Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач та третя особа по справі є її батьками, шлюб між якими розірвано. Вона проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. На теперішній час позивач є повнолітньою, при цьому навчається на денній формі навчання у Національній академії державного управління при Президентові України «Дніпропетровській регіональний інститут державного управління» і потребує матеріальної допомоги. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку. Ухвалою від 13 червня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 липня 2019 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Біксіна І.П. позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема зазначила, що донька відповідача та третьої особи наразі навчається, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач як працездатна особа, така, що працює, отримує пенсію, може надавати. Щодо медичної довідки наданої відповідачем на підтвердження його хвороб, то сторона позивача ставиться до неї критично, оскільки той спосіб життя, який веде відповідач не співпадає з наявністю цукрового діабету та гіпертонії. Позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Зокрема пояснила, що перебуває на повному забезпеченні матері, якій важко утримувати її, себе та хвору бабусю. Оскільки позивач навчається на денному відділенні і не може працювати до закінчення навчання, то вона потребує матеріальної допомоги, яку просить стягнути з батька. Третя особа [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити, пояснивши, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина - донька [PERSON] . Наразі донька повнолітня і навчається на денному відділенні у Національній академії державного управління при Президентові України «Дніпропетровській регіональний інститут державного управління» і потребує матеріальної допомоги, оскільки їй важко самотужки утримувати дитину. Тим більше, що на її утриманні перебуває хвора на цукровий діабет мати. Представник відповідача - адвокат Пархоменко А.В. в судовому засіданні позов визнала частково у ј частці, як то передбачено чинним законодавством та наданими сторонами доказами. При ухваленні рішення по справі просила суд врахувати наданий письмовий відзив на позов, надані сторонами докази. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодщніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.4,5). На тепершінй час донька сторін - [PERSON] є студенткою денного відділення Національної академії державного управління при Президентові України «Дніпропетровській регіональний інститут державного управління» і потребує матеріальної допомоги, що підтверджується довідкою №62 від 06 травня 2019 року (а.с.7). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] навчається на денному відділенні на контрактній основі, стипендію не отримує, а тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько зобов`язаний та спроможній надавати таку допомогу, оскільки є працездатною особою, офіційно працює, а також отримує пенсію, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на час навчання до 30 червня 2022 року, але не пізніше досягнення нею 23 років, починаючи стягнення з 28 травня 2019 року. Встановлюючи саме такий розмір аліментів, суд виходить із доходу батька, його стану здоров`я, можливості батька надавати доньці матеріальну допомогу, рівного обов`язку батьків забезпечувати дитину. Суд не може погодитися з посиланнями сторони позивача та третьої особи щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження щомісячних витрат позивача та третьої особи на утримання доньки, що позбавляє суд можливості визначити розмір щомісячних витрат на дитину. Також суд не може погодитися з посиланнями відповідача у відзиві про знаходження на його утриманні матері [PERSON] , та з посиланнями третьої особи про знаходження на її утриманні хворої матері, оскільки жодного доказу на підтвердження цим обставинам сторонами по справі не надано. Суд критично ставиться до доводів сторони позивача та третьої особи щодо неналежності довідки сімейного лікаря про наявність у відповідача [PERSON] ряду захворювань, оскільки доказів на спростування цієї довідки, суду не надано. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial