Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

09 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 червня 2013 року між нею і відповідачем - ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1658082, за яким позивач внесла депозитний вклад в сумі 50 000 Євро. Датою повернення вкладу згідно п. 2.3 Договору є 20 червня 2014 року. Оскільки в період дії Договору позивач не зверталася до банку з заявою про відмову від продовження строку дії вкладу на новий термін, згідно п. 4.8 Договору строк розміщення вкладу був продовжений на такий саме строк і на таких саме умовах , що зазначені в Договорі. Коли позивач звернулася до відповідача із вимогою про повернення вкладу, вклад їй повернуто не було. 03 липня 2015 року позивач отримала частину депозитних коштів в сумі 200 000 грн. У відповідності до зазначеного в позовній заяві розрахунку позивач просить стягнути з відповідача залишок неповернутого депозитного вкладу в розмірі 1 437 000,00 грн., заборгованість зі сплати процентів в сумі 791 658,63 грн., штрафні санкції в сумі 240 421,91 грн. Загальна сума заборгованості, розрахована позивачем, становить 2 469 080,54 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену вище суму. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки позову усунені 22 жовтня 2018 року шляхом подання позивачем відповідної заяви з належно засвідченими копіями. 30 жовтня 2018 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) позивача постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20 листопада 2018 року. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив, встановлено строк його подання. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, встановлено строк для її подання. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, встановлено строк для їх подання. 22 листопада 2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра. Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року залучено до справи у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Сечових Стрільців, 17), направлено йому копію позовної заяви, запропоновано подати до суду пояснення. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнав, з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» (відповідач) і [PERSON] (позивач) укладено договір № 1658082 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+». Згідно умов зазначеного договору позивач як вкладник зобов`язалась внести суму вкладу у розмірі 50 000,00 Євро в строк не пізніше 5-ти календарних днів з дати підписання договору (п. 3.2.1). Строк дії вкладу врегульовано пунктами 2.2., 4.8. договору № 1658082 від 20 червня 2013 року. Так, цей строк становить 12 місяців від дати надходження вкладу на вкладний рахунок; у випадку, якщо вкладник в період дії договору не звернувся до банку з заявою про відмову продовження строку дії вкладу, строк розміщення вкладу продовжується на такий саме строк. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З аналізу цієї норми суд вбачає, що для підтвердження факту існування між сторонами відносин за договором банківського вкладу необхідним є встановлення факту прийняття банком вкладу від вкладника. За умовами пункту 3.4.2. Договору 1658082 від 20 червня 2013 року в день внесення вкладу банк зобов`язаний видати вкладнику касовий або платіжний документ на підтвердження внесення грошових коштів на вкладний рахунок. З позовної заяви вбачається, що позивачем в обґрунтування внесення депозиту надано договір 1658082 від 20 червня 2013 року, виписку-повідомлення від 20 червня 2013 року про те, що відповідачем відкрито для позивача поточний (картковий) рахунок в євро, а також квитанцію АТ «Райффайзен Банк «Аваль» від 03 липня 2015 року про видачу позивачу готівки в сумі 200 000,00 грн. Оцінюючи ці докази суд доходить до висновку, що ні договір, ні виписка-повідомлення, ні квитанція про видачу готівки не є належними і допустимими доказами внесення позивачем на депозитний рахунок коштів в розмірі 50 000, 00 Євро. Таким чином, позивач не надав суду доказів фактичного внесення коштів на рахунок, відкритий відповідачем. Зазначених обставин позивач не довів, тому не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 згідно з яким в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра». Відповідно до постанови Правління Націонаьного банку України від 04 червня 2015 року № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комірційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Надра" строком на 1 рік з 05 червня 2015 року по 04 червня 2016 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 616 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» до 04 червня 2018 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопада 2016 року № 2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» до 03 червня 2020 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду. Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з п.п. 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Судом також враховуються норми частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. З огляду на зазначені вище приписи і враховуючи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 та від 07 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16, суд доходить висновку, що оскільки вже розпочато ліквідаційну процедуру Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», стягнення з відповідача коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Вирішуючи даний спір суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, котрі викладені у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 року (справа №308/3282/15-ц) та від 14.02.2018 року (справа 761/20903/15-ц) відповідно до яких, якщо на момент ухвалення рішення судом у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заявлений позивачем спосіб стягнення не передбачений законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, так як не грунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed