Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Краснолуцької міської ради про визнання права власності на майнові права забудовника в порядку спадкування, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 19.04.2011 року зроблено запис № 450 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Він у встановлений законом строк прийняв спадщину за покійною дружиною, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Краснолуцького міського нотаріального округу [PERSON] 01.12.2011 року зареєстрованим за № 2812. За життя його дружини на підставі рішення Краснолуцької міської ради № 34/2 від 12.07.2006 року в оренду строком на 3 роки під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону було виділено земельну ділянку загальною площею 0,0036 га. за адресою м. Красний Луч, вул. Студентська, район магазину „Україна". На виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування між його дружиною та Краснолуцькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.08.2006 року державна реєстрація № 040640500100 від 22.09.2006 року. Додатковою угодою від 09.04.2009 року до вказаного договору оренди земельної ділянки було внесено зміни, якими змінено наступні умови договору: - адресу земельної ділянки у договорі оренди читати [ADDRESS]; - в п. 3.1.строк оренди встановлено до 22.09.2014 року. В подальшому на підставі рішення Краснолуцької міської ради № 184 від 24.03.2009 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 0,0010 га у [ADDRESS] для проведення робот по санітарній уборці, благоустрою прилеглої території та обслуговування торгівельного павільйону. Користуючись правами орендаря земельної ділянки, [PERSON] самочинно побудувала за адресою [ADDRESS] торгівельний павільйон літ. А-1 з робочою площею 33,4 м2. Йому раніше було відомо про наявність дозволу на розміщення торгового павільйону та затвердженого проекту. Як вбачається з вказаних документів, будівництво його дружиною було розпочато в 2001 році, тобто ці правовідносини регулювалися нормами ЦК Української РСР, згідно із ст.. 105 якого самочинним будівництвом вважалося будівництво, здійснено без відповідного дозволу або без належно затвердженого проекту чи з відхиленням від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Закон України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав, що до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у сфері містобудування належить видача у встановленому порядку забудовникам архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, дозволів на проведення цих робіт. Статтею 18 вказаного закону передбачалося, що спорудження об»єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів. Це право Ради народних депутатів можуть делегувати відповідним виконавчим органам. Як вбачається із зазначеного розпорядження, його дружині виконавчим органом Краснолуцької міської ради було дозволено побудувати торгівельний павільйон за зазначеною адресою і було затверджено проект будівництва. В 2008 році для приведення у відповідність з вимогами закону правовстановлюючих документів на зазначений торгівельний павільйон щодо введення побудованого павільйону в експлуатацію, його дружина за життя звернулася до органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття вказаного об'єкта в експлуатацію. Рішенням № 524/1 від 26.11.2008 року Виконкому Краснолуцької міської ради було затверджено акт приймальної комісії від 20 листопада 2008 року і прийнято до експлуатації самовільно побудований його дружиною торгівельний павільйон з робочою площею 33,4 м2, розташований за адресою [ADDRESS]. Крім того, на замовлення його дружини 11.03.2010 року МКП „Бюро технічної інвентаризаціїї Краснолуцької міської ради" було проведено технічну інвентаризацію торгівельного павільйону та складено зведений акт, проте технічний паспорт видано не було. Пунктом 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року за № 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. За життя спадкодавиця не встигла оформити право власності на зазначене нерухоме майно і можливість оформлення права власності [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на її ім'я втрачена у зв'язку з її смертю. Він звернувся до Краснолуцького міського суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 14.09.2013 року у задоволенні позову було відмовлено та встановлено, що до складу спадкової маси має увійти право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із вищевикладеного, будівництво торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS] з робочою площею 33,4 м2 відбулося на відведеній для цього земельній ділянці і за життя спадкодавиці новостворений об'єкт нерухомості був прийнятий в експлуатацію, тобто будівництво відбулося на законних підставах. Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майнові права - будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (прав на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 ЗУ „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"). В силу закону у забудовника до завершення будівництва, здачі об'єкта в експлуатацію і його державної реєстрації права власності на нерухоме майно не виникає (ч. 2 ст. 331 ЦК України), проте до моменту завершення будівництва забудовник все ж таки має певні права на об'єкт, які є майновими правами. Суть цього майнового права зводиться до того, що забудовник вправі набути право власності на об'єкт нерухомості після введення його в експлуатацію. У відповідності до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно із ст. 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результатів інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачене договором. За життя спадкодавиця не реалізувала своє право забудовника на оформлення права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності, проте це право в неї було. З вищевикладеного вбачається, що після померлої [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі майнові права забудовника торгівельного павільйону, розташованого за адресою [ADDRESS]. Аналогічна правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладена в п. 3.2. узагальнення судової практики розгляду справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.02.2013 року по цивільній справі № 6-50017 св 12. Згідно із ст. 1261 ЦК України, він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги померлої [PERSON], який прийняв спадщину. У відповідності із ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом і кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання права. Просить визнати за ним, [PERSON], права забудовника щодо торгівельного павільйону літ. А-1 площею 33,4 м2, розташованого за адресою [ADDRESS] готовністю 100% з правом отримання на своє ім'я технічного паспорту та документів, що посвідчують право власності на торгівельний павільйон літ. А-1 площею 33,4 м2, розташований за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за дружиною [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить визнати за ним права забудовника щодо торгівельного павільйону, розташованого за адресою [ADDRESS] готовністю 100% з правом отримання на своє ім'я технічного паспорту та документів, що посвідчують право власності на нього в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO] року. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що по даному спору вже є рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області, яке розглядало позовну заяву [PERSON] до Краснолуцької міської ради про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно - торгівельний павільйон за адресою [ADDRESS] та у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено за необґрунтованістю. На теперішній час позивач фактично заявляє такі ж самі позовні вимоги, тільки вказує про визнання права власності на майнові права, що фактично є одним й тим самим. Посилання позивача на п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадщину» є необґрунтованою, оскільки в цій постанові вказано, що якщо будівництво відбувалося у відповідності з законом, то у випадку смерті забудовника до закінчення будівництва його права та обов»язки як забудовника входять до складу спадщини. В своїй позовній заяві позивач вказує, що [PERSON] була надана земельна ділянка площею 0,0010 га в [ADDRESS], на якому [PERSON] самовільно побудувала торгівельний павільйон. Рішенням № 524/1 від 26.11.2008 року виконком Краснолуцької міської ради затвердив акт приймальної комісії від 20.11.2008 року та самочинно побудований торгівельний павільйон був введений в експлуатацію, тобто будівництво було завершено ще за життя [PERSON] В даному випадку як це і вказано у рішенні апеляційного суду Луганської області слід керуватися п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7, в якому вказано, що якщо спадкодавцем було здійснене самовільне будівництво(ч.1 ст. 376 ЦК України), то до спадкоємця переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше, які були використані в процесі цього будівництва. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з»явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. На предмет спору не претендують. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третіх осіб, неявка яких не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, знаходить позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно розпорядження виконкому Краснолуцької міської ради № 548 від 25.05.2001 року приватному підприємцю [PERSON] було дозволено розміщення об»єкту торгівлі - павільйону за адресою вул.. Студентська(район магазину «Україна»). Цей дозвіл було надано на підставі наданих [PERSON] документів, а саме копії договору оренди землі від 14.03.2001 року, копії рішення виконкому про встановлення торгівельного павільйону № 138 від 22.03.2001 року та інших (а.с.38). На підставі рішення Краснолуцької міської ради № 34/2 від 12.07.2006 року [PERSON] в оренду строком на 3 роки під розміщення та обслуговування торгівельного павільйону було виділено земельну ділянку загальною площею 0,0036 га. за адресою м. Красний Луч, вул. Студентська, район магазину „Україна". На виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування між [PERSON] та Краснолуцькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.08.2006 року - державна реєстрація № 040640500100 від 22.09.2006 року. Додатковою угодою від 09.04.2009 року до вказаного договору оренди земельної ділянки було внесено зміни, якими змінено наступні умови договору: - адресу земельної ділянки у договорі оренди читати [ADDRESS]; - в п. 3.1.строк оренди встановлено до 22.09.2014 року(а.с.13). 02.12.2009 року між [PERSON] та Краснолуцькою міською Радою було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0030 га строком на 5 років для розміщення та обслуговування торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS](а.с.10-12). На підставі рішення Краснолуцької міської ради № 184 від 24.03.2009 року за [PERSON] було закріплено земельну ділянку площею 0,0010 га у [ADDRESS] для проведення робот по санітарній уборці, благоустрою прилеглої території та обслуговування торгівельного павільйону(а.с.14). На орендованій земельній ділянці [PERSON] самочинно побудувала за адресою [ADDRESS] торгівельний павільйон літ. А-1 з загальною площею 33,4 м2. Оскільки самочинне будівництво торгівельного павільйону було розпочато [PERSON] у 2001 році, то ці правовідносини регулювалися нормами ЦК Української РСР, згідно із ст.. 105 якого самочинним будівництвом вважалося будівництво, здійснено без відповідного дозволу або без належно затвердженого проекту чи з відхиленням від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Закон України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав, що до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у сфері містобудування належить видача у встановленому порядку забудовникам архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрій територій, дозволів на проведення цих робіт. Статтею 18 вказаного закону передбачалося, що спорудження об»єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад народних депутатів. Це право Ради народних депутатів можуть делегувати відповідним виконавчим органам. Як вбачається із розпорядження виконкому Краснолуцької міської ради № 548 від 25.05.2001 року [PERSON] виконавчим органом Краснолуцької міської ради було дозволено побудувати торгівельний павільйон за зазначеною адресою і було затверджено проект будівництва. В 2008 році для приведення у відповідність з вимогами закону правовстановлюючих документів на зазначений торгівельний павільйон щодо введення побудованого павільйону в експлуатацію, [PERSON] звернулася до органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття вказаного об'єкта в експлуатацію. Рішенням № 524/1 від 26.11.2008 року Виконкому Краснолуцької міської ради було затверджено акт приймальної комісії від 20 листопада 2008 року і прийнято до експлуатації самовільно побудований [PERSON] торгівельний павільйон з загальною площею 33,4 м2, розташований за адресою [ADDRESS]. Крім того, на замовлення [PERSON] 11.03.2010 року МКП „Бюро технічної інвентаризаціїї Краснолуцької міської ради" було проведено технічну інвентаризацію торгівельного павільйону та складено зведений акт, проте технічний паспорт видано не було. Пунктом 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року за № 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС Краснолуцького МУЮ Луганської області 13.07.2011 року, [PERSON] 16.10.2009 року уклала шлюб з [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 504. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області 19.04.2011 року, [PERSON] померла [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей 19.04.2011 року зроблено відповідний запис за № 450. Після смерті дружини [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої дружини та отримав на частину майна свідоцтво про право на спадщину за законом(а.с.9). Сини померлої та позивача - [PERSON] та [PERSON] з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері не зверталися і на спірний торгівельний павільйон не претендують. За життя [PERSON] не встигла оформити право власності на торгівельний павільйон і можливість оформлення права власності [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на її ім'я втрачена у зв'язку з її смертю. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 14.09.2013 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на торгівельний павільйон за адресою [ADDRESS] було відмовлено та вказано, що до складу спадкової маси має увійти право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із вищевикладеного, будівництво торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS] з загальною площею 33,4 м2 відбулося на відведеній для цього земельній ділянці і за життя спадкодавця новостворений об'єкт нерухомості був прийнятий в експлуатацію, тобто будівництво відбулося на законних підставах. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майнові права - будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (прав на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"). В силу закону у забудовника до завершення будівництва, здачі об'єкта в експлуатацію і його державної реєстрації права власності на нерухоме майно не виникає (ч. 2 ст. 331 ЦК України), проте до моменту завершення будівництва забудовник все ж таки має певні права на об'єкт, які є майновими правами. Суть цього майнового права зводиться до того, що забудовник вправі набути право власності на об'єкт нерухомості після введення його в експлуатацію. У відповідності до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно із ст. 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результатів інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачене договором. За життя [PERSON] не реалізувала своє право забудовника на оформлення права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності, проте це право в неї було. З вищевикладеного вбачається, що після померлої [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі майнові права забудовника торгівельного павільйону, розташованого за адресою [ADDRESS]. Аналогічна правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладена в п. 3.2. узагальнення судової практики розгляду справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.02.2013 року по цивільній справі № 6-50017 св 12. Згідно із ст. 1261 ЦК України [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги померлої [PERSON], який прийняв спадщину. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за позивачем права забудовника щодо торгівельного павільйону літ. А-1 площею 33,4 м2, розташованого за адресою [ADDRESS] готовністю 100% з правом отримання на своє ім'я технічного паспорту та документів, що посвідчують право власності на торгівельний павільйон літ. А-1 площею 33,4 м2, розташований за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за дружиною [PERSON], яка померла [INFO] року.

Outcome: approved