Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що як видно із погосподарських книг Сніжківської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки та довідки Сніжківської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] , 1922 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспного двору) була [PERSON] , яка згідно діючих на той час ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на вказаний будинок, як майно колгоспного двору. Право власності на нього було визнане рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №163 від 22.10.1991 року "Про затвердження списків власників будинків по Сніжківській сільській Раді народних депутатів", де під №108 значиться власником житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] . 30.05.1997 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Шепітко В.В. за реєстром №1965. [INFO] померла [PERSON] , спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини є вона, дочка спадкодавці. Особою, яка пропустила строк на прийняття спадщини є [PERSON] , яка подала після спливу 6-ти місячного терміну до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про пропуск строку на прийняття спадщини. 18.03.2004 року вона (позивач) отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. 06.11.2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлої та відсутність правовстановлюючого документа на нього. На її прохання видати копію матеріалів спадкової справи нотаріус роз`яснила можливість їх витребувати лише за запитом суду. Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» з прибудовою літер «а», загальною площею 55,4 кв. метри, житловою площею 22,5 кв. метри, господарські споруди: погріб з шийкою літер «В/пг», сарай-прибудова літер «б», сарай літер «Б-1», літня кухня літер «Г-1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, свердловина №3. Інвентаризаційна вартість будинку 124357 гривень. Земельна ділянка біля будинку не приватизована. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 55,4 кв. метри, житловою площею 22,5 кв. метри, вартістю 124357 гривень. В підготовче судове засідання позивач подала заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Сніжківської сільської ради Ставищенського району Київської області в підготовче судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала лист про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 42). Третя особа: [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до погосподарських книг Сніжківської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки (а.с. 8-13) та довідки Сніжківської сільської ради (а.с. 16), житловий будинок [ADDRESS] , належав до майна колгоспного двору, головою якого станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспного двору) була [PERSON] , яка згідно діючих на той час ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на вказаний будинок, як майно колгоспного двору. Право власності на вказаний житловий будинок визнано рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №163 від 22.10.1991 року "Про затвердження списків власників будинків по Сніжківській сільській Раді народних депутатів" де під №108 значиться власником житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується архівним витягом №05-04/207 від 04.09.2019 року (а.с. 7). Як вбачається з довідки КП КОР «Південне БТІ» №2667 від 09.10.2019 року реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена (а.с. 20). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру. 30.05.1997 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Шепітко В.В. за реєстром №1965 (а.с. 35). [INFO] померла [PERSON] , спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини є позивач - дочка спадкодавці. Особою, яка пропустила строк на прийняття спадщини є [PERSON] , яка подала після спливу 6-ти місячного терміну до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про пропуск строку на прийняття спадщини. 18.03.2004 року позивач отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 34-39). 06.11.2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлої та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а.с. 14). Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1», 1922 року побудови, з прибудовою літер «а», загальною площею 55,4 кв. метри, житловою площею 22,5 кв. метри, господарські споруди: погріб з шийкою літер «В/пг», сарай-прибудова літер; «б», сарай літер «Б-1», літня кухня літер «Г-1», ворота з хвірткою № 1, огорожа №2, свердловина №3. Інвентаризаційна вартість будинку 124357 гривень (а.с. 21-23). Земельна ділянка біля будинку не приватизована, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування (а.с. 17). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 8 85-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні ітри недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п.20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї); Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Спірні спадкові правовідносини, після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР, оскільки виникли до 1 січня 2004 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 534 ЦК (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як видно із статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями 4.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , як на майно колгоспного двору, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, а відповідач отримала право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок, а відтак позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved