Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 24.04.2007 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого вони є, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №72/П/27/2007-980, згідно якого відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності були передані грошові кошти в сумі 76 000,00 грн., з відсотковою ставкою 16,00% річних. Відповідач [PERSON] зобов'язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати платежі та нараховані відсотки за кредитом. 24.04.2007 року був укладений і договір поруки з поручителем [PERSON], згідно якого вона поручається перед ними (позивачем-кредитором) за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконує, у зв'язку з чим відповідачам направлялася вимога 01.06.2013 року про сплату боргу, яка залишилася без відповіді. Станом на 05.04.2013 року виникла заборгованість в сумі 164 808 грн. 42 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 61 318,46 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 60 004,35 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 16 776,52 грн., сума індексації за період прострочення платежів - 12 109,09 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 7 600,00 грн. Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору вони (позивач) мають право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та врахувати викладені в позовній заяві обґрунтування, підстави. Не заперечував, що в кредитному договорі не визначена сума щомісячного платежу, що графік до кредитного договору не підписаний сторонами, але саме по ньому робився розрахунок заборгованості. Зазначив, що згідно розрахунку заборгованості, перші порушення (невиконання) відповідачем зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті процентів почалися з березня 2008 року. Вимоги направлялися відповідачам ті, що долучені до справи, в 2013 році, інших документів він не має. Просив врахувати, що згідно умов кредитного договору - строк його виконання - до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком, і за домовленістю сторін строк позовної давності збільшений до 10 років. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, врахувати надані ним письмові заперечення на позов та заяву про застосування позовної давності. Зазначив, що кредит брався у позивача по березень 2010 року, з позовом позивач звернувся до суду у червні 2013 року. Крім цього, не була встановлена сума щомісячного мінімального платежу (сплата кредиту та процентів). Просив врахувати, що відповідно до вимог ЦК України договір поруки припинив свою дію. Також зазначив і те, що до вимоги про стягнення пені згідно вимог законодавства застосовується строк позовної давності в один рік. Умовами договору передбачено і те, що при наявності заборгованості позивач має право звернути стягнення на предмет застави і саме цим шляхом, на їх думку, мав діяти. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 24.04.2007 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є позивач - ПАТ "Комерційний банк "Надра", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №72/П/27/2007-980, згідно якого відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності були надані грошові кошти в сумі 76 000,00 грн., з відсотковою ставкою 16,00% річних. Повернення кредиту та сплата процентів мала відбуватися щомісячно, до 10 числа поточного місяця. Кредит надано строком до 16.03.2010 року, ціль кредитування - споживчі цілі. В цей же день, 24.04.2007 року був укладений і договір поруки з поручителем [PERSON], згідно якого остання поручається перед кредитором (позивачем) за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору. Встановлено, що станом на 05.04.2013 року по вказаному кредитному договору виникла заборгованість в сумі 164 808 грн. 42 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 61 318,46 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 60 004,35 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 16 776,52 грн., сума індексації за період прострочення платежів - 12 109,09 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 7 600,00 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору - несплата кредиту та процентів, почалися з березня місяця 2008 року, і з того часу проплат не було здійснено. При перевірці всіх наданих сторонами документів до справи, суд приходить до того, що встановленими, підтвердженими належними документами, є тільки наступні факти: видача відповідачу кредитних коштів в сумі 76 000,00 грн., дата видачі коштів, строк повернення кредиту - до 16.03.2010 року, відсоткова ставка - 16% річних. Інші дані - сума щомісячного платежу (кредиту), сума погашення відсотків щомісяця, відсутні. В самому кредитному договорі вони не вказані, а графік погашення кредиту, копія якого була надана представником банку в процесі розгляду справи, не містить підписів сторін, у зв'язку з чим суд не може прийняти такий документ як належний доказ. На пропозицію суду щодо надання належного документу (копії графіку з підписами сторін чи оригіналу для огляду), представник позивача повідомив, що інших документів вони не мають, окрім наданих до справи. Таким чином, в суді встановлено, що суду не надано доказів того, які суми щомісячного платежу процентів мав сплачувати відповідач до 10 числа поточного місяця, що в свою чергу свідчить про відсутність доказів досягнення домовленості сторін з цього питання, при тому, що ці умови є істотними, від них залежить розрахунок оплат, заборгованостей, нарахувань штрафних санкцій. Відсутність такого доказу позбавляє суд перевірити правильність нарахування заборгованості, штрафних санкцій та визначити, при необхідності, суми заборгованості, по сплаті яких строк позовної давності сплинув. Крім цього, суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не визначено обов'язку позичальника (відповідача) здійснювати щомісяця оплату кредиту. Викладене дає підстави вважати, що відповідач мав сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом (без доказів щомісячних сум, що підлягали сплаті), а тіло кредиту мав повернути в цілому до 16.03.2010 року. Щодо поручителя суд приходить до наступного. Згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] (поручителем), остання відповідає за невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в повному обсязі, вони разом відповідають як солідарні боржники, відповідальність поручителя виникає як у порядку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Предметом договору поруки визначено те, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, серед яких - повернути до 16.03.2010 року кредит в сумі 76 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 16% річних, сплатити інші платежі, можливі штрафні санкції. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. По даній справі стороною відповідачів подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до Постанови ВСУ від 06.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначається періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначалося вище, по даній справі встановлено, що проценти за користування кредитними коштами, сплата яких передбачена умовами кредитного договору, як щомісячні платежі до 10 числа поточного місяця, не здійснювалася відповідачем з березня місяця 2008 року, кінцевий строк повернення кредиту встановлений - 16.03.2010 року, позов пред'явлено до суду - 12.06.2013 року (конверт зі штемпелем - 04.06.2013 року). Не було з того часу і оплат тіла кредиту. Враховуючи, що за загальним строком позовної давності, визначеним законодавством України в три роки (по пені - в один рік), по даній справі строк позовної давності сплинув щодо стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту, процентам, штрафних санкцій. Однак, з кредитного договору (п.7.3) слідує, що сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 10 років. Вирішити питання про стягнення заборгованості з позичальника [PERSON], з урахуванням збільшеного строку позовної давності, суд позбавлений можливості із-за відсутності доказів, які суд неодноразово пропонував стороні позивача надати. А саме, суд не має жодної достовірної, погодженої сторонами інформації щодо сум, які мав сплачувати позичальник щомісяця (тіло кредиту, проценти), і без цих даних неможливо встановити реальну суму заборгованості та в цілому не можливо перевірити достовірність розрахунку заборгованості. Викладене вище, дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] Щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідача - поручителя [PERSON] суд приходить, крім зазначеного вище, і до наступного. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Слід зазначити і те, Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Як зазначалося вище, позов до поручителя [PERSON] пред'явлено до суду після закінчення строку, визначеного ст. 559 ЦК України. Долучені позивачем до позовної заяви копії досудових вимог, адресовані відповідачам, датовані 01.06.2013 року (як і позовна заява) судом не приймаються до уваги, так як вони не є доказовою базою до позовних вимог, з викладених вище підстав. Крім цього, суду не було надано жодного доказу про направлення таких вимог, про отримання їх відповідачами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed