Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

11 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , фізичної особи підприємця [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , та просив стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача вартість заподіяної йому внаслідок ДТП матеріальної шкоди (збитків) в сумі 119913 грн. 00 коп., стягнути з [PERSON] заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. В порядку розподілу процесуальних витрат, просив стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на його користь сплачений ним судовий збір в сумі 1199 грн. 13 коп., з [PERSON] на його користь сплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. 29 січня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду надійшов відзив від відповідачки [PERSON] , в якому відповідачка не визнала позов у повному обсязі та зазначила, що главою III Кодексу Законів про працю України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08 червня 2001 року встановлено, що факт роботи підтверджується трудовою або іншою угодою (трудовим договором, контрактом, тощо), які як правило укладаються у письмовому вигляді та записом у довій книжці працівника. Жодними іншими способами факт трудових правовідносин не може и підтверджений. Факт трудових правовідносин з працівником ніколи не може підтверджуватися рішенням по адміністративній справі. Згідно із текстом позову та доданої до нього постанови про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності дорожньо-транспортна пригода була скоєна 28 квітня 2018 року, о 21 год. 01 хв.. Відповідач [PERSON] працював у неї за договором підряду один місяць, з 02 травня 2018 року по 01 червня 2018 року. Факт роботи за договором підряду згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників не вноситься у трудову книжку. [PERSON] був найнятий для виконання визначених робіт на строк один місяць. Роботи, для виконання яких він був найнятий, були ним виконані у визначений строк, йому була виплачена обумовлена винагорода, що підтверджено доданими до цих заперечень належним чином затвердженими копіями договору підряду та акту приймання-передачі виконаних робіт. Тобто на час скоєння ним ДТП, [PERSON] не працював у відповідачки [PERSON] , він був прийнятий на роботу до неї за цивільно- правовим договором вже після скоєння ним ДТП. Під час розгляду адміністративної справи судом, [PERSON] працював у відповідачки [PERSON] за цивільно- правовим договором, тому в матеріалах адміністративної справи і вказані відомості. Крім цього зазначила, що позивач додав до свого позову довідку про те, що транспортний засіб, на якому відповідач [PERSON] скоїв ДТП належить не їй, а сторонній особі. Враховуючи викладене, а також те, що є підтвердженим той факт, що на час скоєння ДТП відповідач [PERSON] не знаходився з відповідачкою ні у трудових, ні у цивільно-правових відносинах, відповідач [PERSON] скоїв ДТП на транспортному засобі, якій їй не належить, відповідачка просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині тих, що пред`явлені до неї відмовити у повному обсязі. 04 березня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач з доводами, зазначеними відповідачкою [PERSON] у даному відзиві на позовну заяву не погодився та наполягав на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що твердження відповідачки про те, що [PERSON] виконував роботу за договором підряду після події ДТП не спростовують тієї обставини, що він працював на ФОП « [PERSON] » під час вчинення ДТП. 10 травня 2019 року до суду позивач направив до суду позовну заяву, в якій змінив склад відповідачів, вказавши відповідачами [PERSON] , [PERSON] , та зазначив, що що 28 квітня 2018 року о 21 годині 01 хвилині на автодорозі Добропілля - Лиман сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті зіткнення належного йому на праві власності автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] , під його керуванням, з трактором «ЮМЗ-8040.2», державний номер [NUMBER] з сіялкою «СУПН-6», під керуванням водія [PERSON] , який належав [PERSON] . На місце ДТП приїхала жінка, яка представилася як дружина власника трактора «ЮМЗ-8040», державний номер [NUMBER] , [PERSON] - [PERSON] , про що остання надала відповідні документи та повідомила, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Окрім цього, [PERSON] повідомила, що саме вона передала у тимчасове володіння [PERSON] вказаний трактор та свідоцтво про реєстрацію машини - трактора «ЮМЗ-8040.2», державний номер [NUMBER] , яке на час керування та скоєння ДТП було у [PERSON] .. Позивач уточнив позовні вимоги відносно залучення [PERSON] як відповідача у справі, посилаючись на те, що відповідно до листа-відповіді від 17 січня 2019 року № 251/15.23-24 начальника Слов`янського районного ВДРАЦС, зареєстрований актовий запис про шлюб № 6 від 01 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] . Згідно із листом від 07 листопада 2018 року № 28-30/5172 ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області, трактор колісний «ЮМЗ-8040», державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] [INFO] , тобто вказаний транспортний засіб був придбаний (зареєстрований) за [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , отже [PERSON] є власником/співвласником вказаного транспортного засобу. У зв`язку з тим, що [PERSON] станом на 28 квітня 2018 року (на час скоєння ДТП) була співвласником трактору «ЮМЗ-8040.2», державний номер [NUMBER] та не маючи законних підстав передала трактор та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на нього третій особі [PERSON] у тимчасове володіння, [PERSON] повинна нести часткову (солідарну) майнову відповідальність перед позивачем та відшкодувати разом з [PERSON] заподіяну позивачу майнову шкоду. Водій [PERSON] ,\~керуючи трактором\~«ЮМЗ-8040.2»,\~державний номер\~ [NUMBER] \~з сіялкою\~«СУПН-6»,\~при зустрічному\~роз`їзді\~з належним\~йому автомобілем\~Chevrolet\~Aveo,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~не вибрав\~безпечний інтервал,\~виїхав на\~зустрічну смугу\~руху,\~де скоїв\~зіткнення з\~останнім.Внаслідок ДТП\~позивач отримав\~тілесні ушкодження,\~що підтверджується\~висновком судово-медичної\~експертизи,\~а належний\~йому автомобіль\~Chevrolet\~Aveo,\~державний номер\~ [NUMBER] зазнав\~значних механічних\~пошкоджень і\~відповідно йому\~було заподіяно\~матеріальну шкоду\~у розмірі\~118713\~грн.\~00\~коп.На звернення\~позивача до\~Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~України з\~повідомленням про\~ДТП та\~запитом про\~відшкодування йому\~заподіяної шкоди\~за рахунок\~коштів фонду\~захисту потерпілих,\~МТСБУ своїм\~листом від\~07\~серпня 2018\~№ 3.1-05/25553\~повідомило про\~відсутність підстав\~для виплати\~йому відшкодування\~з фонду\~захисту потерпілих\~за випадком,\~коли збиток\~завдано трактором\~із сіялкою\~ [PERSON] ,\~оскільки для\~такого типу\~ТЗ Законом\~не встановлено\~коригуючий коефіцієнт.Матеріалами справи про адміністративне правопорушення та постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року встановлено, що водій трактора «ЮМЗ- 8040.2», державний номер [NUMBER] [PERSON] на момент скоєння ДТП працював трактористом-механізатором ПП «Діхтенко». Крім матеріальних збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить отримані ним тілесні ушкодження та нервовий стрес, який він пережив під час зіткнення керованого автомобіля, у якому окрім нього знаходилась його дружина та його малолітня дитина, з трактором та сіялкою від керуванням винуватця ДТП. Під час зіткнення із трактором з сіялкою його викинуло через лобове скло автомобіля на узбіччя дороги, а його малолітню доньку врятувало лише те, що дитина знаходилась на задньому сидінні автомобіля у спеціальному дитячому кріслі. Внаслідок скоєної водієм [PERSON] ДТП, він отримав тілесні ушкодження, а саме забій м`яких тканей обличчя справа, осколкові множинні поранення правої кісті та вимушений був відмовитись від госпіталізації до медичного закладу тільки з тієї причини, оскільки не міг покинути свою дружину, яка знаходилась після ДТП ще у більш тяжкому шоковому стані з його малолітньою дитиною. Окрім фізичних та душевних страждань, які він відчув внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень в результаті ДТП, його постійно пригнічує занепокоєння за наслідки для здоров`я його малолітньої дитини, яка на час ДТП знаходилась в автомобілі. Позивач та його сім`я до теперішнього часу відчувають всю тяжкість наслідків ДТП, пошкодження автомобіля позивача носять значний характер та для його відновлення у нього немає коштів. Відсутність впродовж значної кількості часу можливості пересуватися на автомобілі викликає масу незручностей, а саме не дає змоги вчасно возити малолітню дитину до медичних закладів, здійснювати планові щеплення, до дитячого садочку, вчасно провідувати літню мати дружини, яка мешкає у іншому місті, тому він та його сім`я вимушені пересуватися з дитиною на громадському та міжміському транспорті, наймати перевізників, на що витрачається дуже багато часу та коштів. Впродовж всієї кількості часу, що сплинуло з моменту ДТП (більш ніж сім місяців), він вимушений витрачати велику кількість часу для поновлення свого порушеного права. Позивач вже багато разів, як усно так і письмово, звертався до відповідачів з проханням відшкодувати йому заподіяні збитки, намагався знайти