Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У липні 2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі по тексту - ТОВ "Євро-Реконструкція", позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], [PERSON], відповідачі) про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 18335,19 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ТОВ "Євро-Реконструкція" надає для будинку [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. До 10.02.2018 відповідачі були власниками квартири № 104 у зазначеному будинку. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З липня 2014 року відповідачі не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, а з жовтня 2014 року - за отримані послуги з централізованого опалення, що обумовило виникнення заборгованості в загальному розмірі 15341,77 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов'язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 2470,08 грн. та трьох процентів річних в сумі 523,34 грн. Ухвалою від 06.09.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 29.10.2018 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачі подали відзив із запереченнями проти позовупославшись на сплив строків позовної давності по зобов'язанням, які виникли раніше, ніж за три роки до подачі позову, та недоведеність позовних вимог. На обґрунтування заперечень вказали, що колишній мешканець квартири [PERSON] помер [INFO], а відтак з вказаної дати ніхто не міг користуватися гарячою водою і доказів, які б це спростовували, позивачем не надано. Самі відповідачі мешкають за іншою адресою та сплачують за цією адресою за спожиті послуги в повному обсязі. Окрім того [PERSON] як дитина війни мав право на 25% знижку при оплаті за комунальні послуги в межах середніх норм споживання, проте надані позивачем розрахунки плати за вересень, жовтень та листопад 2015 р. взагалі не враховують вказану пільгу, а за інші періоди розрахунки здійснені з арифметичними помилками. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії (а.с. 41), і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку № 9 А по вул. Декабристів в м. Києві, що підтверджується затвердженим Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією Переліком (а.с. 32-35). До 10.02.2018 відповідачі [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS]. Частки відповідачів у праві власності на вказану квартиру були рівними, що підтверджується договором купівлі-продажу Ѕ частини квартири від 22.01.2009, та договором дарування Ѕ частини квартири від 03.02.2011 (а.с. 23, 24). 10.02.2018 відповідачі уклали договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, на підставі якого право власності на неї перейшло до [PERSON] (а.с. 21-22). За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів)... За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Статтею 26 Закону № 1875-IV визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем зі споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до норм статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск від 06.08.2014 № 111). Таким чином з відповідачами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. До того ж зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак навіть відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг(постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що з липня 2014 р. відповідачі не вносили в повному обсязі плату за послуги постачання гарячої води, а з жовтня 2014 р. - плату за послуги з централізованого опалення. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано бухгалтерські довідки та розрахунки заборгованості, відповідно до яких станом на 01.02.2018 заборгованість за послуги з постачання гарячої води у квартиру [ADDRESS] становить 5 413,98 грн., а за послуги з централізованого опалення - 9 927,79 грн. (а.с. 8, 9, 10-11, 12-13). Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення як об'єктивні і належні докази, що містять відомості щодо розміру нарахованих та сплачених відповідачами сум, і здійснені на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачам квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів ненадання позивачем будь яких з перерахованих послуг та протиправного застосування позивачем цін і тарифів при обрахуванні плати за комунальні послуги відповідачі не надали. Згідно пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Однак доказів, які б підтверджували, що після смерті мешканця квартири [PERSON] відповідачі зверталися до позивача із заявою про припинення постачання у квартиру гарячої води,суду не надано. Не заслуговують на увагу і доводи відповідачів щодо допущені позивачем при розрахунку боргу арифметичні помилки, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» у 2014-2016 роках застосовувались соціальні норми житла - 21 кв.м. загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв.м. на сім'ю, в межах яких держава надавала громадянампільги при оплаті за комунальні послуги, а відтак належна померлому мешканцю квартири 25% знижка не поширювалась на усю площу квартири. До того ж відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг мали право отримувати в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг тощо, проте відповідачі не довели, що вони зверталися до позивача з приводу невірного обрахування вартості комунальних послуг. Твердження відповідачів про сплив строків позовної давності суд вважає необґрунтованим з таких підстав. За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла в період з липня 2014 р. по січень 2018, а позов поданий 12.07.2018, тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Водночас з позовної заяви вбачається, що про належність квартири відповідачам позивач дізнався лише з наданого новим власником [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2018, а відтак підстав для застосування позовної давності судом не встановлено. За приписами статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачі не виконали грошове зобов'язання, а отже вони в силу положень частини 2 статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період із серпня 2014 р. по січень 2018 р. його втрати від інфляції склали 2 470,08 грн., а три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення - 523,34 грн. Отже на підставі викладених у заявах по суті справи аргументів і оцінки наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог ТОВ "Євро-Реконструкція" про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату комунальних послуг у солідарному порядку, оскільки солідарний обов'язок випливає із суті зобов'язання. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved