Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 вересня 1993 року № [NUMBER] , згідно якого квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Квартира зареєстрована міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної, спільної власності на підставі свідоцтва про право власності і записано у реєстрову книгу №89-5172/64г-571. Вказує, що відповідач [PERSON] , колишня дружина його сина [PERSON] . В шлюбі народився син - відповідач [PERSON] , який після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] переїхав разом з матір`ю до іншого місця проживання, забравши усі особисті речі. Наразі місце проживання відповідачів невідомо. Факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15 жовтня 2002 року зроблено запис за №247. Факт того, що відповідачі з 2001 року не мешкають в квартирі [ADDRESS] підтверджує актом КП "ЖЕО-1" міста Білгород-Дністровський від 03 лютого 2021 року в якому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] на даний час зареєстровані за вказаною адресою, але за цією адресою не мешкають більше 10 років. Також факт не проживання у вказаній квартирі відповідачів підтвердити свідки, вказані в акті, а саме: [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] . На неодноразові вимоги про добровільну перереєстрацію, [PERSON] та [PERSON] відповідають що зайняті на роботі та не мають для цього часу. Окрім цього, позивачі вказують що не мають можливості сплачувати за відповідачів комунальні послуги та не можуть отримати субсидію, що порушує їх права, як власників квартири. Вказане стало підставою для звернення позивачів до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. 15 лютого 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 23 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивачів в судове засідання надав заяву про розгляд справи без їх участі, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлялася належним чином, про причину неявки суду не сповістили. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на сайті судової влади. Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2021 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації № 571 від 07.09.1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Також вказане підтверджується відомостями про власників в копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Згідно копії домової книги, у розділі "Прописка", у вищезгаданій квартирі зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , син [PERSON] . У відповідності до акту КП "ЖЕО-1" міста Білгород-Дністровський від 03 лютого 2021 року власниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також за вказаною адресою зареєстровані: колишня дружина співвласника [PERSON] , 1976 року народження з 13.12.2016 року та її син [PERSON] , 1999 року народження з 11.03.2016 року. Зі слів сусідів, а саме: [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , 1976 року народження та її син [PERSON] , 1999 року народження не проживають за вказаною адресою більше 10 років. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказуючи на порушення свого права, позивач наполягала на надмірній сплаті нею комунальних послуг, несення витрат і за відповідача. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідачі не проживають в ній більше 10 років, що перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, що свідчить про втрату інтересу до житла, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved