Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] подав в суд позов, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки реєстраційний №1514 від 29.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, номер запису про іпотеку 7500306. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2015 року визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 15.11.2013 року щодо продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі в літері "А-2", загальною площею 2044,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Верстатобудівна, 4. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на нерухоме майно, за фізичною особою-підприємцем [PERSON] та поновлено обтяження нерухомого майна, іпотекою АТ "[PERSON] Аваль" згідно договору наступної іпотеки №07-01-88/1-08, з урахуванням змін, внесених до нього 30.12.2010 року та 09.06.2011 року, але вільному розпорядженню майном власнику перешкоджає накладена іпотека та заборона, накладені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 29.10.2014 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник відповідача ТОВ «ЕКОТЕХ-А» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на його безпідставність. Відповідачі [PERSON], [PERSON], третя особа ПАТ «[PERSON] банк Аваль» та третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце проведення засідання повідомлені належним чином. Приватний нотаріус [PERSON] подала в суд письмові пояснення по суті позовних вимог та просила розглядати справу у її відсутність. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2013 року постановою господарського суду Харківської області у справі № 922/3622/13 Повне Товариство «[PERSON] та [PERSON]В.» визнане банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 22.11.2013 року ухвалою господарського суду Харківської області надано роз'яснення цієї постанови по справі № 922/3622/13 від 14.10.2013 року в силу якого арешти, накладені на майно та інші обмеження щодо розпорядження майном учасників Товариства, зокрема [PERSON] підлягає включенню до ліквідаційної маси банкрута на підставі ст.ст. 52, 124 Цивільного кодексу України, ст.ст. 38, 41 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». 15.11.2013 року нерухоме майно: нежитлова будівля літ. «А-2» по вул. Верстатобудівній, 4, у місті Харкові, належне на праві власності не банкруту, а громадянину [PERSON] виставлено на торги у формі аукціону та реалізовано на користь [PERSON] у звязку з чим 22.11.2013 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] оформлено свідоцтво за реєстровим номером 1278. У свою чергу [PERSON] передав нерухоме майно [PERSON] в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Екотех - А» згідно свідоцтва про право власності за індексним № 24669514. 10.04.2014 року постановою Харківського апеляційного господарського суду у вищевказаній справі було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 22.11.2013 року та у задоволенні клопотання ліквідатора про розяснення постанови господарського суду Харківської області від 14.10.2013 року відмовлено. 21.10.2014 року ухвалою господарського суду Харківської області у задоволення клопотання ПАТ "[PERSON] банк Аваль" м. Харків про забезпечення вимог було накладено арешт на нежитлову будівлю в літері «А-2» загальною площею 2 044,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Верстатобудівна, 4 та заборонено будь-яким особами вчиняти щодо зазначеного нерухомого майна будь-які юридично значимі дії з розпорядження (визначення юридичної долі) нерухомим майном. 29.10.2014 року спірне майно ТОВ «Екотех - А» було передане у іпотеку [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], паспорт громадянина України, серія та номер МК 082618, виданий 11.12.1995 Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл.). Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2015 року у справі № 922/3622/13 частково задоволено заяви Публічного акціонерного товариства "[PERSON] банк Аваль" (далі - ПАТ "[PERSON] банк Аваль") та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута та застосування наслідків недійсності. Визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 15.11.2013 року щодо продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі в літері "А-2", загальною площею 2044,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Верстатобудівна, 4. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на нерухоме майно, за Фізичною особою підприємцем [PERSON] та поновлено обтяження нерухомого майна, іпотекою АТ "[PERSON] Аваль" згідно договору наступної іпотеки №07-01-88/1-08, з урахуванням змін, внесених до нього 30.12.2010 року та 09.06.2011 року. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 року у справі № 922/3622/13 апеляційні скарги ТОВ "Екотех-А" та [PERSON] задоволено частково. Ухвалу господарського суду Харківської області від 29.01.2015 року у справі № 922/3622/13 змінено, виключено з п. 3 резолютивної частини ухвали слова "застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права", замінено їх на слова "Визнати право" і далі у тексті слово "поновлення" замінено на слово "поновити". В іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 29.01.2015 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2015 року касаційну скаргу ТОВ «Екотех-А» залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Харківської області від 29.01.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 року у справі №922/3622/13 залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 07.10.2015 року [PERSON] було відмовлено у допуску справи №922/3622/13 до провадження Верховного суду України. Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на те, що іпотека була накладена після винесення постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 року про відмову у розясненні та ухвали про накладення арешту, що було відомо і [PERSON], і ТОВ «Екотех-А», і з тим, що в іпотеку обєкт нерухомості був переданий рідному брату директора ТОВ «Екотех-А» [PERSON], її не можна вважати такою, що забезпечує реально існуючі зобовязання, а виключно як недобросовісна, незаконна спроба перешкоджати законному власнику вільно розпоряджатися своїм майном, а також на те, що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки зі скасуванням аукціону втрачають силу і ті наслідки, що з недійсним правочином були пов'язані, відповідно до ст. 216 ЦК України. Представник відповідача ТОВ «ЕКОТЕХ-А» проти позовної заяви заперечував, вважає, що якщо питання права власності позивача було розглянуто господарськими судами, то і всі подальші питання повязані з цим повинні розглядатися у рамках господарського процесу. Суд не погоджується з цим ствердженням відповідача і зазначає, що згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/211 від 07.04.2008 р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» поняття правочину є цивільно-правовим поняттям. Тому і норми про недійсність тих чи інших правочинів є цивільно-правовими. Разом з тим закони часто містять норми, які відносяться до різних галузей права. Зокрема закон публічно-правової направленості може містити окремі цивільно-правові норми. Тому, якщо такий закон містить норми, які встановлюють умови недійсності правочину, то такі норми підлягають застосуванню. Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною другою статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин, які позначаються тут як майнові відносини у сфері господарювання. Відповідно до частини першої статті 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, при цьому відповідно до частини першої статті 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. При цьому слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України. Також, як було встановлено судом, спірне майно було предметом договору іпотеки ПАТ "[PERSON] банк Аваль", який ніким не оспорений і не визнаний недійсним, а банк, як іпотекодержатель, чи кредитний комітет згоди на застосований ліквідатором порядок його відчуження не давав (ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 9 Закону «Про іпотеку»,ч. 2 ст. 586 ЦК України). У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Іпотека не припинилася у зв'язку із банкрутством та відкриттям ліквідаційної процедури, а за статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно банкрута, що є предметом застави використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Тобто іпотечне майно мало йти на погашення кредитних зобов'язань, які воно забезпечувало. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК можливість віндикації майна в особи, яка володіє майном, у тому числі й майна, переданого в іпотеку, залежить від того, чи є володілець добросовісним набувачем. Якщо іпотекодавець є недобросовісним набувачем, то власник має право витребувати своє майно в іпотекодавця в будь-якому випадку. Подібно до цього власник має право витребувати своє майно, якщо іпотекодавець хоч і є добросовісним набувачем, але це майно було набуте ним безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати. Коли ж іпотекодавець є добросовісним набувачем майна, переданого в іпотеку, і майно придбане ним за відплатним договором, власник має право витребувати це майно в іпотекодавця у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до положень Аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна Верховного Суду України суди повинні враховувати, що в разі задоволення судом позову власника про витребування майна із чужого незаконного володіння після набрання рішенням суду законної сили іпотека цього майна припиняється. При цьому з метою захисту законних інтересів іпотекодержателя від негативних для нього наслідків слід передбачити можливість вимагати від боржника дострокового виконання зобовязання. Враховуючи, що в силу положень ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тому визнаний господарськими судами недійнисним правочин також є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, на момент укладення договору іпотеки, власником переданого в іпотеку майна був [PERSON]. А тому, ТОВ «ЕКОТЕХ-А» не мало права укладати спірний договір іпотеки. Зазначене свідчить про те, що зміст договору іпотеки суперечить ч. 2 ст. 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», за змістом яких іпотекодавець має бути носієм права власності або права господарського відання на майно, що передає в іпотеку; відсутність такого права свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, і як наслідок, відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 215, 216, 236 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «», суд -

Outcome: approved