Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Процедура : У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 06 серпня 1986 року. Відповідно до ст.ст. 315, 318 ЦПК України ухвалою суду від 04 серпня 2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 18 вересня 2020 року заявник подав до суду заяву про зміну назви заінтересованої особи з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації на Департамент з питань цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації у зв`язку із його перейменування 05 серпня 2020 року. Заявник надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника заінтересованої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких просить розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позиція заявника, [PERSON] : Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильський атомній електростанції. Він приймав безпосередню участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 року по 06.08.1986 року, та отримав інвалідність 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Його стан здоров`я постійно погіршується. Зазначає, що він перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, проте, відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він має право на визнання за ним статусу інваліда війни, оскільки був залучений до складу формувань Цивільної оборони, та став особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Заявник звертався до Управління праці та соціального захисту населення про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення у зв`язку з тим, що він працював на ЧАЕС та при виконанні заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був залучений до складу формувань Цивільної оборони, проте йому було відмовлено з підстав недоведеності такого факту та необхідності надання документів, що підтверджують його залучення до складу формувань Цивільної оборони. Після чого заявник звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації з метою отримання відповідної довідки про залучення його до складу формувань Цивільної оборони, яким йому було надано роз`яснення, що інформація про залучення до формувань Цивільної оборони міститься в первинних документах (наказах або розпорядженнях про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи, особових рахунках, табелях обліку часу, посвідченнях про відрядження, шляхових листах тощо), термін зберігання яких на той час складав 3-5 років. При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до складу формувань Цивільної оборони. Встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році у період з 26.04.1986 року по 06.08.1986 року йому необхідно для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та отримання відповідного посвідчення. Іншим шляхом встановити вказаний факт він не має можливості у зв`язку зі знищенням первинних документів та/або відсутністю їх в архівах, а тому він вимушений звернутися до суду із даною заявою. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] надав суду копії доказів: - паспорта громадянина України та довідки про присвоєння індентифікаційного номера; - посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) з вкладкою серії [NUMBER] від 11.09.2019 року; - пенсійного посвідчення № [NUMBER] видане 01.12.1993 року; - довідки МСЕК серії МСЕ № 066865 від 16.10.1995 року; - експертного висновку № 1081 на засіданні від 13.06.1995 року відповідно до якого у [PERSON] виявлені захворювання пов`язані з участю в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС; - акту огляду № 150/3 від 16.10.1995 року; - довідки АО «Днепроэнергостройпром» №23-253 від 20.04.92 року; - виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 1459 від 31.03.2011 року, № 981 від 05.03.2018 року, № 3176 від 06.06.2019 року; витягів із медичної картки стаціонарного хворого № 651 від 04.02.2013 року, № 955 від 28.02.2017 року; - трудової книжки з якої видно, що [PERSON] в період з 27 листопада 1979 року по 06 серпня 1986 року працював в Чорнобильське монтажне управління треста «Южтеплоенергомонтаж» електрозварювальником та був звільнений наказом №401 від 06 серпня 1986 року в звя`зку з аварією на Чорнобильській АЕС по переводу; - військового квитка серії [NUMBER] від 23.10.1965 року; заяви від 12.08.2019 року до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та відповіді від 27.08.2019 року; запиту до Державного архіву Київської області від 21.10.2019 року та відповіді на запит від 29.10.2019 року; - запиту до Міністерства оборони України від 19.10.2019 року та відповіді на запит від 06.11.2019 року; - текст Положення МО СРСР ЦО СРСР про невоєнізовані формування ЦО і норми табелізації їх матеріально-технічними засобами від 06.07.1975 року № 90; - текст Наказу Начальника ЦО Української РСР № 173 від 30.04.1986 року; - текст Розпорядження №1 від 27.04.1986 року; - наказу № 161 від 27.04.1986 року заст. начальника ЦО Української СРС; - текст уставу формувань військ ЦО №29931 від 1967 року; - інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 29.03.2017 року № 01.1-14/561-1; - текст рішення № 8-е від 04.05.1986 року та наказу № 010 від 20.05.1986 року; - текст рішення звуженого засідання виконкому Київської обласної Ради народних депутатів №11-е від 06.06.1987 року «Про стан цивільної оборони в деяких містах і районах області»; - текст листа Міністерства соціальної політики від 31.07.2019 р. № 1515/0/77-19; - запиту від 19.03.2020 року до Галузевого Архіву МОУ та відповіді на запит від 05.05.2020 року; - запиту до архіву Державної корпорації по атомній енергії «Росатом» від 19.03.2020 та відповіді на запит від 20.05.2020 року; - запиту від 19.03.2020 року до Міністерства Російської Федерації по справам цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям і ліквідації наслідків стихійних лих та відповіді на запит від 30.04.202 року. Позиція заінтересованої особи, Департаменту з питань цивільного захисту, оборони та взаэмодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації : Від представника заінтересованої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просить розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що надані заявником пояснення та документи по суті справи вважає достатніми, а заяву такою що підлягає задоволенню. Зазначив, що Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не визначає переліку доказів, на підставі яких може бути встановлений факт залучення особи до складу формувань Цивільної оборони. Формування цивільної оборони були створені на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Разом з тим, відповідно до існуючих під час аварії на Чорнобильській АЕС правил з діловодства (Інструкція Держархіву при Раді Міністрів СРСР) розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні були знищуватись. Отже, необхідні документи, які підтверджували участь формувань ЦО окремих підприємств, установ, організацій або знищені, або відсутні. Відтак, вимога щодо надання саме довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є необґрунтованою. Листи Міністерства праці та соціальної політики України не є нормативними актами, що обов`язкові до виконання, а носять лише інформаційний характер і не можуть бути підставою для відмови в наданні статусу інваліда війни. Такі листи встановлюють додаткові вимоги для осіб, які звертаються із заявою про надання статусу інваліда війни, не передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Крім цього, у жодному нормативно-правовому акті відсутні правові підстави видачі вищевказаної довідки та відсутні будь-які зобов`язання накопичення та зберігання даної інформації. Таким чином, особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР. Дослідивши матеріали справи та зміст заяви по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані заявником докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, письмові пояснення заінтересованої особи, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: [PERSON] , [INFO] , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням (Категорії 1) серії [NUMBER] , виданим 11 вересня 2019 року Кіровоградською обласною державною адміністрацією. [PERSON] перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, йому призначена пенсія за віком з 01 грудня 1993 року, з 16 жовтня 1995 року пенсію призначено за другою групою інвалідності довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17 грудня 1993 року. Згідно довідки МСЕК серії МСЕ № 066865 від 16 жовтня 1995 року та акту огляду №150/3 від 16 жовтня 1995 року, [PERSON] з 16 жовтня 1995 року призначено II групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, ступінь втрати професійної працездатності становить 70 % ( відсотків). Зв`язок хвороби [PERSON] за наслідками роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується також Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної Ради по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та її професійного характеру №1081 від 14 липня 1995 року, яким зокрема, встановлено, що наявне у [PERSON] захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З копії трудової книжки [PERSON] видно, що 27 листопада 1979 року по 06 серпня 1986 року останній працював на Чорнобильській монтажній дільниці тресту "Южтеплоэнергомонтаж". Так, 27 листопада 1979 року він прийнятий на роботу на посаду електрозварника п`ятого розряду ручного зварювання до Чорнобильської монтажної дільниці тресту "Южтеплоэнергомонтаж". 01 лютого 1980 року був призначений на посаду інженера. 01 липня 1981 року Чорнобильська монтажна дільниця була перейменована на Чорнобильське монтажне управління тресту "Южтеплоэнергомонтаж". 20 жовтня 1981 року [PERSON] був переведений на посаду електрозварника п`ятого розряду ручного зварювання. 15 квітня 1985 року йому присвоєна кваліфікація електрозварника ручного зварювання шостого розряду. 06 серпня 1986 року [PERSON] був звільнений у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС по переводу у виробниче об`єднання "Днепроэнергостройпром". З довідки заводу металоконструкцій Акціонерного об`єднання "Днепроэнергостройпром" №23-253 від 20 квітня 1992 року вбачається, що [PERSON] з 27 листопада 1979 року по 06 серпня 1986 року дійсно працював електрозварником ручного зварювання в Чорнобильському монтажному управлінні тресту "Южтеплоэнергомонтаж". В доаварійний період виконував роботи по зварюванню металоконструкцій і обладнання на Чорнобильській АЕС. Був евакуйований з м.Прип`ять 27 квітня 1986 року в смт.Поліське. У складі комплексної бригади приймав участь у роботах по роз`єднанню комунікацій ІІІ та IV енергоблоків ЧАЕС. Заявник зазначає, що відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він має право на визнання за ним статусу інваліда війни, оскільки був залучений до складу формувань Цивільної оборони, та став особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. На звернення заявника, [PERSON] , до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації йому повідомлено про те, вимога Управління праці та соціального захисту населення щодо надання саме довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є необґрунтованою. Наявні у Департаменті розпорядчі документи містять лише прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам, при цьому, вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян. Листи Міністерства праці та соціальної політики України не є нормативними актами, що обов`язкові до виконання, а носять лише інформаційний характер і не можуть бути підставою для відмови в наданні статусу інваліда війни. Заявником було направлено запити до Державного архіву Київської області Київської обласної державної адміністрації, Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, Центрального державного історичного архіву України, Державної корпорації по атомній енергії "Росатом", Міністерства Російської Федерації по справам цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям і ліквідації наслідків стихійних лих, Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації стосовно надання інформації про залучення Чорнобильського монтажного управління тресту "Южтеплоэнергомонтаж", працівників дільниці, в тому числі і заявника, до складу формувань Цивільної оборони, для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, в чому йому було повідомлено про відсутність або знищення вказаних документів. Заявник, [PERSON] , не має можливості позасудово встановити факт залучення його складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 26.04.1986 року по 06.08.1986 року, а тому він звернувся до суду з даною заявою. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, та не спростовані. Оцінка суду: Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.93 № 3551-XII (далі - Закон). Відповідно до статті 1 Закону, цей закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я. Статтею 4 Закону передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, зокрема, осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Згідно з п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, в редакції зі змінами від 15.05.2020 року (надалі за текстом - Положення № 302), "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення. Відповідно пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації. Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни". Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина. Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення. Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.76 № 201-78 (далі-Положення), наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.75 № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.76 № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.86, начальника ЦО УРСР від 28.04.86, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.86 № 01, від 30.04.86 № 02, від 04.05.86 № 16, від 19.05.86 № 52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років. Відповідно до п.п. 3, 5, 6, 7 Положення підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони. Нормами п.12 Положення передбачено, що служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР. Силами цивільної оборони СРСР, згідно з п. 13 Положення, були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників. Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені. Згідно з п.16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років. Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони. Таким чином, будь-яка особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР. Формування цивільної оборони створювалися на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Певна група громадян СРСР могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов`язковому порядку. За змістом п.16 Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону. Пунктом 1 Рішення звуженого засідання виконкому Київського обласної ради народних депутатів №8-с від 04 травня 1986 року "Про введення в дію планів цивільної оборони" було визначено, з 12.00 05 травня 1986 року в Поліському, Іванківському, Бородянському, Макаровському, Чорнобильському районах області ввести в дію плани цивільної оборони в усіх ланках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Судом встановлено, що діюче на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов`язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування Цивільної оборони підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов`язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об`єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань Цивільної оборони до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт, здійснювали ці роботи саме у складі формувань Цивільної оборони. Особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни. Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено. Для визначення за заявником статусу інваліда війни необхідна наявність одночасно декількох фактів: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією аварії на ЧАЕС, а також виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони. Документи, які б підтверджували безпосереднє залучення заявника для здійснення заходів з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони, відсутні. Іншим чином, ніж у судовому порядку, заявник не має можливості підтвердити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильський АЕС з 26 квітня 1986 року по 06 серпня 1986 рік. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для встановлення статусу інваліда війни та отримання обумовлених таким статусом, передбачених чинним законодавством пільг. Формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійних лих. Виходячи з цього, громадяни, які виконували роботи по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. На підставі досліджених доказів судом з достовірністю встановлено, що заявник [PERSON] з 27 листопада 1979 року по 06 серпня 1986 рік працював на Чорнобильському монтажному управлінні тресту "Южтеплоэнергомонтаж", яке обслуговувало Чорнобильську АЕС. Після аварії на Чорнобильській АЕС, яка мала місце 26 квітня 1986 року, по 06 серпня 1986 рік [PERSON] , будучи військовозобов`язаний, як працівник (електрозварювальник) Чорнобильського монтажного управління тресту "Южтеплоэнергомонтаж", у якому було створено у відповідності до чинного на час аварії законодавства невоєнізоване формування Цивільної оборони, виконував роботи по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, внаслідок чого отримав інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС. Отже, факт участі та виконання заявником заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони в період 26 квітня 1986 року по 06 серпня 1986 року доведено наданими заявником доказами у справі. У суду відсутні підстави ставити вказані докази під сумнів. При цьому судом враховується, що [PERSON] є інвалідом другої групи та відповідно є особою, яка першочергово та невідкладно потребує судового захисту, який має бути ефективним та результативним, отже суд зазначає, що заявник обрав належний спосіб захисту порушеного права. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити, та судом встановити факт залучення [PERSON] до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 26 квітня 1986 року по 06 серпня 1986 рік. На підставі викладеного,

Outcome: approved