Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

31 грудня 2013 року ПАТ „Дельта Банк" звернулось до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивовано тим, що 29 липня 2008 року між ТОВ „Український промисловий банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 429-0101005/ФК-08, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 6000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних за весь час фактичного користування з кінцевим терміном повернення 28 липня 2010 року. 02 липня 2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ „Укрпромбанк" на користь ПАТ „Дельта Банк", в зв"язку з чим ТОВ „Дельта Банк" набуло право вимоги за кредитним договором № 429-0101005/ФК-08. Відповідач [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконує, що призвело до заборгованості у розмірі 3463 грн 77 коп, яку Банк просить стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності . В апеляційній скарзі ПАТ „Дельта Банк" просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає строк позовної давності не пропущеним, оскільки сторони у договорі погодили, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань. Крім того, звертає увагу на те, що для застосування судом позовної давності необхідна заява відповідача про це, але таких мотивів у рішенні судом першої інстанції не наведено. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] звертає увагу апеляційного суду на те, що строк позовної давності дійсно пропущений позивачем та, що в матеріалах справи знаходиться його заява про застосування строків позовної давності. Також, позивач звертає увагу суду на те, що ПАТ „ Дельта Банк" не має права пред"являти до нього вимоги виконання кредитного договору, оскільки , усупереч ч.2 ст. 516 ЦК України та п.4.8 Договору між ТОВ „Укрпромбанк" та ПАТ „ Дельта Банк" не повідомили його належним чином про уступлення права вимоги. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням рішення про відмову у позові, але з інших правових підстав. Відмовляючи у задоволенні позову з підстав, передбачених ст.ст. 257,259,267 ЦК України за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що згідно за договором строк погашення кредиту був встановлений до 28.07.2010 року, проте, після цієї дати жодної проплати кредиту відповідачем здійснено не було, отже, строк позовної давності збіг 28.07.2013 року, але з позовом ПАТ „Дельта Банк" звернулось лише 27.12.2013 року. Крім того, пославшись на п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", суд першої інстанції зазначив, що у спорах щодо споживчого кредиту кредитодавцю заборонено вимагати повернення кредиту, строк повернення якого минув, у зв"язку з чим позовна давність застосовується незалежно від заяви сторони у спорі про його застосування. З такими висновками суду першої інстанції та мотивами відмови у задоволенні позову не може погодитись суд апеляційної інстанції, оскільки вони суперечать вимогам закону, яким регулюються спірні правовідносини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ТОВ „Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 429-0101005/ФК-08, на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у суму 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% за весь час фактичного користування з кінцевим терміном повернення 28.07.2010 року. 02 липня 2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ „Укрпромбанк" на користь ПАТ „Дельта Банк", в зв"язку з чим позивач ТОВ „Дельта Банк" набуло право вимоги за кредитним договором № 429-0101005/ФК-08 ( а.с. 18-22) . Пунктом 4.8 вказаного договору встановлено, що ПАТ „ Дельта Банк" та ТОВ „Укрпромбанк" зобов'язані письмово повідомити Боржників про передачу Дельта Банку відповідних прав вимоги шляхом направлення боржникам рекомендованими листами з повідомленням про вручення або цінними листами з описом вкладення, спільного повідомлення за формою, узгодженою Дельта Банком та Укрпромбанком в усіх істотних аспектах, впродовж 5 робочих днів з дати укладення цього Договору. Як вбачається з матеріалів справи, Договір про передачу права вимоги укладено між ВАТ „Укрпромбанк" та ПАТ „Дельта Банк" 30.06.2010 року( а.с.18). Жодної інформації про дотримання кредиторами вимог п. 4. 8 Договору ( щодо повідомлення [PERSON] про передачу прав вимоги), матеріали справи не містять. Письмова вимога апеляційного суду про надання доказів належного повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов"язанні, направлена позивачу ПАТ „Дельта Банк" на підставі ухвали від 01.04.2014 року з метою повного та об"єктивного з"ясування всіх обставин справи, отримана адресатом 23.04.2014 року, але залишена ним без реагування. У судове засідання представник позивача, будучи повідомленим належним чином про день та місце судового засідання, також не з"явився. Не надано також апеляційному суду і інші, витребувані відповідно до ухвали від 01.04.2014 року докази на обгрунтування позовних вимог, зокрема, щодо належного розрахунку розміру заборгованості з врахуванням строків позовної давності, щодо руху коштів на рахунку відповідача з зазначенням конкретних сум (а.с.79,80). Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч.2 ст. 516 ЦК України та ч.2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Встановлене свідчить, що ПАТ „Дельта Банк" неправомірно заявив позов до [PERSON] Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, ПАТ „Дельта Банк", усупереч ст. ст. 212-215 ЦПК України, вказані норми матеріального права суд першої інстанції не врахував, не визначив характер правовідносин, які склалися між сторонами, не перевірив наявності у ПАТ „ Дельта Банк" права звертатись з позовом, та, як на підставу для відмови у позові, послався лише на норми ст. ст. 266, 257 ЦК України, тобто, на пропуск строку позовної давності. У той же час, відповідно роз"яснень абзацу третього пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у позові. Тобто, суд першої інстанції мав з"ясувати, чи обґрунтованим є позов та чи доведено позивачем його право вимоги і, лише при обґрунтованості позову, у випадку пропуску строку позовної давності без поважних причин, у позові може бути відмовлено з підстав його пропуску. Рішення суду першої інстанції, ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального права (ст.516,517 ЦК України) та порушенням норм процесуального права ( ст. 212-215 ЦПК України), що є обов"язковою підставою для скасування рішення, не може визнаватись законним, у зв"язку з чим, апеляційний суд вважає за можливе, застосувати правила частини 3 ст.303 ЦПК України, вийшовши за межі доводів апеляційної скарги, рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших правових підстав.

Outcome: partial