Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь: - в рівних частках суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн.; - в рівних частках суму коштів, які були надані в борг згідно розписки у розмірі 20000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 250 600, 00 грн.; - моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.11.2007 року його донька [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу відповідачами набута у власність квартира [ADDRESS]. Вартість придбання квартири склала 55645 доларів США. 22.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. При цьому, спірну квартиру відповідачі придбали за рахунок позивача. Так, 10 грудня 2007 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, кошти отримані для придбання квартири [ADDRESS], повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 02.09.2014 року. Однак до теперішнього часу грошові кошти позивачеві не повернуті. Крім того, 24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, у відповідності до умов якого позивач для придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS], отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США. За домовленістю між сторонами відповідачі повинні були сплачувати щомісячні платежі та погасити заборгованість за кредитним договором. В рахунок погашення заборгованості відповідач [PERSON] сплатив ПАТ "ОТП Банк" 3821, 78 доларів США, однак всі інші платежі за вищевказаним кредитним договором сплачуються позивачем [PERSON] Оскільки, підстава, на якій відповідачами за рахунок позивача набуто грошові кошти у розмірі 35000 доларів США згодом відпала, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти, сплачені ним особисто по кредитному договору № ML 700/1006/2007. Діями відповідачів з неповернення отриманих коштів йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінено у 10000грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Крім того, [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги визнала. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 17.11.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану по м. Харкову № 1, актовий запис № 3059. 22.11.2011 року шлюб між відповідачами розірвано, про що вчинено актовий запис № 219. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року відповідачами набута у власність квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 15.01.2008 року в КП "Харківське МБТІ" на [PERSON] В порядку розподілу сумісного майна подружжя рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року по справі № 2-3229/11 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Зазначене рішення набрало законної сили, у встановленому законом порядку оскаржено не було. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, кошти отримані для придбання квартири [ADDRESS], повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 02.09.2014 року. Однак до теперішнього часу грошові кошти позивачеві не повернуті. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином свої зобов'язання за договором позики грошових коштів у сумі 20 000 доларів США не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснили, використали вказані кошти для спільних потреб - купівлі квартири. Таким чином, у відповідачів перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 20000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 250 600, 00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, 24.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № ML 700/1006/2007, у відповідності до умов якого позивач для придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS], отримав кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США. Право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року оформлене на відповідача [PERSON] Згідно умов кредитного договору № ML 700/1006/2007 повернення коштів забезпечено іпотекою, в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS]. У відповідності до умов кредитного договору № ML 700/1006/2007 [PERSON] зобов'язався у визначені строки здійснювати погашення частини кредиту, відсотків. За домовленістю між сторонами відповідачі повинні були сплачувати щомісячні платежі та погасити заборгованість за кредитним договором. Як вбачається з виписки по рахунку, відкритому в АТ "ОТП Банк", та не заперечується позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідач [PERSON] сплатив ПАТ "ОТП Банк" 3821, 78 доларів США, решта платежів по кредитному договору станом на 01.09.2014 року у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн., сплачена позивачем [PERSON] Згідно до приписів частин 1, 2 та 3 ст. 1212 ЦК України, на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище грошову суму, особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом вказані нормі ЦК України передбачають можливість виникнення недоговірних майнових зобов'язань двох видів: 1) унаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи; 2) унаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна, по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи, по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. У ч. 2 ст. 1212 ЦК встановлюється правило, відповідно до якого виникнення зобов'язань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобов'язання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про повернення позивачеві грошових коштів, отриманих відповідачами без достатньої правової підстави, оскільки відповідачі отримали кредитні кошти за рахунок позивача, підстава, на якій відповідачі за рахунок позивача набули майно та блага у вигляді можливості набуття права власності, відпала. Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума платежів, вчинених [PERSON] по кредитному договору станом на 01.09.2014 року у розмірі 32555,48 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 407 920, 16 грн. Визначаючи порядок стягнення, суд зазначає, що грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках (по 1/2 з кожного), оскільки згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2012 року спірна квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. Відносно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 658 520, 16грн. (250 600 грн. за договором позики + 407 920, 16 грн. безпідставно отримані кошти за кредитним договором). Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial