Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

30 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Прокуратура Житомирської області, Головне управління національної поліції у Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням розумних строків у кримінальному провадженні. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року у задоволенні позову [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Прокуратура Житомирської області, Головне управління національної поліції у Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням розумних строків у кримінальному провадженні, відмовлено повністю. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року вищевказану цивільну справу повернуто до Нововолинського міського суду Волинської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, оскільки позивачем при зверненні до суду із вищезазначеним позовом не було сплачено судовий збір. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. До проведення судового засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду письмову заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без їхньої участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, зокрема рішення Нововолинського міського суду від 29 жовтня 2019 року (а.с.142-145), ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року (а.с.160), оглянувши позовну заяву (а.с.1-2) дійшов висновку, що при винесенні судового рішення від 29 жовтня 2019 року Нововолинським міським судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме не враховано тієї обставини, що позивачем при подачі до суду позову було заявлено вимогу немайнового характеру та не сплачено судового збору відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", а тому необхідно ухвалити по даній справі додаткове рішення. Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Прокуратура Житомирської області, Головне управління національної поліції у Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням розумних строків у кримінальному провадженні, проте при подачі позову до суду не сплатив судовий збір. Як вбачається із позовної заяви від 30 жовтня 2018 року (а.с.1-2) позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 100000,00 грн. за завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури моральну шкоду та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто позивачем було заявлено немайнову вимогу, яка мала оплачуватися судовим збором в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.), а позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн. не оплачено з посиланням на п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи ставку судового збору за вимогою немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначена частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" на день подачі позову, до стягнення підлягає судовий збір в розмірі 704,80 грн., із розрахунку 1762,00 грн. х 0,4 = 704,80 грн. Отже, відповідно до ст.ст. 4, 6 Закону України "Про судовий збір" та ст. 141 ЦПК України до стягнення з [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 704,80 грн. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду понесено судові витрати на правничу допомогу, що підтверджується документально (а.с.14-17). Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволені позову, суд відповідно до ст.141 ЦПК України залишає за позивачем [PERSON] понесені ним судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved