Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.01.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 01.03.2012 року в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення судового рішення що дорівнює еквіваленту 24500 доларів США та за договором позики від 01.08.2016 року в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення судового рішення що дорівнює еквіваленту 28000 доларів США, з одночасним стягнення інфляційних збитків, з посиланням на невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаними договорами позики. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали судді від 30.01.2017 року, суддею Київського районного суду міста Одеси 28.02.2017 року постановлено ухвалу, якою відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову залишено без задоволення. У попередньому судовому засіданні 08.06.2017 року представник відповідача надав до суду заперечення проти позову, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що відповідачкою розписка про отримання грошових коштів в борг від 01.08.2016 року насправді була виконана на підтвердження попередніх зобов`язань з отримання в борг грошових коштів у 2010 році. За розпискою від 01.08.2016 року вона грошові кошти не отримувала, а також дублює отримані грошові кошти за розпискою від 01.03.2012 року, за наслідком чого вважає, що відсутні підстави для їх стягнення. Також представник зазначив, що строк позовної давності зі стягнення коштів за розпискою від 01.03.2012 року сплив, оскільки строк виконання зобов`язань сторонами визначено до 01.03.2013 року, а позивачка звернулась до суду з позовом 30.01.2017 року. Стосовно запису на зворотній сторінці розписки від 01.03.2012 року про продовження строку на 1 рік до 01.03.2014 року виконаного від імені [PERSON] , представник вважає, що не може прийматись, як свідчення продовження зобов`язань саме за розпискою від 01.03.2012 року, оскільки сторонами не визначено якого саме договору продовжено строк цим засвідченням. Стосовно запису на зворотній сторінці цієї ж розписки від 01.03.2012 року про продовження строку на 2 роки до 01.03.2016 року, від імені [PERSON] , представник зазначив, що він виконаний не відповідачкою, а іншою особою від її імені. Враховуючи вищевикладене, приймаючи необґрунтованість вимог і пропуск строку на звернення до суду, представник відповідачки просив суд відмовити у задоволенні позову. З метою підтвердження вказаних тверджень, представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.10.2017 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі №520/1149/17 судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення яких поставлені наступні питання: 1. Чи придатний рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підписи під цим текстом, виконані у оригіналі розписки від 01.03.2012 року, для дослідження з метою ідентифікації особи виконавця ? 2. Чи виконано рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014 года» та підписи під цим текстом, у наданому для дослідження оригіналу розписки від 01.03.2012 року, однією особою? 3. Чи виконаний весь рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підписи під цим текстом, у наданому для дослідження оригіналу розписки від 01.03.2012 року, [PERSON] ? 4. Чи виконаний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016года [PERSON] /подпись/ [PERSON] /подпись/ 1 марта 2014 года» або його частини, у наданому для дослідження оригіналу розписки від 01.03.2012 року, з наслідуванням почерку та підпису [PERSON] ? 5. Чи виконано рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] під цим текстом, в оригіналі розписки від 01.03.2012 року, навмисно зміненим почерком, незвичною рукою, засобами друку з використанням оргтехніки? 6. Особою якої статі виконане рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] під вказаним рукописним текстом? 7. До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014года» та підпису [PERSON] .? Зазначеною ухвалою судді провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 08 лютого 2018 року до Київського районного суду міста Одеси з вказаної експертної установи надійшли матеріали цивільної справи №520/1149/17 з повідомленням експерта за №17-5612 від 06.02.2018 року про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів за матеріалами справи №520/1149/17. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2018 року поновлено провадження по цивільній справі №520/1149/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Призначено дату, час і місце проведення судового засідання по справі в приміщенні суду. Під час судового засідання відповідачем по справі були надані додаткові документи для проведення експертного дослідження, а саме відповідачем надано: оригінал договору №5057 про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності від 23 серпня 2012 року, який містить підпис [PERSON] ; оригінал договору №257-15/СВ про надання освітньої послуги за денною формою навчання від 25 серпня 2015 року, який містить підпис [PERSON] ; оригінал додаткової угоди по договору №257-15/св від 25 серпня 2015 року про підготовку фахівця з вищою освітою денної форми навчання від 25 серпня 2015 року, який містить підпис [PERSON] ; оригінал довіреності від 17 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрований в реєстрі за №5409, який містить підпис [PERSON] ; оригінал заяви [PERSON] від 25 травня 2017 року, який містить підпис [PERSON] . В судовому засіданні 12.06.2018 року представник відповідача наполягав на призначенні судово-почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання, які вже були поставлені судом на вирішення експертів для проведення вказаного експертного дослідження, оскільки ухвала Київського районного суду міста Одеси від 11.10.2017 року не виконана, сторонами по справі усунуті причини невиконання вказаної експертизи, надані до суду додаткові документи, які містять підписи та почерк виконаний від імені [PERSON] , а висновок експерта буде мати важливе значення для вирішення спору в цій справі. За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.06.2018 року призначено по цивільній справі №520/1149/17 судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення яких поставлені питання визначені вищевказаною ухвалою суду від 11.10.2017 року, на час проведення якої провадження по справі було зупинено. 11 грудня 2018 року з вказаної експертної установи надійшли до суду матеріали цивільної справи №520/1149/17 з повідомленням експерта за №18-2588 від 06.12.2018 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки не надані оригінали документів, що підлягають дослідженню. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2018 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судовому засіданні 11.02.2019 року представник відповідача наполягав на надіслані матеріалів цивільної справи №520/1149/17 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, разом з оригіналами розписок від 01.03.2012 року та від 01.08.2016 року, для належного виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12 червня 2018 року, з посиланням на те, що висновок експерта буде мати важливе значення для вирішення спору в цій справі. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.02.2019 року направлено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи №520/1149/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи, на час проведення якої провадження по справі зупинено. 03 грудня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси були повернуті матеріали цивільної справи №520/1149/17, разом з висновком судово-почеркознавчої експертизи №19-1916 від 11.11.2019 року.Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року провадження по справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 27 січня 2020 року о 14 годині 30 хвилин.. В судовому засіданні 27.01.2020 року судом було встановлено, що [PERSON] в повному обсязі було здійснено сплату грошових коштів за проведену судово-почеркознавчу експертизу, призначену ухвалою суду від 12 червня 2018 року. Відповідно до наданого, на виконання вказаної ухвали суду, висновку судово-почеркознавчої експертизи №19-1916 від 11.11.2019 року вбачається, що вказана судова експертиза була доручена і проведена судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Римаревським Ігорем Григоровичем, який має кваліфікацію судового експерта за фахом 1.1 «Дослідження почерку та підписів». Вказаним експертом у висновку за поставленим судом 5 питанням: «Чи виконано рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] під цим текстом, в оригіналі розписки від 01.03.2012 року, засобами друку з використанням оргтехніки?», надано відповідь, що вирішення зазначеного питання не входить до компетенції експерта-почеркознавця. У зв`язку з чим, суд дійшов до висновку, що ухвала суду від 12.06.2018 року не в повному обсязі виконана, а висновок за наслідком її проведення не відображає відповідь на усі поставлені експертам на розв`язання питання, на підставі чого судом 27.01.2020 року було постановлено ухвалу, якою направлено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи №520/1149/17, для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи, в частині наданні відповіді на п`яте питання. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 02.04.2020 року до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли матеріали цивільної №520/1149/17, разом з висновком експерта №20-939 судово-технічної експертизи документів за матеріалами справи від 26.03.2020 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.04.2020 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судовому засіданні 09.12.2020 року встановлено, що під час проведення судового засідання з розгляду клопотання відповідача про призначення судової-почеркознавчої експертизи та здійснення дій зі збору документів для її проведення, представником відповідача 14.05.2018 року було одночасно заявлено клопотання про призначення по справі судової технічної експертизи документів, яке 17.05.2018 року представник уточнив. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.12.2020 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової технічної експертизи документів від 14.05.2018 року, з урахуванням уточнень від 17.05.2018 року та 10.07.2020 року задоволено. Призначено по цивільній справі №520/1149/17 судову технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлені наступні питання: - Чи відповідає давність виконання оригіналу розписки від 01.03.2012 року, даті її складання 01.03.2012 року? Якщо ні, то в який період часу була виконана розписка від 01.03.2012 року? - Чи є ознаки пізнішого внесення поправок (дописок, допечаток) в оригіналі розписки від 01.03.2012 року? -\~Чи\~відповідає\~давність виконання\~тексту:\~«По\~обоюдному\~согласию продлено\~на\~2\~года\~до\~1\~марта\~2016\~года\~ [PERSON] \~1\~марта\~2014\~года»\~та\~підписи під\~цим\~текстом,\~у\~оригіналі\~розписки від\~01.03.2012\~року\~даті\~01.03.2014\~року?\~Якщо\~ні,\~то\~в\~який період\~часу\~було\~виконано вказаний\~текст\~та\~підписи? - Чи виконані певні частини рукописного тексту розписки від 01.03.2012 року одночасно чи в різний час? - Чи наявні в розписці від 01.03.2012 року дописки, коментарі, виправлення, які не збігаються за давністю виконання основного тексту документа? Якщо так, то вказати у який період часу були виконані такі дописки, коментарі, виправлення? - Чи не виключається, що рукописний текст, підписи та написи розписки від 01.03.2012 року та рукописний текст, підписи та написи розписки від 01.08.2016 року були виконанні з різницею у часі від 6 місяців до 1 року? Якщо ні, то з якою різницею у часі були виконані рукописний текст, підписи та написи у розписках від 01.03.2012 року та від 01.08.2016 року? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 01.03.2021 року до суду надійшли з експертної установи матеріали цивільної справи №520/1149/17, без проведення судово-технічної експертизи, для розгляду клопотання експерта. У відповідності до клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 22.02.2021 року, експерт просить суд вирішити питання: про надання порівняльних зразків документів, а саме оригіналів датованих документів в яких у період починаючи з лютого 2012 року та закінчуючи січнем 2017 року, рукописно виконано записи та підписи синьо-фіолетовою пастою кулькових ручок, як записи і підписи в досліджуваній розписці від імені [PERSON] , датованій 01.03.2012 року; надання дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів і підписів у всіх наданих експерту оригіналах документів; надання доказів сплати коштів за проведення судово-технічної експертизи, призначеної ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.12.2020 року у відповідності до рахунку №621 від 22.02.2021 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.03.2021 року поновлено провадження по справі. В подальшому у судові засідання призначені на 30.03.2021 року, 26.04.2021 року, 26.05.2021 року, 29.06.2021 року, 25.08.2021 року сторона відповідача не з`являлась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, жодних дій з метою виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 22.02.2021 року не здійснила. В судовому засіданні призначеному на 22.09.2021 року представник позивача зазначила, що вважає дії відповідача спрямованими на затягування розгляду справи, а також враховуючи строки розгляду справи, вчиненні судом дії ота відсутність зацікавленості відповідачки у виконанні клопотання експерта, наполягала на розгляді справи, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання призначене на 22.09.2021 року також не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась разом з адвокатом належним чином, однак усі поштова кореспонденція повернулась до суду без вручення з зазначенням причин невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та відмовою адресата від отримання поштової кореспонденції. Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Згідно зі ст. 130 ЦПК України, \~якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Отже, з поверненням поштової кореспонденції без вручення, з підстав відсутності адресата за місцем зареєстрованого проживання та відмови від отримання, вважається, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, оскільки провадження по справі відкрито 28.02.2017 року, судом було здійснено усі можливі дії для належного сповіщення відповідача по справі, судом з урахуванням думки позивача по справі, було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 22.09.2021 року за наявною явкою учасників судового процесу на підставі документів наявних в матеріалах справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] про стягнення заборгованості підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 березня 2012 року [PERSON] склала розписку про підтвердження отримання у [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 24500 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01.03.2013 року. На зворотній сторінці розписки міститься запис за підписом [PERSON] та [PERSON] , що за взаємною згодою продовжено строк на 1 рік до 01.03.2014 року, а також запис від 01.03.2014 року, що за взаємною згодою продовжено строк на 2 роки до 01.03.2016 року. Судом також встановлено, що 01.08.2016 року [PERSON] складено розписку про підтвердження отримання у [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 28000 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01.10.2016 року. Як стверджував позивач, відповідач в обумовлений строк грошові кошти не повернула. Так, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Згідно частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідності до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також\~засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи\~отримання від кредитора\~певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що відповідач не виконав умов укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів [PERSON] підтвердив у поданій 18 жовтня 2016 року до Франківського районного суду м. Львова позовній заяві про визнання, в тому числі й спірного правочину удаваним, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, зробив правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно вказано, що [PERSON] не надано підтверджень, що між ним та позивачем виникли правовідносини із договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів,\~бо вказана розписка містить відомості, що\~відповідач отримав\~кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі». Досліджуючи вказані розписки, судом встановлено, що вони містять основні вимоги до договору позики, а саме підтвердження отримання відповідачем від позивача грошових коштів, зобов`язання повернути їх в обумовлений строк. Під час розгляді справи відповідачем жодним чином не спростовувалось написання і підписання текстів вказаних розписок. Щодо доводів про те, що за розпискою від 01.08.2016 року відповідачка не отримувала грошових коштів та вона була написана на підтвердження існування попередніх зобов`язань, суд вважає безпідставними, оскільки не визнані позивачем, не підтверджені жодним доказом, спростовуються текстами складеними відповідачкою у розписках, а також наявністю у позивача двох оригіналів розписок. Стосовно доводів відповідачки про не складенні тексту зробленого на зворотній сторінці розписки від 01.03.2012 року, а саме: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года», а також вчинення підпису біля її прізвища іншою особою, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Судом з метою встановлення зазначених обставин, під час розгляду справи неодноразово призначалась судово-почеркознавча експертиза, на виконання якої Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз міністерства юстиції України складено висновки експерта №19-1916 від 11.11.2019 року та №20-939 від 26.03.2020 року. У відповідності до висновку експерта №19-1916 від 11.11.2019 року за наслідком проведеного дослідження встановлено, що рукописні записи: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підписи під цим текстом, виконані у оригіналі розписки від 01.03.2012 року, придатні для проведення почеркознавчого дослідження з метою ідентифікації особи виконавця. Рукописний запис: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] » та підпис від імені [PERSON] під ним, у наданому для дослідження оригіналу розписки від 01.03.2012 року, виконані [PERSON] . Рукописні записи: « [PERSON] 1 марта 2014 года», виконані не [PERSON] , а іншою особою. Вирішити питання відносно виконавця підпису від імені [PERSON] під рукописним записом: « [PERSON] . Б марта 2014 года», у наданому для дослідження оригіналу розписки від 01.03.2012 року, не надалося можливим по причинам, вказаним в п. 2-3 цього висновку. При вивченні та дослідженні рукописного запису: « [PERSON] 1 марта 2014 года» та підпису від імені [PERSON] в розписці від 01.03.2012, ознак порушення координації рухів, які б свідчили про якусь незвичайність виконання досліджуваних рукописного запису та підпису, у тому числі з наслідуванням почерку та підписам [PERSON] , навмисно зміненим почерком, незвичною рукою, не виявлено. Вирішення питання: «Чи виконано рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] під цим текстом, в оригіналі розписки від 01.03.2012 року, засобами друку з використанням оргтехніки?» не входить до компетенції експерта-почерксзнавця. Питання: «Особою якої статті виконаний рукописний текст: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] під вказаним рукописним текстом?» не вирішувалось по причинам, вказаним в п. 6 цього висновку. Виконавців рукописних записів: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014 года» та підпис [PERSON] можливо, приблизно, віднести до вікової групи від 25-30 до 60-65 років. У відповідності до висновку експерта №20-939 від 26.03.2020 року за наслідком проведеного дослідження встановлено, що фрагмент рукописного тексту у розписці від 01.03.2012 року: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014 года», виконано рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок фіолетового кольору, без засобів друку з використанням оргтехніки. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Отже, висновок експерта, є одним з видів доказів, та надається оцінка йому з урахуванням інших доказів в сукупності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку вищевказаним висновкам судових експертів, судом враховується, що висновки є чинними, дії судових експертів не визнані протиправними та невстановлені недоліки у вказаних висновках, відповідач не спростував вказані висновки та не наполягав на повторній експертизі. За наслідком викладеного, висновки експерта №19-1916 від 11.11.2019 року та №20-939 від 26.03.2020 року, є належними і допустимими доказами, а також спростовують доводи відповідачки про не складення рукописного тексту у розписці від 01.03.2012 року: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года С.А.Шурдук Алешкина С.Б. 1 марта 2014 года» і не вчинення підпису біля нього. Стосовно доводів відповідачки про пізніший строк складення розписки від 01.03.2012 року ніж та якою вона датована, як і пізніше складення записів на зворотній сторінці цієї розписки, суд вважає безпідставними, з урахуванням того, що не підтверджені жодним доказом. Відповідно до клопотання відповідачки, судом ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.12.2020 року призначено по цивільній справі №520/1149/17 судову технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлені наступні питання: - Чи відповідає давність виконання оригіналу розписки від 01.03.2012 року, даті її складання 01.03.2012 року? Якщо ні, то в який період часу була виконана розписка від 01.03.2012 року? - Чи є ознаки пізнішого внесення поправок (дописок, допечаток) в оригіналі розписки від 01.03.2012 року? -\~Чи\~відповідає\~давність виконання\~тексту:\~«По\~обоюдному\~согласию продлено\~на\~2\~года\~до\~1\~марта\~2016\~года\~ [PERSON] \~1\~марта\~2014\~года»\~та\~підписи під\~цим\~текстом,\~у\~оригіналі\~розписки від\~01.03.2012\~року\~даті\~01.03.2014\~року?\~Якщо\~ні,\~то\~в\~який період\~часу\~було\~виконано вказаний\~текст\~та\~підписи? - Чи виконані певні частини рукописного тексту розписки від 01.03.2012 року одночасно чи в різний час? - Чи наявні в розписці від 01.03.2012 року дописки, коментарі, виправлення, які не збігаються за давністю виконання основного тексту документа? Якщо так, то вказати у який період часу були виконані такі дописки, коментарі, виправлення? - Чи не виключається, що рукописний текст, підписи та написи розписки від 01.03.2012 року та рукописний текст, підписи та написи розписки від 01.08.2016 року були виконанні з різницею у часі від 6 місяців до 1 року? Якщо ні, то з якою різницею у часі були виконані рукописний текст, підписи та написи у розписках від 01.03.2012 року та від 01.08.2016 року? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 01.03.2021 року до суду надійшли з експертної установи матеріали цивільної справи №520/1149/17, без проведення судово-технічної експертизи, для розгляду клопотання експерта. У відповідності до клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 22.02.2021 року, експерт просить суд вирішити питання: про надання порівняльних зразків документів, а саме оригіналів датованих документів в яких у період починаючи з лютого 2012 року та закінчуючи січнем 2017 року, рукописно виконано записи та підписи синьо-фіолетовою пастою кулькових ручок, як записи і підписи в досліджуваній розписці від імені [PERSON] , датованій 01.03.2012 року; надання дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів і підписів у всіх наданих експерту оригіналах документів; надання доказів сплати коштів за проведення судово-технічної експертизи, призначеної ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.12.2020 року у відповідності до рахунку №621 від 22.02.2021 року. В подальшому у судові засідання призначені на 30.03.2021 року, 26.04.2021 року, 26.05.2021 року, 29.06.2021 року, 25.08.2021 року сторона відповідача не з`являлась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, жодних дій з метою виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів від 22.02.2021 року не здійснила. Одночасно судом\~враховується,\~що в\~ухвалі суду\~від 09.12.2020\~року [PERSON] \~було роз`яснено\~наслідки ухилення\~від участі\~експертизи встановлені\~статтею 109\~ЦПК України,\~відповідно до\~якої,\~у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При вищевикладених обставинах, не здійснення дій для забезпечення проведення судово-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 09.12.2020 року, суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності дат складення тексту розписки від 01.03.2012 року та виконаних на зворотній сторінці розписки записів, якими вони датовані. Отже, суд доходить до висновку, що наявність дати складання розписок і дати повернення грошових коштів підтверджено змістом розписок. Тексти боргових розписок містять безумовні та однозначні зобов`язання стосовно певних грошових сум на користь позивача від імені відповідача. При цьому, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Таким чином, установивши, що укладені [PERSON] та [PERSON] письмові договори позики є не лише фактом укладення договорів, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику, суд доходить висновку про виникнення між сторонами боргових зобов`язань. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251\~ЦК України\~передбачено,\~що строком\~є певний\~період у\~часі,\~зі спливом\~якого пов`язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення. Терміном\~є певний\~момент у\~часі,\~з настанням\~якого пов`язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається\~роками,\~місяцями,\~тижнями,\~днями або\~годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. [PERSON] під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодного доказу на підтвердження відсутності і погашення заборгованості за договорами позики від 01.03.2012 року та від 01.08.2016 року. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорів позики, відповідачем не було повернуто у строк, зазначений у договорах позики від 01.03.2012 року та 01.08.2016 року, позикодавцеві позику, а саме: за договором позики від 01.03.2012 року грошові кошти у розмірі 24500 доларів США, та за договором позики від 01.08.2016 року грошові кошти в сумі 28000 доларів США, що є істотним порушенням умов договорів, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договорів, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Одночасно суд зазначає, що відповідно до статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Позивачем у позові заявлено стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення судового рішення. Відповідно до курсу НБУ станом на день ухвалення судового рішення в цій справі 22.09.2021 року, 1 долар США становить 26,7081 грн., який суд вважає у відповідності до заявлених позовних вимог належним до застосування в цій справі. За наслідком чого з [PERSON] підлягає на користь [PERSON] стягненню заборгованість за договором позики від 01.03.2012 року у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 22.09.2021 року в сумі 654348,45 грн. (26,7081*24500,00), та заборгованість за договором позики від 01.08.2016 року у розмірі 747826,80 грн. (26,7081*28000,00). Стосовно доводів відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності за пред`явленою вимогою про стягнення заборгованості за розпискою від 01.03.2012 року, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як вбачається, відповідачкою не спростовано написання рукописного тексту на зворотній частині розписки від 01.03.2012 року, а саме: «По обоюдному согласию продлено на 2 года до 1 марта 2016 года [PERSON] 1 марта 2014 года» і не спростовано вчинення підпису біля нього. Також, з урахуванням того, що обома сторонами правочину договору позики від 01.03.2012 року вчинено особисто напис на цьому ж договорі стосовно продовження строку дії, суд вважає недоречними доводи відповідачки, що напис стосується інших договірних відносин між сторонами ніж правочин від 01.03.2012 року. Враховуючи вищевикладені обставини, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що сторони належним чином виразили своє волевиявлення стосовно продовження строку дії договору позики від 01.03.2012 року до 01.03.2016 року. З позовом щодо стягнення заборгованості за цим договором позивачка звернулась до суду 30.01.2017 року, тобто в межах загальної позовної давності визначеної в три роки у відповідності до положень статті 257 ЦК України. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків у відповідності до положень статті 625 ЦК України, суд зазначає. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаними договорами позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час ухвалення судового рішення в цій справі про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики\~\~немає. Одночасно під час ухвалення рішення, судом враховується, що приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є частково обґрунтованим та підлягаючим до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості за договорами позики від 01.03.2012 року та від 01.08.2016 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають у відшкодування судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6890,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial