Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, після уточнення якого остаточно просила: - визнати припиненим іпотечний договір № 800003557-И від 04.04.2008 року, який укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк», як змішаний договір іпотеки та поруки по кредитному договору № 800003557 від 04.04.2008 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], оскільки одностороння зміна відповідачем зобов'язання по процентам за користування кредитом в сторону збільшення процентної ставки, без згоди поручителя, збільшила обсяг відповідальності позивача, як поручителя по вище вказаному кредитному договору; - визнати недійсною статтю 7 іпотечного договору № 800003557-И від 04.04.2008 року, який укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк». На обґрунтування позову зазначено, що між сторонами було укладено іпотечний договір, як забезпечення зобов'язання [PERSON] по кредитному договору № 800003557 від 04.04.2008 року. Позивач вказує, що її ніхто не знайомив із умовами кредитного договору, вона не читала цей договір, не знає умови цього договору, не надавала своєї згоди із умовами кредитного договору. В іпотечному договору, взагалі немає ніяких повідомлень, що її ознайомили із умовами кредитного договору, а також немає умов щодо того, що вона дає будь-яку згоду на підвищення, або змінення банком розміру процентної ставки по кредитному договору. банк, взагалі не повідомляв ні її , ні боржника по кредитному договору про одностороннє підвищення процентної ставки по кредитному, що тягне за собою завідому нікчемність цього підвищення процентів та припинення іпотечного договору. [PERSON] по вищевказаному кредитному договору ніяких платежів не здійснював взагалі. Крім того, позивач зазначила, що в кредитному договорі встановлений розмір щомісячного платежу 396 дол. США, а в розрахунку, який відповідач додав до своєї вимоги про дострокове повернення кредиту, вказано розмір щомісячного платежу в розмірі 460 дол. США. Окрім пункту 8.1 іпотечного договору, в самій преамбулі цього договору, а також пунктах 1.1., 1.3., 1.4., 2.1., 2.2., 4.1.4, 4.3.2., 4.4.8., 4.6., 6.1., 6.2., 8.6., наявні всі істотні умови договору поруки. Тому, на змішаний договір, який називається «Іпотечний договір» № 800003557-И від 04.04.2008 року розповсюджуються вимоги ч. 1 ст. 559 ЦК України. Відповідач в односторонньому порядку не отримавши на це згоду сторін здійснив підвищення процентів по кредиту без попереднього письмового повідомлення за 7 днів, як боржника та і позивача, зміни в іпотечному договорі завірено нотаріально, тому підвищення процентів із 13,80 % до 17 % є завідомо незаконним і нікчемним. Дізнавшись, що відповідач уклав із боржником договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору. внаслідок чого збільшився обсяг іншої відповідальності боржника перед банком та збільшився строк позовної давності по основному зобов'язанню. Оскільки, в порушення ст. 19 Закону України «про іпотеку» збільшився обсяг та умови її цивільної відповідальності по іпотеці, а договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору не завірений нотаріально, то іпотечний договір, який є змішаним договором, що водночас є договором поруки та договором іпотеки, припинив свою дію і є недійсним на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України та ст. ст. 17, 19 Закону України «Про іпотеку». В зв'язку з вище викладеним позивач для захисту своїх порушених прав звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обґрунтування позову. Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог. Посилаючись на надані письмові заперечення зазначила, що позивач повністю ознайомилась з умовами основного договору та обов'язками боржника за ним. Збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, не є підставою для припинення договору іпотеки, оскільки іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 27.05.2015 року взагалі не містить жодних посилань на збільшення відповідальності основного боржника, навпаки згідно п. 2 договору йому надавались пільгові умови, щодо сплати заборгованості, а саме 50 % знижку курсу долара для сплати по кредитному договору. Позивач взагалі не має ніякого відношення до підвищення відсоткової ставки по кредитному договору, оскільки не є особою, яка має право встановлювати дійсність чи недійсність такого підвищення. Щодо третейської угоди, то вона була включена за згодою позивача, так як на час укладання договору іпотеки, а саме на 04.04.2008 рік законодавство України не містило жодних обмежень на укладення третейського затвердження. Договір іпотеки посвідчений нотаріально нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 1159. В зв'язку з цим позовні вимоги взагалі є необґрунтованими та абсурдними і не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки факти на які посилається позивач сталися в 2008 році, а позов подано до суду в кінці 2015 року (а.с. 149-155). Ухвалою суду від 08.04.2016 року до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено - [PERSON] (а.с. 193). Третя особа в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 800003557, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30000 дол. США зі сплатою процентної ставки 13,80 % та строком повернення до 04.04.2023 року (а.с. 8). В забезпечення зобов'язання [PERSON] перед банком, між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір № 800003557-И, згідно якого предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова, буд 7, к. 2, кв. 97, вартістю 23256 грн. За умовами п.п. 2.1. іпотечного договору іпотекою забезпечено кожну та всі із вимог, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умов боржник зобов'язується перед іпотекодержателем повернути наданий боржнику кредит до 04.04.2023 року в розмірі 30000 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом згідно умов основного договору, сплатити прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та/або цим договором (а.с. 4-7). Даний іпотечний договір посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 1159. 02.08.2009 року листом від ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] повідомлено про те, що зважаючи на зміну ситуації на світових фінансових ринках. в тому числі на фінансовому ринку України та на підставі кредитного договору № 800003557 від 04.04.2008 року з 04.09.2008 року відсоткова ставка за користування кредитом змінилася та встановлена на рівні 17% річних (а.с. 76). 21.05.2015 року [PERSON] повідомлено про те, що станом на 29.04.2015 рік прострочення платежу складає 84 дні, загальна сума заборгованості становить 26540,72 дол. США, що за курсом НБУ становить 590860,23 грн., у тому числі штрафні нарахування 865,93 дол. США, що за курсом НБУ становить - 19277,69 грн. (а.с. 77). 09.07.2015 року [PERSON] повідомлено, що згідно до п. 3.5 Правил № 168 визначено, що банк має право в односторонньому порядку (без необхідності укладення додаткової угоди) змінювати процентну ставку за кредитом з дотриманням строку повідомлення споживача протягом 7 днів з дати її зміни, згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставах, визначених у договорі кредитування між банком та споживачем. Згідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України ТОВ «Еколл» відправлено [PERSON] лист. 04.02.2015 року між банком та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 800003557 від 04.04.2008 року, відповідно до цього договору сторони погодилися встановити наступний порядок погашення простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу за кредитним договором на період з 04.02.2015 року по 04.02.2015 року включно, а саме: погашення простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу за кредитним договором здійснюються в еквіваленті, розрахованому від належної до сплати суми коштів у валюті кредиту, виходячи з офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України за вирахуванням 20 % на дату здійснення зарахування платежу (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, серед яких як самостійні види вказані такі види забезпечення, як порука та застава. За умовами ч.ч.1, 3 ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правило про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Окремим законом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із заставою нерухомого майна є Закон України "Про іпотеку". Суд вважає, що відносини, які виникли між сторонами регулюються параграфом 6 Застава глави 49 Цивільного Кодексу України, спеціальним Законом "Про іпотеку" та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов'язання і на них не розповсюджуються положення норм цивільного кодексу стосовно поруки (ст.ст.553-559 ЦК України). Це також відповідає позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.23 Постанови від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин". Крім того, припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України "Про іпотеку". Вказаною нормою права визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, а також з інших підстав передбаченим цим законом. Припинення іпотечного договору з підстав збільшення обсягу відповідальності іпотекодержателя за основним зобов'язанням, Законом України "Про іпотеку" не встановлено. Доводи представника позивача про те, що без його згоди, як майнового поручителя, була підвищена відсоткова ставка з 13,80 % до 17 %, судом до уваги не приймаються, оскільки іпотечний договір, підписаний позивачем, укладений для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 800003557 від 04.04.2008 року та будь-якими додатковими до неї, у тому числі які збільшують основне зобов'язання та кредитними договорами, що укладені в межах та на її підставі (п.п. 1.1 та 1.2 Іпотечного договору). Викладені умови іпотечного договору в судовому порядку недійсними не визнавались, є чинними та обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Між тим, укладення сторонами кредитного договору договір про внесення змін і доповнень до нього від 04.02.2015 року не має необхідних ознак новації боргу, встановлених вказаною нормою права і свідчить виключно про зміну умов кредитного договору згідно з ч. 1 ст.651 ЦК України, а не про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням. Вказаною додатковою угодою було змінено виключно одну із умов основного зобов'язання кредитного договору - відсоткову ставку за користування кредитними коштами, що не є заміною первісного зобов'язання. Таким чином, підстав до задоволення позову про визнання припиненим іпотечний договір № 800003557-И від 04.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» у суду не має. Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Так, у статті 7 іпотечного договору зазначено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін (а. с. 6 зворот). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Пленум Верховного Суду України у п. п. 1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України щодо форми й змiсту позовної заяви, зокрема, мiстити вiдомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмiр сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що пiдтверджують позов. Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Постановою Верховного Суду України від 06 червня 2012 року (6-50цс12), яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, і яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, визнано законним посилання на п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ третейському суду. За таких обставин суд дійшла висновку, що зазначеною статтею іпотечного договору права позивача не порушено, оскільки не позбавляє її права на звернення до суду на загальних підставах. Відтак, суд відмовляє к задоволенні вимоги про визнання недійсною статті 7 іпотечного договору № 800003557-И від 04.04.2008 року, який укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк». Щодо заяви про застосування строку позовної давності, то згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, підстав до застосування строку позовної давності у суду не має. Та з цих підстав залишає судові витрати по фактично понесеними позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed