Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із матір`ю. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 10.11.2012 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем в квартирі її батьків в [ADDRESS] . Вихованням вина займається позивач самостійно. Відповідач декілька разів навідував сина та спілкувався з ним нетривалий час, проти чого позивач не заперечувала, але наполягала, щоб відповідач повідомляв, де саме буде знаходитись дитина під час їх зустрічей. 11 квітня 2019 року відповідач приїхав до Старої Синяви та намагався забрати сина з дитячого садочка, не поставивши позивача до відома. При цьому він заявив, що може в будь-який момент забрати сина і поїхати з ним куди захоче. Зазначена ситуація викликала у позивача занепокоєння, оскільки відповідач не має постійного місця проживання, а проживання із малолітнім сином на найманих квартирах чи у знайомих призводить до порушення прав та інтересів дитини. Крім того, відповідач не має постійного місця роботи, а тому не може в достатній мірі забезпечити фінансування витрат, пов`язаних з утриманням та вихованням малолітньої дитини. На противагу відповідачеві, у позивача є усі необхідні умови для проживання дитини. У жовтні 2019 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На обгрунтування заявлених вимог зазначив, що з 10.11.2012 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у якому [INFO] у них народився син [PERSON] . До 2017 року сторони проживали спільно у місті Хмельницькому. У кінці листопада 2017 року він відбув у тривале службове відрядження за кордон. Із цього моменту сімейні відносини між сторонами різко погіршилися. Із квітня 2018 року вони перестали проживати разом. 25.09.2018 рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір"ю. Не зважаючи на розірвання шлюбу, позивач ніколи не відмовлявся від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, неодноразово забирав сина із дитячого садочка, проводив із ним вихідні, намагався брати активну участь у його вихованні та спілкуванні із ним. Однак відповідач [PERSON] та її батьки створюють перешкоди у вільному спілкуванні позивача з сином. Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять до конфліктів, свідком яких стає син, що негативно впливає на його розвиток, характер і поведінку. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визначити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином: - систематичне перебування дитини з батьком перші та треті вихідні кожного місяця з 15 год. 00 хв. п`ятниці до 14 год. 00 хв. неділі з ночівлею за місцем проживання батька, його батьків (баби та діда), а також перебування у інших місцях в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - спільний відпочинок із сином два тижні щорічно у літній період і один тиждень у зимовий період з правом вільного переїзду по Україні; - необмежене спілкування із сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет; - у день народження сина проведення часу разом із 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - спільне відвідування з дитиною новорічних заходів з 26 грудня по 29 грудня з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - спільне святкування з дитиною Різдва з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. кожного 08 січня з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - кожного парного року спільне святкування разом із дитиною Великодня з 10 год. 00 хв. суботи, що передує офіційному дню святкування Великодня , до 18 год. 00 хв. понеділка, що слідує за днем святкування Великодня , з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - кожного непарного року спільне святкування разом із дитиною травневих свят з 18 год. 00 хв. кожного 30 квітня до 18 год. 00 хв. кожного 09 травня з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць в Україні за бажанням дитини, без присутності матері; - інше спілкування з дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; - обов`язкове повідомлення один одного із батьків за телефоном про зміну місця зустрічі або терміну перебування дитини (запізнення, хвороба тощо); - у разі якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; - в день побачення із сином батько має право забирати сина із дому/дитячого садочка/школи особисто. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Кебкал С.М. заявлені [PERSON] вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зустрічний позов [PERSON] визнав частково, не заперечував право [PERSON] на спілкування з сином. Щодо форм участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною заперечив проти ночівлі дитини за місцем проживання батька, оскільки останній не має свого житла, а проживає на орендованій квартирі; перебування дитини з батьком у вихідні з 15 год. 00 хв. п`ятниці до 14 год. 00 хв. неділі, просив врахувати навчання дитини та задовольнити цю вимогу частково - або з п`ятниці по суботу, або з суботи по неділю. Крім того, заперечив щодо спільного святкування батька разом із дитиною травневих свят з 18 год. 00 хв. кожного 30 квітня до 18 год. 00 хв. кожного 09 травня, оскільки ці дні не є вихідними, а тому щоб не зривався процес навчання просив у задоволенні цієї вимоги відмовити. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] і його представник - адвокат Задорожна О.В. проти задоволення первісного позову заперечили з підстав відсутності спору щодо місця проживання дитини, оскільки [PERSON] не заперечує проти проживання сина з матір`ю. Зустрічний позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові, і не заперечували проти визначення способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною з урахуванням зауважень, викладених представником [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Старосинявської районної державної адміністрації, який у встановленому порядку був оповіщений про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов - частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 10 листопада 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2018 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.09.2018 про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.06.2018 (а.с. 5). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Старосинявської районної державної адміністрації Хмельницької області від [INFO] 2020 року за №41/29-31-97/2020 з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вільному спілкуванні та вихованні їх малолітнього сина [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю - [PERSON] , і в судовому засіданні не встановлено обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] активно проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом не встановлено. Згідно акту обстеження умов проживання за місцем проживання батьків [PERSON] в [ADDRESS] , від 11.01.2020 для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови: в будинку є всі необхідні меблі та побутова техніка, частково зроблено косметичний ремонт, сім`я забезпечена продуктами харчування, є кімната для сну та відпочинку дитини (ліжко, стіл, шафа, телевізор) (а.с. 108). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , від 30.06.2020 для виховання та розвитку дитини умови створені частково: є дитяча кімната, у якій є шафа, диван розкладний, стіл письмовий, є засоби гігієни, дитячі іграшки, канцелярське приладдя, відсутні дитячий одяг та взуття. Зі слів [PERSON] , необхідне буде придбано за потребою (а.с. 145). Крім того, суд не бере до уваги твердження представника первісного позивача про те, що перешкодою для перебування дитини за місцем проживання батька є те, що останній наймає вказану квартиру, що підтверджується відповідним договором оренди, оскільки зазначена обставина не може бути перешкодою для спілкування батька з дитиною. В той же час суд вважає необґрунтованою вимог [PERSON] про те, що у разі якщо святкові дні припадають на день побачення його з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з ним, оскільки така вимога може мати взаємовиключне значення з іншими вимогами. На підставі викладеного, з урахуванням віку та інтересів дитини, необхідності дотримання дитиною режиму, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з визначенням йому запропонованих ним способів участі у вихованні на спілкуванні з дитиною, з врахуванням заперечень представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката Кебкала С.М. На підставі ст.7, 141, 151, 157 - 161 СК України, ст. 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial