Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа: ССД Свалявської РДА про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Як на підставу заявлених вимог позивачка посилається на те, що з 03 листопада 2007 року по 30 вересня 2014 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який за рішенням Свалявського районного суду від 30.09.2014 року розірвано. Від спільного проживання у шлюбі мають дитину [PERSON], 2012 року народження. В мотивування вимог вказує на те, що дитина в даний час проживає з нею, позивач самостійно несе всі витрати по утриманню сина, оскільки відповідач (батько дитини) з ними не проживає, свого обов'язку щодо утримання дитини не виконує, участі у вихованні, житті та догляді за дитиною не бере, не спілкується з сином, матеріальної допомоги не надає. Позивач має намір разом з дитиною виїжджати за кордон для оздоровлення, фізичного, духовного і морального розвитку, для підвищення рівня світогляду дитини та відпочинку, однак домовленості про добровільне надання дозволу на виїзд сина за кордон досягнути не можуть, вона постійно повинна звертатися до нього і просити надати дозвіл. Відповідач уникає зустрічей з позивачем, вагомих аргументів своєї відмови не наводить, всі прохання позивача залишаються відповідачем або без відповіді, або з вказівкою надання дозволу на майбутнє і ніяких результатів немає. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька дитини [PERSON], шкодить інтересам дитини, порушує його права на розвиток його особистості. Позовні вимоги позивач аргументує також тим, що вона та дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, її батьки проживають в Україні, доступ батька до дитини не обмежений, а тому позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. У зв'язку з цим, просить суд надати дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон дитини та на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до країн Шенгенської зони, Угорщини, Словаччини, Польщі, Німеччини, Туреччини, Єгипту до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву (вх. № 5870 від 29.08.2017 року) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений судовими повістками (а.с. 23, а.с.27). Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Представник третьої особи ССД Свалявської РДА в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву (вх. № 5874 від 29.08.2017 року) про розгляд справи у відсутності представника. Заявлені позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечив щодо заочного розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів, провести заочний розгляд справи (у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України - якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) та доходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 - XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правовим змістом ст.155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При оцінці доказів, суд виходить із вимог Закону щодо їх належності та допустимості. Судом перевірено в судовому засіданні надані позивачем докази на підтвердження заявленої вимоги: копія свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] ([NUMBER], виданого виконавчим комітетом Сусківської сільської ради, актовий запис № 35 від 13.11.2012 року); копія довідки про реєстрацію місця проживання дитини від 12.01.2017 року, наданої КП "ВУКГ" м. Свалява за адресою: [ADDRESS]; копія рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.09.2014 року (справі № 306/2462/-14-ц) про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу, про зміну прізвища з "[PERSON]" на "[PERSON]"; копія паспорту [PERSON], [INFO], ([NUMBER], виданого Свалявським РВ ГУДМС України в Закарпатській області 22.09.2016 року) з місцем реєстрації: [ADDRESS]. Позивачка має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, з метою розширення її духовного та фізичного розвитку, що є сприятливим для дітей її віку, з метою забезпечення інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, для фізичного та морального зміцнення світогляду дитини, однак відповідач відмовляється надати згоду та дозвіл, у встановленому Законодавством України порядку, на виїзд дитини за межі України для оздоровлення та відпочинку. Відповідно до ст. 313 ЦК України - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Кабінет Міністрів України у своїй Постанові "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27.01.1995 року за № 57 (із останніми змінами, внесеними згідно з Постановами КМ за № 534 від 16.10.2014 року; № 733 від 19.10.2016 року) роз'яснив, що: "Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку" (п. 3 Постанови); " В иїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків" (п. 4 Постанови); "В'їзд/вхід на територію пункту пропуску громадян, які перетинають державний кордон, перебування у пункті пропуску та виїзд/вихід громадян з нього здійснюється за паспортними документами" (п. 8 Постанови). Згідно зі ст. 2 ч. 1 п. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року в редакції від 01.10.2016 року, підстава 1474-19 (із останніми змінами, внесеними згідно з Законами № 888-VIII від 10.12.2015 року, № 901-VIII від 23.12.2015 року, № 1474-VIII від 14.07.2016 року) - документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 року - кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт). Кабінет Міністрів України в своїй Постанові "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення" від 07 травня 2014 року № 152 в редакції від 27.08.2015 року (постанова із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 682 від 26.11.2014 року із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 288 від 23.07.2014 № 682 від 26.11.2014 № 621) в п. 20 підпункт 2 роз'яснив, що: "Оформлення, видача паспорта для виїзду за кордон дитині, яка не досягла шістнадцятирічного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа)". Відповідно до ст. 212 ч.1 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, а ч.2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При вирішенні спору про про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення для забезпечення інтересів дитини. Зважає та враховує той факт, що тимчасові виїзди дитини за кордон у супроводі матері, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, батько не зазнає перешкод у його спілкуванні з дитиною та такий виїзд за кордон не пов'язаний з виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на вищенаведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, встановленого в судовому засіданні, враховуючи, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України та, зважаючи на те, що надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон дитині без згоди (дозволу) відповідача відповідає інтересам дітей та вимогам законодавства, а також з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини - суд доходить висновку, що позов є обгрунтованим та його слід задовольнити.

Outcome: approved