Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

До Саксаганського районного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до держави України в особі Державної казначейської служби України, [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Київі про відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення вилученого майна та відшкодування моральної шкоди, завданих незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування, прокуратури, який уточнив в судовому засіданні 27 грудня 2016 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11 листопада 2010 року він був затриманий працівниками [PERSON] районного управління Головного управління Мінестерства внутрішніх справ України в м. Києві і протягом 4-х діб, з 11.11.2010 року по 15.11.2010 року, утримувався під вартою в ізоляторі тимчасового тримання. 11.11.2010 року працівники [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві вилучили у мене автомобіль «Toyota Cruiser», 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721), який був придбаний ним на законних підставах і належить йому на праві власності. Згідно Висновку автотоварознавчої експертизи № 5 від 27.01.2011 року ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 05.10.2010 року складала 284 011 (двісті вісімдесят чотири тисячі одинадцять) гривень 11 копійок. Вказаний автомобіль не був визнаний речовим доказом в кримінальній справі, однак, незважаючи на це, був переданий слідчим Клименком В.В. на зберігання третій особі і не повернутий позивачу до цього часу. 12.11.2010 року відносно позивача була порушена кримінальна справа № 10-24283, за ознаками злочину, передбаченого ст. 198 Кримінального кодексу України. Вказана обставина підтверджується постановою дізнавача ВД Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві [PERSON] від 12.11.2010 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження. 12.11.2010 року за місцем його підприємницької діяльності працівниками [PERSON] був здійснений обшук. 15.11.2010 року позивачу було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 Кримінального кодексу України. Вказана обставина підтверджується постановою слідчого СВ ТВМ-3 [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві [PERSON] від 15.11.2010 року про притягнення як обвинуваченого. У цей же день, 15.11.2010 року до позивача був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 12.11.2010 року слідчим СВ Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] була ухвалена постанова про закриття кримінальної справи № 10-24283 за звинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 Кримінального кодексу України. Цією ж постановою був скасований застосований до позивача запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Підставою закриття кримінальної справи стала відсутність в діях [PERSON] ознак злочину, передбаченого ст. 198 Кримінального кодексу України. Вказані обставини підтверджуються постановою слідчого СВ Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] від 12.11.2012 року про закриття кримінальної справи. Крім вищезазначених документів вказані обставини, у тому числі і вартість автомобіля «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721), підтверджуються матеріалами кримінальної справи № 10-24283 за звинуваченням мене у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 Кримінального кодексу України. Та обставина, що автомобіль «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721) був придбаний мною на законних підставах, а отже належить мені на праві власності, підтверджується Довідкою-рахунком серії KM № 114421 (копія знаходиться в справі). Позивач зазначає, що в період з 11.11.2010 року по 15.11.2010 року, тобто - протягом чотирьох днів, він безпідставно утримувався під вартою в ізоляторі тимчасового тримання; в період з 11.11.2010 року по 12.11.2012 року, тобто - протягом двадцяти чотирьох місяців, він безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності; в період з 15.11.2010 року по 12.11.2012 року, тобто - протягом двадцяти чотирьох місяців (без трьох днів), він безпідставно обвинувачувався у вчиненні злочину, у вказаний період часу до мене безпідставно застосовувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Автомобіль «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721) не був визнаний в кримінальній справі речовим доказом, однак був переданий слідчим Клименком В.В. на зберігання третій особі і не повернутий позивачу до цього часу. Заява від 27.11.2012 року з проханням повернути вказаний автомобіль, з якою він звернувся до [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, була працівниками цього районного управління проігнорована. Ігнорування поданої заяви було сприйняте ним як фактична відмова працівників [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повернути автомобіль «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721). Безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, безпідставне пред'явлення обвинувачення у вчиненні злочину, безпідставне тримання його під вартою, безпідставне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконне вилучення належного йому автомобіля, який на момент вилучення коштував 284 011 (двісті вісімдесят чотири тисячі одинадцять) гривень 11 копійок, і його незаконна передача третій особі, фактична відмова працівників [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повернути йому вказаний автомобіль завдали мені значної моральної шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що вищезазначені обставини викликали у [PERSON] сильні нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Він страждав і переживав у зв'язку з тим, що був зобов'язаний з'являтися до слідчого за першим його викликом і приймати участь у слідчих діях. Він страждав і переживав у зв'язку з тим, що за місцем його підприємницької діяльності працівниками [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві був здійснений обшук, який був проведений як в присутності моїх працівників, так і в присутності сторонніх осіб. Він страждав і переживав у зв'язку з тим, що протягом двадцяти чотирьох місяців був вимушений виправдовуватися, доводити свою невинність як в органах досудового слідства, так і в суді. Він страждав і переживав у зв'язку з тим, що орган досудового слідства і суд могли не розібратися в кримінальній справі, як не розібрався (чи не захотів розібратися) слідчий Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві України в м. Києві [PERSON], і він міг бути засуджений до позбавлення волі на строк до трьох років. Він страждав і переживав у зв'язку з тим, що належний йому автомобіль «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532, транзитний номерний знак тзНМ2721), який на момент вилучення коштував 284011 (двісті вісімдесят чотири тисячі одинадцять) гривень 11 копійок, був вилучений у мене і незаконно переданий слідчим третій особі. Отже, позивач вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень працівників [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві йому була завдана значна моральна шкода, яку він оцінює в 80496,00 (вісімдесят тисяч чотириста дев'яносто шість) гривень. Таким чином, позивач згідно уточнених позовних вимог просить зобов'язати [PERSON] районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно повернути йому належний йому автомобіль «Toyota Cruiser» 2008 року випуску (шасі № JTEBU11F38K041532) та стягнути з Держави УКРАЇНА на його користь, у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України, 80496,00 (вісімдесят тисяч чотириста дев'яносто шість) гривень. Згідно розрахунку моральної шкоди, долученого до позовної заяви (а.с. 12), на який позивач посилається в уточненому позові, позивач виходить з положень ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та зазначає, що на момент закриття кримінального провадження мінімальна заробітна плата дорівнювала 1118 грн. Враховуючи, що позивач перебував під слідством протягом 24 місяців, позивач вважає. що розмір моральної шкоди не може бути меншим за 26 832 грн (1118 х 24). Оскільки сильні душевні страждання. душевна біль, нервові стреси, відчуття тривоги, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки мали місце протягом усього періоду притягнення позивача до кримінальної відповідальності, частина негативних наслідків впливає на позивача і до тепер, він просить застосувати коефіцієнт 3 та обраховує завдану моральну шкоду у розхмірі 80496 грн, виходячи з наступного - 26 832 грн х 3. Позивач до суду 9 лютого 2017 року не з"явився, але раніше у судових заіданнях свій позов підтримав та поясняв, що 11 листопада 2010 року в м.Кривому Розі його було затримано працівниками [PERSON], які були одягнені у цивільний одяг, не назвавши себе, завдали йому тілесних ушкоджень та його автомобілем Тайота доставили до м.Київа в [PERSON] Він вважав, що його викрали та везуть убивати. Там його допитували, примушували підписати документи, схиляли передати автомобіль іншим особам, відмовлялись повідомити його рідних про його затримання. Більш ніж 2 діб він перебував в [PERSON], потім його доставили до ІВС. Через день його звільнили з під варти на підписку про невиїзд, він поїхав до м.Кривого Рогу. Він перенесених страждань через 6-10 днів, він втратив зір, його госпіталізували до неврології, поставили діагноз "мікроінсульт", але він не міг залишитись в лікарні. До цих подій ніяких проблем зі здоров"ям у нього не було. Він переживав, оскільки було підірвано його ділову репутацію, бо за місцем здійснення предприємницької діяльності, в присутності клієнтів, було проведено обшук, він не міг піклуватись про свою родину, не мав дохіду. 27 квітня 2011 року в м.Київі почався судових розгляд справи за його звинуваченням, потім справу спрямували до Центрально-Міського суду м.Кривого Рогу, де в результаті судового розгляду справа була направлена на додаткове розслідування, де 12.11.2012 року справу було закрито у зв"язку з відсутністю складу злочину. Йому було повернуто ключі, картки, документи на автомобіль. Сам автомобіль Тайота йому не повернули, слідчий йому повідломив, що автомобіль було передано на відповідальне зберігання [PERSON] У 2011 році вартість автомобіля складала 284011 грн. До цього часу автомобіль йому не повернули, речовим доказом по справі за його обвинуваченням, автомобіль не визнавали. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зазначив, що працівниками Шевченківського РУ безпідставно було вилучено автомобіль позивача, рішення про визнання автомобля речовим доказом не приймалось, автомобіль було передано третій особі [PERSON] Номер агрегату автомобілей позивача та автомобіля, який було викрадено у [PERSON] різні, співпадають лише номер моделі. На звернення позивача щодо повернення автомобіля, відповіді не суті не надійшла. Діями працівників міліції порушені права позивача щодо користування власністю. Також його безпідставно було приятгнуто до кримінальної відповідальності, справу було закрито з реабілітуючих підстав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON] проти задоволення уточненого позову заперечила і просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ані позивач, ані його представник не довели суду ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, зокрема такими взагалі не доведено те, що саме працівники міліції своїми діями заподіяли позивачу будь-яку моральну шкоду. Також надавала суду письмові заперечення щодо позовних вимог (а.с. 170 - 173, 188 - 193), згідно яких Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України; відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби; в матеріалах справи відсутні документи (докази), які б підтверджували факт незаконності дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду; також позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Представник Шевченківського РУ ГУМВС України вм. Києві в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надавав суду заперечення (а.с. 113 - 115), згідно яких також просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характери нічим не підтверджується, не зрозуміло, з чого виходив позивач, оцінюючи заподіяну шкоду, вважає, що позивач не належить до кола осбі, на яких поширюється дія Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", оскільки він не був незаконно засуджений, незаконно під вартою не тримався, оперативно-розшукові заходи щодо нього не проводились, позивачем не надано суду жодного доказу щодо визнання дій Шевченківського РУ протиправними, доказів, які свідчать про заподіяння Шевченківським РУ моральних страждань. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її чоловік, з яким вона перебуває у шлюбі з 2001 року. В листопаді 2010 року її чоловік пропав, не відповідав на телефону дзвінки, ще викликало у неї стьурбованність. Протягом 4 днів не було відомостей про нього. Потім повідомили, що чоловіка затримали працівники [PERSON] м.Київа. За місцем роботи чоловіка на СТО проводили обшук, це проходило в присутності клієнтів чоловіка. Коли чоловік зателефонував, то повідомив, що його звільнили, просив його зустріти. Чоловік приїхав поникший, замкнувся в собі. Через деякий час через знервованість чоловік втратив зір. Чоловік нервувався через те, що підірвано його ділову репутацію, з того приводу, що на деякий час втратив зір, пережив інсульт, перебував у пригніченому стані, страждав на безсоння, перестав спілкуватись з людьми, перестав довіряти людям., у нього погіршились стосунки з друзями через кримінальне переслідування, він відстаював свою невунуватість. Раніше у чоловіка не було проблем ззі здоров"ям. Чоловік їй розповів, що його затримали, наділі мішок на голову, повезли в неідомому напрямку, він вважав, що його везуть вбивати. Чоловік є єдиним годувальником в родині, вони мають доньку, яка потребує постійного медичного нагляду. Події , які стались з чоловіком погіршили їх стосунки в родині. Суд, заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши надані матеріали справи прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема встановлено, що 12 листопада 2010 року дізнавачем ВД Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON] встановлено, що [PERSON] 04-05 жовтня 2010 року, заздалегідь не обіцяючи, придбав, зберігав та намагався збути завідомо здобутий злочинним шляхом автомобіль Toyota Cruiser, д.н.з ВТ2433АМ, номер шасі JTEBU11F88K029490, білого кольору в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, та порушено кримінальну справу № 10-24283 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 198 КК України, що підтверджується копією постанови про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження (а.с. 6). Згідно копії постанови від 15 листопада 2010 року про притягнення як обвинуваченого, слідчий СВ ТВМ-3 Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON], розглянувши матераіли кримінальної справи № 10-24283, встановив, що [PERSON] 04-05 жовтня 2010 року придбав завідомо здобутий злочинним шляхом автомобіль Toyota Cruiser, д.н.з ВТ2433АМ; після чого почав його зберігати; 11 листопада 2010 року намагався збути вказаний автомобіль в м. Кривий Ріг, та постановив - притягнути [PERSON], [INFO], як обвинуваченого та пред"явити йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, про що йому оголосити (а.с. 7). Відповідно до копії постанови про припинення кримінальної справи від 12 листопада 2012 року, слідчий СВ Криворізького ГУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], розглянувши матеріали кримінальної справи № 10-24283, постановив - кримінальну справу № 10-24283 припинити на підставі п. 1 ст. 213 п. 2 ст. 6 КПК УКраїни; обраний щодо обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід - підписку про невиїзд - скасувати; речові докази - довідку-рахїунок на ім"я [PERSON] на автомобіль Toyota Cruiser, д.н.