 16.05.2003 року та скасування його , суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, яка вважає своє право порушеним, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав. Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 308 від 16.05.2003 року було узаконено самовільно побудовані прибудови літ. А11-1, сіни літ. а11-1, гараж літ. Б з навісом літ. Л у домоволодінні [ADDRESS]. Оспорюване рішення виконкому було винесено 16 травня 2003 року, до суду із позовом [PERSON] звернулася у листопаді 2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Про прийняття вказаного рішення [PERSON] було відомо з 2004 року, оскільки копія рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та на це рішення [PERSON] посилався в уточненій позовній заяві від 16.01.2004 року, копія якої була отримана представником [PERSON]. У 2006 році [PERSON] зверталася із заявою до виконкому про скасування вказаного рішення і 05.07.2006 року їй була надана відповідь про відмову у скасуванні рашення. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) сплив позовної давності є підставою для відмови від позову. Згідно положень ч. 3 ст 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зроблено до винесення ним рішення. [PERSON] заявив про застосування позовної давності, крім того, дослідженими у суді доказами доведено безпідставінясть посилання [PERSON] на обставини визнання рішення виконкому протиправним та скасування його. Тому суд відмовляє у задоволенні даного позову. Виходячи з задоволення позовних вимог [PERSON],суд вважає можливим на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату експертиз в сумі 2829 грн. 42 коп., судовий збір в сумі 1682 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., всього 4541 грн. 42 коп.

Outcome: approved