Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували в шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області розірвано та 15 серпня 2008 року розірвання шлюбу зареєстровано відділом РАЦС Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Вона та відповідач є батьками дочки [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою, проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не дає. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року відповідача позбавлено батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Після позбавлення батьківських прав дитині змінено прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і проводити до досягнення дитиною повноліття. В поданій заяві позивач позовні вимоги підтримала, просить справу слухати за її відсутності та позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, які подані в розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 05 серпня 2006 року в Богородчанському відділі РАЦС Богородчанського районного управління юстиції зареєстрували шлюб. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області між ними розірвано та 15 серпня 2008 року розірвання шлюбу зареєстровано відділом РАЦС Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не дає. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року відповідача позбавлено батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Прізвище дитини змінено з "[PERSON]" на "[PERSON]". Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ст. 182 СК України. З врахуванням обставин справи суд вважає доцільним проводити стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і проводити до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 166, 180 -183, 191 СК України,

Outcome: approved