з ВТ2433АМ, номер шасі JTEBU11F38K041532, дублюючі наклейки, повернуті під розписку [PERSON], свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу на ім"я [PERSON] на автомобіль Toyota FJ Cruiser, державний номер [NUMBER], і картку обліку транспортного засобу щодо зняття з реєстрації автолмобіля Toyota FJ Cruiser, державний номер [NUMBER], направити до Криворізького УДАІ УМВД України в Дніпропетровській області для прийняття рішення згідно діючого запкондавства (а.с. 8 - 9). Згідно даної постанови про припинення кримінальної справи від 12 листопада 2012 року слідчим також встановлено, що ідентифікаційний номер JTEBU11F38K041532 автомобіля Toyota FJ Cruiser, вилученого у [PERSON] не відповідає ідентифікаційному номеру JTEBU11F88K029490 автомобіля Toyota FJ Cruiser, що належить [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Toyota FG Cruiser, державний номерний знак [NUMBER], виданий на ім"я [PERSON], а також висновок трасологічної експертизи № 1/11 від 22 листопада 2010 року, згідно якого ідентифікаційний номер JTEBU11F38K041532 автомобіля Toyota FJ Cruiser є первинним та змінам не піддавався (а.с. 9). Згідно відповіді Шевченківського РУ ГУМВС у м. Києві від 07.02.2013 року (а.с. 73), для вирішення питання про повернення автомобіля Toyota Cruiser [PERSON] рекомендовано звернутися до СВ Криворізького МУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, оскільки цим підрозділом приймалось рішення по кримінальній справі № 10-24283. Разом з цим встановлено, що, як вбачається з відповіді Головного управління МВС УКраїни в Дніпропетровській області від 04.07.2013 року (а.с. 72), після вилучення автомобіля Toyota Cruiser та проведення експертизи, слідчим СВ ТВМ-3 Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві автомобіль передано на відповідальне збергінання [PERSON], яка мешкає в м. Києві; 22 березня 2011 року з кримінальної справи № 10-24283 виділено матеріали за фактом шахрайства та присвоєно номер № 10-25776; 20 травня 2011 року ВД Шевченківського РУ ГУМВС у м. Києві кримінальну справу № 10-25776 за фактом шахрайства зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України у зв"язку з невстановленням особи, яка скоїла злочин. Крім цього встановлено, що у порушення вимог ст. 79 - 81 КПК України 1960 року автомобіль марки Toyota Cruiser був переданий на відповідальне зберігання [PERSON] та після закриття кримінальної справи не був повернутий як найшвидше володільцю [PERSON] Також встановлено, що за період з 12 листопада 2012 року по теперішній час позивач [PERSON] вимушений був неодноразово звертатися за інформацією в різні інстанції як органів внутрішніх справ так і органів прокуратури з приводу затримання його автомобіля і законності його утримання, а в кінцевому результаті змушений був звернутися до суду, що потягло за собою як витрати його часу, так і моральні втрати. Також встановлено, що в період з 11.11.2010 року по 12.11.2012 року, тобто - протягом двадцяти чотирьох місяців, позивач безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності та до нього безпідставно застосовувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, внаслідок чого у позивача порушились нормальні життєві та ділові зв"язки з його сім"єю та оточуючими його людьми та колегами, що безперечно призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану. Отже, таке порушення законних прав позивача на звичайне життя за відсутності його вини і зміна режиму його життя, на думку суду, має між собою причинний зв'язок між завданою йому моральною шкодою та протиправністю дій відповідача [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві. Так, відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода,завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Разом з цим, згідно ч.2 цієї ж статті Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Згідно п.п. 1,5 ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій та моральна шкода. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз"яснень, які містяться у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з цим, суд відмічає, що у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. З урахуванням того, що позивач фактично довів завдану йому моральну шкоду, протиправність дій відповідача - [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, причинний зв'язок між ними, а відповідачі відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність вини працівників [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві у їх діях, а тому суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховуючи конкретні обставини справи, характер незаконних дій, які були вчинені відносно позивача [PERSON], період протягом якого ці дії тривали, ступень моральних страждань, до яких ці дії призвели, і характер обмежень та обсяг страждань позивача, характер немайнових витрат, ступінь зниження престижу, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розрахунок позивача обґрунтований, погоджується з наведеним розрахунком позивача та вважає, що на користь позивача слід стягнути 80496 грн моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 81 КПК України 1960 року спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Отже, слід задовольнити позовні вимоги щодо зобовязання [PERSON] районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повернути [PERSON] вилучений у нього автомобіль Toyota Cruiser 2008 року випуску, шасі JTEBU11F38К041532. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, а судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: approved