Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

03.06.2014 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПП "Каліпсо-2007", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 11047; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ №474091 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; витребувати у ПП "Каліпсо-2007" земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади міста Одеси; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції (вул.Старицького, 10, м.Одеса, 65036) реєстрації права власності ПП "Каліпсо-2007" на земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:35:001:0008) площею 0,0934 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] та для внесення Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі Одеської області (вул.Космонавтів, 36, м.Одеса, 65078) відповідних змін у Поземельну книгу. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну від 29.07.2008 року серії ЯЖ № 308224, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Згодом, 15 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] передала у власність ПП «Каліпсо-2007» вищевказану земельну ділянку, яке отримало державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.10.2008 року серії ЯЖ № 474091. Однак, на теперішній час скасовано рішення суду, яке стало підставою для незаконного відчуження спірної земельної ділянки у територіальної громади міста Одеси та видачі державного акта на праві власності на вказану земельну ділянку [PERSON] Все вище вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась. 30.10.2014 року зверталась до суду з клопотанням про відкладення судового розгляду для можливості вирішення спору мирним шляхом (а.с.64), однак, в подальшому у судові засідання не з'являлась, причини неявки суду не повідомила. Згідно листа Департаменту комунальної власності від 27.11.2014 року звернення ПП «Каліпсо 2007» до Одеської міської ради із заявами (клопотаннями) щодо надання дозволу на відведення зазначеної земельної ділянки до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не надходило. Таким чином, на думку суду, підстави для відкладення судового розгляду відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладання не заявляла. Представник відповідача ПП «Каліпсо-2007» у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином. 01.12.2014 року надав до суду заяву з проханням відкласти слухання справи з посиланням на зайнятість в іншому процесі Також повідомив, що питання укладання мирової угоди у теперішній час розглядається депутатською комісією Одеської міської ради, однак, жодних доказів цьому не надав, що дає право суду, з урахуванням вимог ст. 157 ЦПК України продовжити розгляд справи у відсутності представника відповідача. Представники третіх осіб реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та управління Державного агентства земельних ресурсів у м.Одесі Одеської області у судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Суд, вислухавши представника прокуратури Київського району м. Одеси, оглянувши матеріали по справі, вважає що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2008 по справі №2-2070/2008 задоволені позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 934,24 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 934,24 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, зареєструвати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 934,24 га за вищевказаною адресою. Зобов'язано Управління земельних ресурсів м. Одеси видати та підписати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 934.24 кв.м., яка знаходиться за вищевказаною адресою. На підставі вищевказаного судового рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.07.2008 серії ЯЖ № 308224. Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійної користування землею, договорів оренди землі за №010850500903. Підстави набуття права на землю визначені в статті 116 Земельного кодексу України, де зазначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування в межах повноважень або за результатами аукціону. Рішення щодо надання земельних ділянок у власність та користування приймаються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. В даному випадку таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав. Згодом, 15 липня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 11047, гр. [PERSON] перелала у власність ПП «Каліпсо-2007» земельну ділянку площею 934,24 кв., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, ПП «Каліпсо-2007» на підставі договору кувлі-продажу від 15.07.2008 року отримало у приватну власність земельну ділянку площею 934, 24 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ПП «Каліпсо-2007» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.10.2008 року серії ЯЖ № 474091. Згідно інформації управління Держземагенства в м. Одесі, Одеської області на даний час ПП «Каліпсо-2007» згідно вищевказаного договору купівлі-продажу є чинним власником земельної ділянки площею 934,24 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, Прокуратурою Приморського району м.Одеси було внесено апеляційну скаргу на вищезазначене рішення, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2011 - задоволена, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2008 - скасовано, провадження по справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради - закрито. Таким чином, на теперішній час скасовано рішення суду, яке стало підставою для незаконного відчуження спірної земельної ділянки у територіальної громади міста Одеси та видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] Згідно ч. 1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсност правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, як встановлені частиною першою ст.203 Цивільного кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч.І ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину ш може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до ч.І ст.203 Цивільного кодексу України не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власністі другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадки примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належиті власникові товару. Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного суд: України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільний справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захист цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в раз наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи якшо визнано недійсним). У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тількі стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Згідно п.3 ч.1,3 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин, витребування майна від добросовісного набувача залежить від умов, за яких річ вибула з володіння власника. Якщо майно було загублено власником, викрадено у нього чи вибуло іншим шляхом поза його волею, то воно підлягає поверненню власнику. Добросовісне придбання можливо і тоді, згідно ст. 388 ЦК України, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. У даному випадку було прийнято рішення, яке в подальшому було скасовано як незаконне та яким порушено права та інтереси Одеської міської ради. Таким чином, права Одеської міської ради підлягають захисту шляхом подання індикаційного позову, що дає право витребувати майно у добросовісного набувача. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1. Інструкції про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю право колективної власності на землю, право власності на землю, право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частиною 2 ст.78 Земельного кодексу України, ст.373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.2 ст.90 Земельного кодексу України - порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Враховуючи, що спірна земельна ділянка, що розташована 13 ст. Великого Фонтану знаходиться в межах м. Одеси, розпорядження нею відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України належить Одеській міській раді. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав, а саме Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно ст.18 вказаного Закону документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, серед іншого, Поземельні книги. Відповідно до ст.25 Закону України «Про державний земельним кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить, зокрема інформацію про власників (землекористувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Пунктом 49 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 визначено, що поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку. Розділ 3 додатку 8 вищевказаного Порядку містить, зокрема дані щодо власників (користувачів) земельної ділянки, відомості про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, відомості про документ, що посвідчує право власності або користування. Відповідно до п.4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи. П.4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України визначено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань веде поземельні книги та надає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Згідно п.5 Порядку ведення Державного земельного кадастру до складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. П.9 Порядку визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належить, зокрема, формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення зберігання поземельних книг. Згідно п.60 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до ст.121 Конституції України представництво інтересів держави в суді покладається на органи прокуратури України. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. З урахуванням вищевказаних норм законодавства, суд дійшов до висновку, що позов заступника прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню в частині витребування майна та визначення порядку виконання даного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial