Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

В провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ КБ"ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом посилаючись\~на те,\~10.12.2009 року між указаним банком та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг (далі\~кредитний договір), який складався із заяви останнього, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору ПАТ КБ "ПриватБанк" було надано [PERSON] на платіжну картку грошові кошти у виді кредитного ліміту, розмір якого у подальшому збільшився до 5800,00 гривень. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 01.04.2020 року утворилась заборгованість у сумі 208436,66 грн., з яких: 4829,20 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 201907,46 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 1700,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія. При цьому, ПАТ КБ"ПриватБанк" користуючись засадами диспозитивності, наполягає лише на стягненні з боржника заборгованості в розмірі 139477,38 грн., з яких: 4829,20 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 134648,18 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, для участі в засіданні не прибув. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, 13.10.2020 року відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовну заяву не визнала у повному обсязі, та просила застосувати до вимог АТ КБ «ПривтБанк» наслідки спливу строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до такого висновку. АТ КБ ПриватБанк має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22. Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року про рішення акціонера Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" змінено тип банку з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування Банку - АТ КБ "ПриватБанк"). Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б\\н від 10.12.2009 року [PERSON] \~отрималана платіжну картку грошові кошти у виді кредитного ліміту, розмір якого у подальшому збільшився до 5800,00 гривень.. \~ \~ \~ \~ [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові кредит. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. У зв`язку із порушенням відповідачем кредитних зобов`язань станом на 01.04.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 208436,66 грн. що складається з наступного: 4829,20 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 201907,46 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 1700,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія. Однак, ПАТ КБ"ПриватБанк" наполягає на стягненні заборгованості в розмірі 139477,38 грн., з яких: 4829,20 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 134648,18 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 10.12.2009 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їхньої сплати позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03.07.2019 року. Укладений між сторонами кредитний договір від 10.12.2009 року у формі заяви, підписаної сторонами, не містить визначеного строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача [PERSON] отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 4829,20 грн., а в решті позовних вимог (щодо стягнення заборгованості по процентах на суму 134648,18 грн.) слід відмовити. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. При цьому суд відхиляє посилання відповідача [PERSON] у своєму відзиві на необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності. Позивач звернувся до суду із позовом 02.07.2020 року, тобто у межах строку позовної давності, визначеної\~ст. 257 ЦК України. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 2102,00 грн. за ціною позову 139477,38 грн.. Оскільки під час розгляду справи, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 4829,20 грн., що становить 3,46% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору становить 72 грн. 73 коп. (2102,00 х 3,46%:100%). На підставі викладеного і

Outcome: partial