з відповідачами будь-який компроміс з цього питання, однак останні у добровільному порядку відмовляються відшкодувати заподіяні збитки, а частіше всього свідомо уникають розмов з позивачем, що постійно пригнічує позивача та наводить на думки, що відповідачі, ігноруючи всі звернення, намагаються будь-яким способом уникнути відповідальності. Увесь час, з моменту ДТП й до теперішнього часу, позивач витрачав та витрачає багато свого особистого часу та зусиль для поїздок та звернень до органів поліції, адвокатів, з метою консультацій та складання документів з правових питань, оцінювача, з метою здійснення розрахунку вартості заподіяних йому збитків (матеріальної шкоди), що значним чином порушило повсякденний уклад його життя та вибило зі звичного робочого графіку. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн. 00 коп., та вважає, що її відшкодування повинно бути покладено безпосередньо на відповідача [PERSON] .. З огляду на викладене просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] , та [PERSON] , на користь позивача вартість заподіяної йому матеріальної шкоди в сумі 119913 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. та понесені позивачем судові витрати в сумі 1199 грн. 13 коп. (майновий позов) та 704 грн. 80 коп. - (немайновий позов) покласти на відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог. Одночасно позивач подав до суду заяву про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених в ньому. Визнав ту обставину, що [PERSON] передала [PERSON] документи, що посвідчують право власності на трактор. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про час та місце судового розгляду.……………… Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, просила у ньому відмовити. Визнала ту обставину, що [PERSON] передала [PERSON] документи, що посвідчують право власності на трактор, попередньо пересвідчившись у останнього щодо наявності у нього прав на керування цим видом транспорта. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] разом із [PERSON] , однак з приводу ДТП йому нічого невідомо, на той час правовстановлюючі документи на трактор, який попав у ДТП були у [PERSON] як у дружини померлого. Заборон щодо розпорядження вказаним майном з його боку до [PERSON] не поступало. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 04 січня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року, клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано із Слов`янсько-Лиманського управління Головного управління ДФС у Донецькій області відомості про те чи перебували відповідачі [PERSON] , та ФОП [PERSON] , у трудових відносинах на момент ДТП 28 квітня 2018 року. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року, клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано із Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області: - відомості про те за якою адресою та з якого часу був зареєстрований [PERSON] , який помер [INFO] , а також відомостей про осіб які були разом з ним зареєстровані, або зняті з реєстрації, та з якого по який час; - належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувано із Другої слов`янської державної нотаріальної контори: - витяг (інформаційна довідка) зі Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи, та, за наявності, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду\~від 13\~травня 2019\~року, клопотання позивача [PERSON] про заміну первісного відповідача у справі належним відповідачем задоволено та у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, первісного відповідача [PERSON] замінено належним відповідачем - [PERSON] . Ухвалою суду\~від 05\~червня 20219\~року, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року, клопотання представника відповідача [PERSON] про розгляд справи спочатку задоволено, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року, клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано зі Слов`янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області: - актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; - актовий запис про реєстрацію шлюбу між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , та [PERSON] ( [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 04 березня 2020 року, витребувано у приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О.: - витяг (інформаційна довідка) зі Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи, та, за наявності, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року, витребувано у приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О.: - відомості про те, чи отримували спадкоємці [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] свідоцтво про право на спадщину заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , якщо так, то направити суду належним чином завірені копії свідоцтв про право на спадщину. Ухвалою суду від 21 травня 2020 року, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року, судове засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо транспортної пригоди буде здійснюватися в режимі відеоконференції, під час трансляції, з приміщенням Великоновосілківського районного суду Донецької області. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року, заяву позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року, у справі про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 340 гривень 00 копійок (а.с. 11-12). Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2018 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050510000897 від 29 квітня 2018 року закрито. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 24-25). Згідно із\~актом огляду\~колісного транспортного\~засобу №\~127\~від 10\~вересня 2018\~року автомобіля\~Chevrolet\~Aveo,\~державний номер\~ [NUMBER] та\~доданими до\~нього фотознімками,\~було виявлено:\~пошкодження переднього\~бампера в\~зборі,\~фара основна\~-\~2\~штуки,\~панель передня\~в зборі,\~решітка радіатора,\~капот,\~скло вітрове,\~радіатор двигуна,\~крило ПЛ,\~двері ПЛ,\~панель даху,\~ущільнення П\~Л двері,\~підкрилок П\~Л колеса,петля капота\~права,\~замок капота,\~стійка В\~О ліва,\~подушка безпеки\~водія,\~панель приладів\~(торпеда),рульове колесо,\~радіатор кондиціонера,\~наповнювач бампера,балка бампера,\~панель передня\~рамка,\~замок капота,\~утеплювач капота,\~петля капота\~ліва,\~решітка радіатора,\~фара протитуманна\~ліва,\~корпус воздухофильтра,\~привід лівий,\~стабілізатор,\~бачок ГУР,\~бачок омивача,\~скло П\~Л двері,\~дзеркало бокове\~ліве,\~оббивка стелі,\~оббивка Л\~П двері,\~ущільнення П\~Л двері,\~замок П\~Л двері,боковина ліва, ущільнювач ПЛ двері, стійка вітрового вікна ліва, блок реле, бризковик ПЛ крила, панель моторного скла, акб 6ст 60, кузов. Згідно із звітом № 127-18 експертного автотоварознавчого дослідження виконаного 10 вересня 2018 року та наданою до звіту ремонтною калькуляцією, судовим експертом [PERSON] , вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] складає 137199 грн. 43 коп., ринкова вартість автомобіля складає - 118713 грн. 00 коп., вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей) заподіяного власникові автомобіля складає 72336 грн. 96 коп. (а.с. 15-27). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] належить автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 30-31). Згідно із листом начальника ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області О. В. Тузова № 28-30/5172 від 07 листопада 2018 року, власником трактору ЮМЗ-8040, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, зареєстрованого 20 березня 2006 року, є [PERSON] , адреса власника [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно із листом № 3.1-05/25553 від 07 серпня 2018 року, МТСБУ відмовило позивачу у виплаті йому страхового відшкодування у зв`язку з тим, що МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування із фонду захисту потерпілих, оскільки згідно із п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» трактор з сіялкою Супн-6 не вважається транспортним засобом, так як щодо нього не встановлено коригуючий коефіцієнт. (а.с. 33). Згідно із письмовим зверненням від 16 серпня 2018 року, позивач [PERSON] повідомляє відповідача [PERSON] про заподіяну матеріальну шкоду (збитки) внаслідок механічних пошкоджень належного йому автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER] та просить у найкоротший термін письмово повідомити його, чи готовий відповідач [PERSON] у добровільному порядку відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду (збитки) внаслідок скоєної ДТП. У разі згоди відшкодувати заподіяні збитки, пропонує сумісно звернутись до визначених (узгоджених) нами спеціалістів (СТО, оцінювачів, тощо) з метою визначення розміру відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу (а.с.34). Звернення було направлено рекомендованим листом на адресу відповідача [PERSON] , що підтверджує фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 8440400113440 від 17 серпня 2018 року та вручене під розписку в одержані про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.35). Згідно із письмовим зверненням від 16 серпня 2018 року, позивач [PERSON] повідомляє [PERSON] про наявність між [PERSON] та [PERSON] трудових відносин встановлених постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року відповідно до якої винуватець ДТП [PERSON] працює трактористом-механізатором у ФО-П Діхтенко та просить у найкоротший термін письмово повідомити його, чи готова [PERSON] у добровільному порядку відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду (збитки) внаслідок скоєної ДТП. У разі згоди відшкодувати заподіяні збитки, пропонує сумісно звернутись до визначених (узгоджених) нами спеціалістів (СТО, оцінювачів, тощо) з метою визначення розміру відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу (а.с.36). Звернення було направлено рекомендованим листом на адресу [PERSON] , що підтверджує фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 8440400113024 від 25 серпня 2018 року та 30 серпня 2018 року вручене під розписку в одержані про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.37). Згідно із письмовим зверненням від 16 серпня 2018 року, позивач [PERSON] повідомляє відповідачку [PERSON] про заподіяну матеріальну шкоду (збитки) внаслідок механічних пошкоджень належного йому автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER] та просить її, як власника трактора ЮМЗ-8040 з сіялкою «СУПН-6» у найкоротший термін письмово повідомити його, чи готова відповідачка [PERSON] у добровільному порядку відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду (збитки) внаслідок скоєної ДТП. У разі згоди відшкодувати заподіяні збитки, пропонує сумісно звернутись до визначених (узгоджених) нами спеціалістів (СТО, оцінювачів, тощо) з метою визначення розміру відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу (а.с.38). Звернення було направлено рекомендованим листом на адресу відповідачки [PERSON] , що підтверджує фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 8440400113016 від 25 серпня 2018 року та 30 серпня 2018 року вручене під розписку в одержані про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39). Згідно із\~повідомленням від\~25\~серпня 2018\~року,\~позивач [PERSON] \~просить прибути\~для проведення\~технічного огляду\~аварійного транспортного\~засобу марки\~CHEVROLET\~AVEO,\~який відбудеться\~10\~вересня 2018\~року,\~крім цього\~повідомлено,\~що в\~разі не\~явки акт\~буде складено\~фахівцем самостійно.\~Огляд проводиться\~в зв`язку\~з ДТП\~від 28\~квітня 2018\~року.Дане повідомлення було скероване рекомендованими листами позивачем на адреси [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що стверджують фіскальні чеки ПАТ «Укрпошта» та були вручені адресатам під розписку в одержані про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи (а.с. 40-44) Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань сформованого на запит суду № 1004840919 від 09 січня 2019 року, відомості про фізичну особу підприємця [PERSON] були включені до ЄДР 20 лютого 2017 року за реєстраційним № 22770000000029731, реєстратор Слов`янська районна державна адміністрації Донецької області (а.с. 60-61). Відповідно до договору підряду № 2/05/2018 від 02 травня 2018 року, ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір підряду про наступне: 1.1 замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконувати наступні роботи: Виконувати обов`язки водія-тракториста на тракторі замовника. Роботи виконуються в обсязі, за переліком і у строки відповідно до усних та письмових завдань і вказівок замовника. 1.2. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику виконані роботи в розмірі, у строки та в порядку встановлені цим договором. 1.3. Строки виконання робіт за цим договором: з 02 травня 2018 року до 01 червня 2018 року (а.с. 85-86). Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 за договором підряду № 2/05/2018 від 01 червня 2018 року, [PERSON] вказані роботи виконав повністю відповідно до умов договору. Вартість виконаних робіт підрядником з 02 травня 2018 року по 01 червня 2018 року складає суму 3000 грн. 00 коп. без утримання податків (а.с. 87). Відповідно до листа Слов`янсько-Лиманського управляння ГУ ДФС у Донецькій області № 6232/10/05/-99-47-80 від 24 січня 2019 року, надано інформацію щодо реєстраційних номерів облікової картки платника податків: [PERSON] - [NUMBER] ; [PERSON] , не отримувала в Слов`янській ДПІ Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с. 98). Відповідно до\~листа Слов`янсько-Лиманського\~управляння ГУ\~ДФС у\~Донецькій області\~№ 12767/10/05/-99-47-10\~від 15\~лютого 2019\~року,повідомлено, що відповідно до оперативних даних АІС «Податковий Блок» підсистеми «Обробка Податкової Звітності та платежів» Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та повідомлення про прийом працівника на роботу (Постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413) за квітень 2018 року ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не надавалися (а.с. 123). Відповідно до\~звернення [PERSON] \~на адресу\~Начальника Головного\~управління Держпродспоживслужби\~в Донецькій\~області Тузова\~О.В.\~від 22\~березня 2019\~року,\~позивач звертаєтьсяу зв`язку з тим, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди 28 квітня 2018 року водій (тракторист) [PERSON] керував трактором ЮМЗ-8040, реєстраційний номер [NUMBER] , маючи при собі свідоцтво про реєстрацію на зазначений транспортній засіб на померлого власника трактора [PERSON] , та просить повідомити: 1. Чи є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, власник якого помер, правовою підставою для керування іншою (третьою) особою вказаним транспортним засобом ? 2. Чи передбачена законодавством відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власник якого помер ? 3. Чи має право після смерті зареєстрованого власника транспортного засобу, інший співвласник даного транспортного засобу (спадкоємець) передати іншій (третій) особі для керування вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, до переоформлення (державної реєстрації) співвласником (спадкоємцем) права власності на даний транспортний засіб ?. Відповідно до актового запису про шлюб № 6 від 01 травня 1993 року складеного виконавчим комітетом Сергіївської сільської ради Слов`янського району Донецької області Лисенко О. О. та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до актового запису про смерть № 4 від 22 січня 2018 року складеного виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . В судовому засіданні була досліджена спадкова справа № 22/2018 від 21 лютого 2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , в якій зазначалось, що спадкоємцями після смерті [PERSON] , які подали заяви про прийняття спадщини, є дружина [PERSON] , батько [PERSON] . Матір померлого [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги відмовилася від прийняття спадщини за законом на користь третьої особи [PERSON] , донька померлого [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги також відмовилася від прийняття спадщини за законом на користь відповідачки [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] дружина померлого та третя особа [PERSON] батько померлого прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви у встановлений законом строк, проте свідоцтво про право власності на спадкове майно станом на 13 травня 2020 року не отримували. З матеріалів спадкової справи вбачається, що до складу спадщини входить автомобіль SKODA YETI AMBITION, номерний знак [NUMBER] 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24 липня 2012 року, станом на 01 лютого 2020 року транспортні засоби під арештом не перебувають та трактор ЮМЗ-8040, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску. Вартість транспортних засобів не зазначена. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. В силу ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом «а» ч. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до вимог статті 21 вказаного Закону, зокрема 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Пунктом 1.5 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надане визначення наземних транспортні засоби (далі - транспортні засоби), згідно з яким це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідні підрозділи МВС України) та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Таким чином, не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Згідно із Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" коригуючий коефіцієнт для такого транспортного засобу як трактор не встановлено. Крім того, пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід мати на увазі, що для цілей обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів у пункті 1.5 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено визначення транспортних засобів. У зв`язку із цим, якщо шкоди завдано з вини особи, діяльність якої пов`язана з використанням іншого транспортного засобу (наприклад, гужової повозки, велосипеда) або механізму, що не належить до транспортних засобів (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов`язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними ЦК. У статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Так в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] , та його спадкоємиця, є співвласником трактора, на якому [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. При цьому суд звертає увагу, що із матеріалів спадкової справи [PERSON] також прийняв спадщину після смерті [PERSON] , проте позивач просить стягнути заподіяну йому шкоду із [PERSON] та [PERSON] .. Суд не може погодитися із такими доводами позивача, оскільки виходячи із положень статей 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України підстави для цивільної відповідальності відповідачки [PERSON] перед позивачем лише через те, що відповідачка [PERSON] є власником транспортного засобу, відсутні. За загальними правилами, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до Постанови Пленуму\~ВСУ №\~6\~від 27\~березня 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Отже, законодавством передбачено, що володіння джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом, це його експлуатація. Відповідно до п.п. 4 - 6, 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (п. 5). Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6). Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього\~руху України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, відповідальність у випадках передбачених ч. 2 ст. 1187 ЦК України має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Тобто, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). З аналізу приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України також вбачається, що законодавець вирізняє спеціального суб`єкта - особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом і не ототожнює такого суб`єкта з особою, яка є юридичним власником цього транспортного засобу (особою, за якою зареєстровано право власності на транспортний засіб). Як вбачається з норм ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом може бути: власник, орендар, підрядник, тощо, що свідчить про те, що законом не встановлено вичерпного переліку таких осіб, але у будь-якої з цих осіб виникне обов`язок відшкодування шкоди лише у випадку володіння транспортним засобом та наявності причинного зв`язку між володінням транспортним засобом та завданою шкодою. Отже, володілець транспортного засобу та власник транспортного засобу не є тотожними юридичними поняттями. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 2.13. Право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року про адміністративне правопорушення, [PERSON] , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 340 гривень 00 копійок. Як вбачається з матеріалів справи, і ця обставина визнана сторонами, на момент ДТП відповідач [PERSON] правомірно володів транспортним засобом (керував, експлуатував, використовував за цільовим призначенням) - трактор ЮМЗ-8040, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, зареєстрований 20 березня 2006 року, на підставі посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а відповідно і є володільцем цього транспортного засобу у розумінні ч. 2 ст. 1187 ЦК України, на яку посилається позивач при зверненні з цим позовом, що вказує на те, що позивач звернувся до належного відповідача [PERSON] , тобто особи, яка є винною в скоєнні ДТП та завдала шкоди майну позивача. Отже, наявних правових підстав для покладення на відповідачів солідарного обов`язку з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судом не встановлено, а саме матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини неправомірного заволодіння [PERSON] трактором ЮМЗ-8040, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, за умови, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 квітня 2018 року, працівниками Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, які прибули на місце пригоди, був складений протокол про адміністративне правопорушення, однак даних про управління відповідачем [PERSON] транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб ці матеріали не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Проте доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] перебував із відповідачкою [PERSON] в трудових відносинах, суду не надано. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів судом не вбачається, саме відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду. Наведений висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 200/663/14-ц, провадження № 61-16204св18. Судом встановлено, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача [PERSON] було завдано шкоду у розмірі 118713 грн. 00 коп., крім того, позивачем понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 1 200 грн. 00 коп.. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14. Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-ІУ, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні ним докази та норми чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку. Внаслідок винних дій відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Відповідно до автотоварознавчого дослідження № 127-18 від 10 вересня 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля CHEVROLET AVEO, державний № [NUMBER] на час проведення автотоварознавчого дослідження становить: 137199 грн.43коп.; Вартість матеріального збитку (з урахуванням коеф. фіз.зносу деталей), заподіяної власнику автомобіля: CHEVROLET AVEO, реєстраційний № [NUMBER] на момент проведення автотоварознавчого дослідження становить: У = Срем. раб. + Сди + Смат. + УТС; У = 24552,00 + 29141,06 + 18643,99 = 72336 грн. 96коп.. Ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, pеєстраційний № [NUMBER] на час проведення автотоварознавчого дослідження без урахування аварійних пошкоджень становить: 118713 грн. 00 коп.. Згідно із п.8.2. «Методики автотоварознавчої експертизи» вартість матеріального збитку (У) бути прирівняна до ринкової вартості ТЗ (З) без урахування ушкоджень, якщо вартість відновлюваного ремонту даного ТЗ перевищує або дорівнює його ринковій вартості, в даному випадку: 118713 грн. 00 коп.. Таким чином вартість матеріального збитку (У) заподіяної власнику автомобіля CHEVROLET AVEO реєстраційний № [NUMBER] може скласти: У = 118713 грн. 00 коп.. Відповідно до представленої суду квитанції, витрати на складання висновку оцінювача становлять 1200 грн. 00 коп. відповідно до квитанції № 039 від 10 вересня 2018 року (а.с.29). З огляду на те, що таке дослідження в сенсі вимог чинного ЦПК України неможна віднести до судової експертизи у зв`язку з тим, що воно не містить відомостей про те, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, суд не розцінює його як процесуальні витрати позивача на проведення експертизи. Разом з тим, судом прийнятий до уваги як доказ у справі вказаний висновок оцінювача, на складання якого позивачем були витрачені кошти, відповідачами суду не заявлено клопотання про проведення експертизи, отже відповідачі своїм правом заявлення такого клопотання не скористалися, у зв`язку з цим. суд розцінює вказані витрати, як витрати пов`язані із підготовкою до розгляду справи, і зважаючи на те, що судом повністю задоволений позов в частині стягнення матеріальної шкоди, і висновок оцінювача був замовлений саме для цілей доказування розміру заподіяння шкоди, суд вважає, що сума витрат на складання висновку оцінювача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, як особи, яка понесла вказані витрати. Позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача у сумі 5000 грн. 00 коп.. При зверненні до суду позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода внаслідок ДТП, вказане вплинуло на його психологічний стан, у зв`язку з чим він переніс сильний стрес, відчував душевні хвилювання, постійні нервування. Крім того, змінився його спосіб життя, він був вимушений витрачати час на врегулювання питання щодо відшкодування завданих збитків, він не мав можливості користуватися своїм транспортним засобом, який до настання ДТП постійно використовував у своїй професіональній діяльності. Також в ході розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідач будь-яких дій щодо відшкодування шкоди не вживав. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт завдання моральної шкоди позивачу відповідачем [PERSON] , оскільки автомобіль позивача тривалий час не використовується ним за своїм призначенням, що також призвело до зміни звичайного способу його життя та він зазнав значних побутових незручностей. Отже, суд вважає заявлену суму обгрунтованою з урахуванням характеру та тривалістю моральних страждань позивача та оцінює моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. Саме така сума для відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є доведеною з огляду на засади розумності та справедливості. Моральна шкода на підставі ст.1167\~ЦК України підлягає стягненню з відповідача у справі. При вирішення питання про стягнення розміру судового збору, судом зазначаються такі доводи. Розв`язуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з таких міркувань. Так, відповідно до документів, наданих суду позивачем, судові витрати полягають у сплаті судового збору та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1199 грн. 14 коп. та 704 грн. 00 коп. за немайнову вимогу(а.с. 1, 2). Суд зазначає, що позиція щодо немайновості вимог про стягнення моральної шкоди була змінена впродовж розгляду справи, і відповідно до нової позиції з цього приводу моральна шкода визначена у грошовому еквіваленті відноситься до майнових вимог. Однак, суд перевіряє повноту сплати судового збору на момент подання позову. Суд зазначає, що у задоволенні позову відмовлено лише до вимог, пред`явлених до [PERSON] , однак розмір стягуваної суми судом задоволений у повному обсязі, отже судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню у повному обсязі з [PERSON] .

Outcome: partial