Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому, посилаючись на норми статей 110, 112 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 03 листопада 1990 року виконкомом Бранцівської сільської ради Краснопільського району Сумської області , актовий запис за №03. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі у 1990 році уклали шлюб, в якому [INFO] року у них народилася донька [PERSON], яка на даний час є повнолітньою, та [INFO] року син [PERSON], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Одруження виявилося невдалим. Спільне проживання припинено, і між ними тривалий час існують такі взаємовідносини, при яких подальше спільне проживання неможливе, відповідач систематично зловживає спиртними напоями, ображає її та вчиняє сварки, що негативно вплинуло на відносини та почуття, тому шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, місце проживання неповнолітнього сина вирішено у добровільному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Матеріалами справи встановлено, що 03 листопада 1990 року між сторонами у справі виконкомом Бранцівської сільської ради Краснопільського району Сумської області , актовий запис за № 03, було зареєстровано шлюб, позивач після реєстрації шлюбу змінила прізвище з "[PERSON]" на " [PERSON] " / копія ас. 3/. В шлюбі [INFO] року у них народився син [PERSON] / копія ас. 4/. Зі змісту довідки з місця проживання позивача № 161/02-13 від 14.02.2014 року, виданої виконавчим комітетом Бранцівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, дитина сторін проживає з матір'ю [PERSON] і знаходиться у неї на утриманні /ас. 5/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21,24, 56, 110 - 112, 115 Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Питання визначення місця проживання неповнолітнього сина судом не вирішувалось. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу не бажає його відновлювати, відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу, суд залишає [PERSON] прізвище "[PERSON]". Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України "Про судовий збір", і стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved