Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

10 червня 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання майна обєктами права спільної сумісної власності подружжя, визначення часток кожного з подружжя та розподіл майна в натурі, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя майно загальною вартістю 659108 грн., а саме: гараж № 96 та земельну ділянку, на якій розташована гаражна будівля загальною вартістю 76933 грн. 00 коп.; легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску - вартістю 147200 грн. 00 коп.; кухонний набір меблів, витяжку «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку «Interline FZ 690 X», газову поверхню «Interline PM 606 XT», мийку «Interline ECD 163» - загальною вартістю 24415 грн. 40 коп.; ліжко «Аннушка» 160 x 200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт. - загальною вартістю 8080 грн. 00 коп.; розсувні двері 2400 x 2400 4 шт. - вартістю 7184 грн. 00 коп.; шафу-купе вбудовану - вартістю 5920 грн. 00 коп.; кронштейн настінний «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісло Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт., телевізор марки «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабель марки «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт. - загальною вартістю 12397 грн. 01 коп.; холодильник «HITAHI R-W 570AUC8» - вартістю 8000 грн. 00 коп.; мультиварку «REDMON» - вартістю 3500 грн. 00 коп.; мікрохвильову піч «SAMSUNG» - вартістю 1000 грн. 00 коп.; хлібопіч «REDMON RBM-M1900» - вартістю 3500 грн. 00 коп.; кухонний комбайн «BOSCH» - вартістю 1800 грн. 00 коп.; телевізор «PHILIPS» - вартістю 2039 грн. 00 коп.; ноутбук «Apple MacBook Pro 15 with Retina display 2013 (Z0PT0003A)» - вартістю 52523 грн. 00 коп.; диван - вартістю 6500 грн. 00 коп.; пилосос «THOMAS» - вартістю 3500 грн. 00 коп.; авто-навігатор «Palmann 612 A с Libelle» - вартістю 800 грн. 00 коп.; електрочайник «Zekmer» - вартістю 350 грн. 00 коп.; грошові кошти в сумі 3900 дол. США, які знаходились на депозитному рахунку; грошові кошти в сумі 214000 грн. 00 коп., що були витрачені на ремонт трикімнатної квартири, належної на праві приватної власності [PERSON] Оскільки вважала, що сторонам належить по ? частці усього спільного рухомого та нерухомого майна, просила також все вищевказане майно розділити в натурі наступним чином: залишити у її власності: гараж № 96; земельну ділянку, на якій він розташований; та легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску, а всього майна загальною вартістю 222 299 грн. 00 коп.; натомість у власності відповідача - кухонний набір меблів, витяжку «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку «Interline FZ 690 X», газову поверхню «Interline PM 606 XT», мийку «Interline ECD 163»; ліжко «Аннушка» 160 x 200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт.; розсувні двері 2400 x 2400 4 шт.; шафу-купе вбудовану; кронштейн настінний «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісло Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт., телевізор «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабель «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт.; холодильник «HITAHI R-W 570AUC8»; мультиварку «REDMON»; мікрохвильову піч «SAMSUNG»; хлібопіч «REDMON RBM-M1900»; кухонний комбайн «BOSCH»; телевізор «PHILIPS»; ноутбук «Apple MacBook Pro 15 with Retina display 2013 (Z0PT0003A)»; диван; пилосос «THOMAS»; авто-навігатор «Palmann 612 A с Libelle»; електрочайник «Zekmer»; грошові кошти в сумі 3900 дол. США та 214000 грн. 00 коп., а всього майна загальною вартістю 436879 грн. 00 коп. Окрім того, просила припинити право власності відповідача на легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску, та стягнути з нього понесені позивачем судові витрати, які складаються із 3817,54 грн. судового збору та 1000 грн. оплати послуг експертів за оцінку майна. Під час судового розгляду 13.04.2016 року позивач та її представник, неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно уточнили їх, зокрема, просили визнати спільною сумісною власністю подружжя майно загальною вартістю 499 557 грн. 02 коп., а саме: гараж № 96 та земельну ділянку, на якій розташована гаражна будівля загальною вартістю 76933 грн. 00 коп.; легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску - вартістю 283548 грн. 70 коп.; кухонний набір меблів, витяжку «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку «Interline FZ 690 X», газову поверхню «Interline PM 606 XT», мийку «Interline ECD 163» - загальною вартістю 24415 грн. 40 коп.; ліжко «Аннушка» 160 x 200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт. - загальною вартістю 8080 грн. 00 коп.; розсувні двері 2400 x 2400 4 шт. - вартістю 7184 грн. 00 коп.; шафу-купе вбудовану - вартістю 5920 грн. 00 коп.; кронштейн настінний «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісло Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт.; телевізор марки «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабель марки «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт. - загальною вартістю 12397 грн. 01 коп.; холодильник «HITAHI R-W 570AUC8» - вартістю 8000 грн. 00 коп.; мультиварку «REDMON» - вартістю 3500 грн. 00 коп.; мікрохвильову піч «SAMSUNG» - вартістю 1000 грн. 00 коп.; хлібопіч «REDMON RBM-M1900» - вартістю 3700 грн. 00 коп.; кухонний комбайн «BOSCH» - вартістю 1800 грн. 00 коп.; телевізор «PHILIPS» - вартістю 2039 грн. 00 коп.; ноутбук «Apple MacBook Pro 15 with Retina display 2013 (Z0PT0003A)» - вартістю 52523 грн. 00 коп.; диван - вартістю 6500 грн. 00 коп.; пилосос «THOMAS» - вартістю 3500 грн. 00 коп.; електрочайник «Zekmer» - вартістю 350 грн. 00 коп.; персональний комп'ютер "Бравіа" - вартістю 10000 грн. 00 коп.; кухонний комбайн "Zelmer" - вартістю 1800 грн. 00 коп. Так як, кожному з подружжя належить ? частки в усьому спільному рухомому та нерухомому майні, вважала за необхідне розділити дане майно, таким чином, щоб залишити за відповідачем все спільне майно подружжя, окрім, персонального комп'ютера "Бравіа", кухонного комбайна "Zelmer" та мультиварки «REDMON», а на її користь стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за ? частки майна, що залишилось за ним, на загальну суму 231464,24 грн. Просила також залишити за собою персональний комп'ютер "Бравіа", кухонний комбайн "Zelmer", мультиварку «REDMON» та стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 3117,54 грн. судового збору, 2536 грн. витрат на оплату послуг експертів, 375 грн. транспортних витрат експерта для забезпечення огляду автомобіля. Представник позивача [PERSON] уточнений первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог позивач та її представник вказали, що все вище перелічене майно було придбано [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти під час шлюбу, а також в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2011 року до реєстрації шлюбу. Пояснили, що позивач із серпня 2011 року вже почала проживати із [PERSON], однак у звязку з тим, що офіційно розірваний шлюб між нею та її колишнім чоловіком був 02.12.2011 року, представник [PERSON] вважає початком перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах 2-ге грудня 2011 року. Окрім того, зазначає, що підтвердженням даних обставин є реєстрація [PERSON] 28.12.2011 року за адресою реєстрації [PERSON] Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільно нажитого майна, бажала його розділити таким чином, щоб отримати грошову компенсацію за свою частку у спільному майні, так як меблі, побутова техніка знаходяться в особистій квартирі відповідача, гаражем із земельною ділянкою та автомобілем фактично користується тільки [PERSON], а [PERSON] проживає з батьками та спільною з відповідачем дитиною в м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, і не має власного житла, а тому потребує лише грошової компенсації. Також зазначила, що припинила фактичні шлюбні відносини з [PERSON] з травня 2015 року, забравши із собою персональний комп'ютер "Бравіа", кухонний комбайн "Zelmer", мультиварку «REDMON». [PERSON] уточнений первісний позов визнав частково (а.с. 176-177, т. 2), зокрема, визнав певне майно спільною сумісною власністю подружжя, погодившись із вказаною позивачем вартістю такого майна, а саме: гараж № 96 та земельну ділянку, на якій розташована гаражна будівля; легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску; кухонний набір меблів, витяжку «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку «Interline FZ 690 X», газову поверхню «Interline PM 606 XT», мийку «Interline ECD 163»; ліжко «Аннушка» 160 x 200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт.; мультиварку «REDMON»; мікрохвильову піч «SAMSUNG»; ноутбук «Apple MacBook Pro 15 with Retina display 2013 (Z0PT0003A)»; диван; персональний комп'ютер "Бравіа"; кухонний комбайн "Zelmer". Щодо визнання розсувних дверей 2400 x 2400 4 шт. (вартістю 7184 грн. 00 коп.) та шафи-купе вбудованої (вартістю 5920 грн. 00 коп.) спільною сумісною власністю подружжя заперечував, оскільки вважав, що дані речі є невідємною частиною його квартири і не підлягають поділу у звязку з тим, що при їхньому демонтажі вони втратять своє цільове призначення. Окрім того, вказав, що кронштейну настінного «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісла Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт.; телевізора «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабелю «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт. (загальною вартістю 12397 грн. 01 коп.), хлібопечі «REDMON RBM-M1900» (вартістю 3700 грн. 00 коп.), кухонного комбайну «BOSCH» (вартістю 1800 грн. 00 коп.), телевізора «PHILIPS» (вартістю 2039 грн. 00 коп.), пилососу «THOMAS» (вартістю 3500 грн. 00 коп.), електрочайника «Zekmer» (вартістю 350 грн. 00 коп.) в наявності на час припинення фактичних шлюбних відносин (з травня 2015 року) не було, так як деяке майно ще під час шлюбу із позивачем через пошкодження було викинуто, а деяке взагалі не придбавалось подружжям. Оскільки холодильник «HITAHI R-W 570AUC8» (вартістю 8000 грн. 00 коп.) був придбаний до реєстрації шлюбу із позивачем за особисті кошти [PERSON], вважав, даний холодильник своєю особистою власністю, хоча погоджувався із визначеною [PERSON] його вартістю. Відтак, на думку відповідача, вищевказане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю, внаслідок чого поділу не підлягає. Стосовно стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації за частку в спільному майні заперечував з підстав, викладених ним в зустрічній позовній заяві. Пояснив також, що проживав разом з [PERSON] з жовтня 2011 року по грудень 2012 року за адресою: [ADDRESS], проте у вказаній квартирі сторони проживали з жовтня 2011 року до реєстрації шлюбу не однією сімєю, а лише як знайомі, в різних кімнатах. Окрім того, дане житло було службовим, в ньому проживали також інші особи, в тому числі [PERSON] Оскільки остання мала особисті проблеми із батьками, [PERSON] зареєстрував [PERSON] 28.11.2011 року на її прохання в своїй особистій квартирі за адресою: [ADDRESS], куди в грудні 2012 року вони переїхали, будучи вже в офіційно зареєстрованому шлюбі. 09 липня 2015 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя персональний компютер марки «Бравіа» - вартістю 10000 грн. 00 коп., кухонний комбайн марки «Zelmer» - вартістю 1800 грн. 00 коп., грошові кошти, які були внесені [PERSON] на депозитний рахунок у Новодністровському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк»; здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя із врахуванням зазначеного ним у цьому позові майна. Під час судового розгляду 13.04.2016 року позивач за зустрічним позовом та його представник, неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно уточнили їх, зокрема, просили визнати спільною сумісною власністю подружжя персональний компютер марки «Бравіа» - вартістю 10000 грн. 00 коп.; кухонний комбайн марки «Zelmer» - вартістю 1800 грн. 00 коп.; грошові кошти, які були внесені [PERSON] на депозитний рахунок у Новодністровському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», в розмірі 4155 грн.; боргові зобовязання подружжя перед [PERSON] у сумі 423250 грн., що виникли на підставі боргових розписок від 12.08.2012 року та 09.09.2013 року. Спільне майно подружжя загальною вартістю 892550,10 грн. просили розділити наступним чином: залишити за [PERSON] гараж № 96 та земельну ділянку, на якій розташована гаражна будівля; легковий автомобіль марки «KIA Rio», 2013 року випуску; кухонний набір меблів, витяжку «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку «Interline FZ 690 X», газову поверхню «Interline PM 606 XT», мийку «Interline ECD 163»; ліжко «Аннушка» 160 x 200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт.; мікрохвильову піч «SAMSUNG»; ноутбук «Apple MacBook Pro 15 with Retina display 2013 (Z0PT0003A)»; диван; зобовязання [PERSON] та [PERSON] по поверненню спільного боргу подружжя у розмірі 423250 грн. [PERSON] згідно боргових розписок від 12.08.2012 року та 09.09.2013 року; залишити за [PERSON] мультиварку «REDMON»; персональний комп'ютер "Бравіа"; кухонний комбайн "Zelmer". Окрім того, просили припинити право власності [PERSON] на автомобіль, земельну ділянку та гаражну будівлю, що на ній розташована, та стягнути із відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] судовий збір. [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали уточнений зустрічний позов та просили його задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог вказали, що 12.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] позичили у [PERSON] 15000 дол. США на обмеблювання відремонтованої квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки коштів, що заробляло подружжя, не вистачало на купівлю одразу всіх меблів та побутової техніки. Також повідомив суду, що [PERSON] знала про даний борг, була присутня при передачі коштів [PERSON], а тому 15000 дол. США були отримані за її згодою та в інтересах сімї. В подальшому, позивач за зустрічним позовом зазначив, що 15000 дол. США витрачались також на лікування [PERSON], придбання туристичних путівок в Йорданію та побутові потреби сімї, при цьому повідомив, що ноутбук «Apple MacBook Pro 15» був придбаний ним за рахунок коштів, які подружжя накопичило на валютному депозитному рахунку. За борговою розпискою від 09.09.2013 року подружжя отримало від [PERSON] 40000 грн. на часткову оплату автомобіля марки «KIA Rio», 2013 року випуску, при цьому позикодавець передав 40000 грн. [PERSON] та [PERSON] шляхом перерахування даної суми із відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Ковель на рахунок автосалону ТОВ «Буковина-Авто». Позивач за зустрічним позовом вказав, що за жодною із боргових розписок грошові зобовязання виконані не були, позикодавець вимог до подружжя ще не предявляв, оскільки чекає на вирішення питання щодо розподілу майна подружжя. Стосовно грошових коштів в сумі 4155 грн., [PERSON] пояснив, що останні були витрачені [PERSON] не в інтересах сімї, так як були використані на оплату оренди квартири, де проживала відповідач після припинення фактичних шлюбних відносин. Представник відповідача [PERSON] уточнений зустрічний позов визнав частково, зокрема, підтвердив належність до обєктів спільної сумісної власності подружжя персонального комп'ютера марки "Бравіа" та кухонного комбайна марки "Zelmer", та погоджувався із залишенням даного майна разом із мультиваркою «REDMON» за [PERSON], оскільки воно на даний час перебуває у її фактичному володінні. Заперечував щодо віднесення грошових коштів в сумі 4155 грн. до спільного майна подружжя, однак визнав в подальшому (а.с. 250, т.1), що дані кошти були витрачені відповідачем не в інтересах сімї. Окрім того, [PERSON] повідомила, що про позику від [PERSON] вона не знала, згоди не надавала, про наявність боргових розписок їй стало відомо під час судового розгляду, заперечила щодо відсутності коштів на придбання меблів та побутової техніки, пояснивши, що вона та [PERSON] заробляли достатньо коштів для того, щоб придбати вищевказане спільне майно. Також повідомила, що подружжя не здійснювало ніяких витрат на придбання туристичних путівок та її лікування. Зазначила при цьому, що, якби вона знала про наявність таких значних боргових зобовязань перед [PERSON], подружжя витрачало б значно менше коштів, не придбавало би новий автомобіль та повернуло би певну частину боргу позичальнику. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши в сукупності письмові докази, висновок експерта, покази свідків, повно та всебічно зясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 10 серпня 2012 року, зареєстрували шлюб, від якого сторони мають спільну дитину, а саме, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 082181 від 10.08.2012 року (а.с. 11, т. 1) та свідоцтва про народження серії 1-МИ № 189241 від 23.11.2013 року (а.с. 12, т. 1). Сторони визнали, що фактичні шлюбні відносини були припинені з травня 2015 року, хоча шлюб офіційно розірвано в судовому порядку вже в липні 2015 року. Як вбачається із матеріалів справи, а також визнано позивачем і відповідачем, за час спільного подружнього життя вони придбали за спільні кошти гаражно-господарську будівлю № 96 (вартістю 75099 грн.), земельну ділянку, на якій розташований гараж, (вартістю 1834 грн.), які згідно договорів купівлі-продажу від 29.10.2013 року зареєстровані на імя [PERSON] (а.с. 15,17, т. 1); легковий автомобіль марки «КІА RIO» (вартістю 283548 грн. 70 коп.), 2013 року випуску, який відповідно до договору купівлі-продажу № 614515-Y00636 від 10.09.2013 року зареєстрований на імя [PERSON] (а.с. 7-9, т.1); кухонний набір меблів, витяжку марки «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку марки «Interline FZ 690 X», газову поверхню марки «Interline PM 606 XT», мийку марки «Interline ECD 163» (загальною вартістю 24415,40 грн.), що підтверджується видатковою накладною № ФОП-000038 від 29.10.2012 року (а.с. 23, т. 1); ліжко марки «Аннушка» 160*200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт. (загальною вартістю 8080 грн.), що підтверджується видатковою накладною № 00194 від 15.02.2013 року (а.с. 26, т. 1); мікрохвильову піч «SAMSUNG» (вартістю 1000 грн.); диван (вартістю 6500 грн.); стаціонарний персональний компютер марки "Бравіа" (вартістю 10000 грн.); кухонний комбайн марки "Zelmer" - вартістю 1800 грн., мультиварку марки «REDMON RBM-M1900» (вартістю 3500 грн.); ноутбук марки «APPLE Macboоk Pro 15 (МЕ293)» (вартістю 52523 грн.), що підтверджується накладною №6601 від 26.03.2015 року (а.с. 162, т.1). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60-61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 1 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відтак, з урахуванням положень чинного сімейного законодавства, визнання сторонами по справі певного майна обєктами спільної сумісної власності і погодження щодо його вартості, суд дійшов висновку, що гаражно-господарська будівля, земельна ділянка, легковий автомобіль «КІА RIO», 2013 року випуску, кухонний набір меблів, витяжка «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовка «Interline FZ 690 X», газова поверхня «Interline PM 606 XT», мийка «Interline ECD 163», ліжко «Аннушка» 160*200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові 2 шт., матрац «Evolution Sensetiv 160 x 200» 1 шт., мікрохвильова піч «SAMSUNG», диван, персональний компютер "Бравіа", кухонний комбайн "Zelmer", мультиварка «REDMON RBM-M1900», ноутбук «APPLE Macboоk Pro 15 (МЕ293)» є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. Також, судом встановлено, що 17.04.2015 року з особового рахунку 26358627287070980 [PERSON] було знято суму коштів, в тому числі, в розмірі 4155 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 196-199, т. 1), які, як пояснила сама позивач, були витрачені нею на оплату оренди квартири, де вона проживала після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] Відповідно до ст.. 63, ч. 1 ст. 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Абзацом 1-2 п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 (надалі Постанова №11) передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що, оскільки спільні кошти подружжя в сумі 4155 грн. були витрачені на оплату оренди квартири, в якій проживала [PERSON] після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON], без згоди останнього, дане майно (грошові кошти) використане не в інтересах сімї, а тому повинно враховуватись при поділі спільного майна подружжя. Згідно із п. 23 Постанови №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки [PERSON] заперечує існування на час припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] кронштейну настінного «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісла Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт., телевізора марки «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабелю марки «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт., хлібопечі «REDMON RBM-M1900», кухонного комбайну «BOSCH», телевізору «PHILIPS», пилососу «THOMAS», електрочайника «Zekmer», а позивач не надала суду належні та допустимі докази фактичного існування вищепереліченого майна станом на травень 2015 року, суд дійшов висновку, що дане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю і не підлягає відповідно поділу через фактичну відсутність останнього на час припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами. Разом з тим, суд не бере до уваги як докази наявності майна у відповідача товарний чек від 20.02.2013 року (а.с. 27, т.1), оскільки він підтверджує лише факт придбання кронштейну настінного «X-DIGITAL 30-52 PLB 109 M Black» 1 шт., крісла Новий стиль «Comfort GTP C-11» 1 шт., телевізора марки «SONY KDL-40 HX 853» 1 шт., кабелю марки «Extra Digital HDMI to HDMI 1.5 m v 1.3 (KD00AS 1500)» 1 шт. 20 лютого 2013 року, а не існування даного майна станом на травень 2015 року, окрім того, не містить вказівки на належність даного майна саме [PERSON] чи [PERSON], як і гарантійний талон на хлібопіч №285018 (а.с.32, т.1), пилосос «THOMAS» (а.с. 34, т.1), електрочайник «Zekmer» (а.с. 35, т.1). Також, судом встановлено, що розсувні двері 2400 x 2400 4 шт. та шафа-купе вбудована знаходяться в квартирі відповідача, виготовлені на замовлення під індивідуальні розміри приміщення та втратять своє цільове призначення внаслідок їх демонтажу, що визнано самими сторонами та їх представниками. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Відповідно до ст.. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що розсувні двері 2400 x 2400 4 шт. та шафа-купе вбудована є складовими частинами квартири №25 в буд. 5 м-ну «Сонячний» в м. Новодністровськ, яка є особистою приватною власністю [PERSON], а тому позовні вимоги в частині визнання даного майна обєктами права спільної сумісної власності та поділу їх в натурі задоволенню не підлягають за безпідставністю. Судом встановлено, що 02.12.2011 року [PERSON] ([PERSON]Д.) розірвала шлюб зі своїм попереднім чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.12.2011 року серії 1-ФП №062486 (а.с. 59, т.2), а з 28 грудня 2011 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS], за погодженням з відповідачем, який являється власником даної квартири. Сторони визнали, що [PERSON] проживала з грудня 2011 року по грудень 2012 року разом із [PERSON] за адресою - [ADDRESS], оскільки в особистій квартирі відповідача здійснювався ремонт. 12 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, а 23.11.2013 року у них народилася спільна дитина - [PERSON] Як вбачається із показів свідка [PERSON], яка живе в сусідній із [PERSON] квартирі, [PERSON] брала активну участь з 2011 року у ремонті квартири 25, що розташована в буд. 5, м-н «Сонячний», м. Новодністровськ, діти [PERSON] називали [PERSON] «мамою», а відносини між сторонами виглядали як відносини сімї. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою з 02.12.2011 року по 09.08.2012 року включно. Окрім того, суд відхиляє доводи [PERSON] щодо відсутності у відносинах із [PERSON] до реєстрації шлюбу характеру сімейних, так як вони спростовуються показами свідка [PERSON] та копією паспорта позивача за первісним позовом (а.с. 10-а, т.1), із якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована в квартирі [PERSON] ще до реєстрації шлюбу, окрім того, в подальшому подружжя зареєструвало офіційно шлюб, в якому в 2013 році народилась спільна дитина. Разом з тим, ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених в Постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, які на підставі ст. 360-7 ЦПК України обовязкові для суду, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Так, судом встановлено, що з 14.10.2011 року по 09.10.2012 року [PERSON] офіційно не працювала, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 184, т.2). Окрім цього, сторони визнали, що позивач не навчалась та не перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а [PERSON] вказала, що доказів на підтвердження отримання нею в даний період часів неофіційних доходів у неї немає. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що холодильник «HITAHI R-W 570AUC8», вартістю 8000 грн., який був придбаний сторонами під час спільного проживання , а саме, 09.08.2012 року, не є спільною власністю подружжя, оскільки [PERSON] не довела суду, що дане майно придбане внаслідок спільної праці сторін чи за спільні кошти, відтак поділу не підлягає. Окрім того, судом встановлено, що 12.08.2012 року [PERSON] видав на імя [PERSON] розписку про отримання від останнього позики в сумі 15000 дол. США, яку зобовязувався повернути до 12.08.2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 17, 100 т. 2) та показами свідка [PERSON] 09 вересня 2013 року відповідач за первісним позовом видав на імя [PERSON] ще одну розписку про отримання від останнього позики в сумі 40000 грн., яку зобовязувався повернути протягом двох років, що підтверджується розпискою (а.с. 18, 100 т. 2) та показами свідка [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Відповідно до правових висновків, викладених в Постанові ВСУ від 19.06.2013 року у справі №6-55ц13, які на підставі ст.. 360-7 ЦПК України обовязкові для суду, договір, що є укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи те, що [PERSON] заперечує ту обставину, що вона була обізнана та надавала згоду на надання [PERSON] боргових розписок [PERSON], а позивач за зустрічним позовом не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання 15000 дол. США та 40000 грн. в інтересах сімї, суд дійшов висновку, що договори позики, на підтвердження існування яких [PERSON] на користь [PERSON] були виписані боргові розписки від 12.08.2012 року та від 09.09.2013 року, укладені не в інтересах сімї, а тому боргові зобовязання за вищевказаними договорами позики при поділі майна подружжя враховані бути не можуть. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача за зустрічним позовом стосовно погодження з відповідачем взяття позики в сумі 15000 дол. США (що на день взяття позики, зі слів позивача за зустрічним позовом та свідка [PERSON], було еквівалентно 120000 грн.), на придбання меблів в квартиру 25, що розташована в буд. 5, м-н «Сонячний», м. Новодністровськ, та позики в сумі 40000 грн. на часткову оплату автомобіля подружжя, оскільки, аналізуючи зміст самих боргових розписок, стає очевидним відсутність в них вказівки на цільове використання позичених коштів та підписів [PERSON], які свідчили б про ознайомлення останньої із умовами боргових розписок. Окрім того, суд вважає, що докази, які були надані позивачем за зустрічним позовом на підтвердження відсутності у подружжя достатніх заробітків на придбання меблів, свідчать про зворотне, а саме, що подружжя мало фінансові можливості для придбання меблів та іншого спільно нажитого майна. Так, як вбачається із довідок про доходи (а.с.167-170, т.1, а.с. 173, т.2) та встановлено судом, [PERSON] за період перебування в офіційному шлюбі із [PERSON] отримав в загальному доходів на суму 177510,83 грн., зокрема, в 2012 році 23018,41 грн.(серпень грудень 2012 року), 2013 році 59359,31 грн., 2014 році 67534,51 грн., 2015 році 27598,60 грн. (січень травень 2015 року), а [PERSON] 17902,17 грн., в тому числі, 2012 рік 4852,17 грн. (жовтень грудень 2012 року), 2013 рік 13050 грн. (січень липень 2013 року), тобто сукупний дохід подружжя складав 195413 грн. Також сторони мали рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» із сумою 4354,98 грн. та валютний депозитний рахунок, на якому знаходився депозит в сумі 3739,44 дол. США, що підтверджується виписками по рахункам (а.с. 164, 196-210, т.1), із якого, як визнав [PERSON], були зняті кошти на придбання ноутбуку марки «APPLE Macboоk Pro 15 (МЕ293)», вартістю 52523 грн. Однак, суд не бере до уваги пояснення [PERSON] стосовно того, що подружжя взяло позику 15000 дол. США для обмлеблювання відремонтованої квартири, так як сторони повинні були придбати меблі одразу на значну суму коштів, оскільки ці доводи спростовуються накладною №ФОП-000038 від 29.10.2012 року (а.с. 23, т.1), накладною №00194 від 15.02.2013 року (а.с.26, т.1), накладною №6601 від 26.03.2015 року (а.с.162, т.1), довідками про доходи подружжя та виписками по рахункам, із яких вбачається, що сторони придбали меблі та компютер не одразу, а поступово, з певним проміжком часу, що узгоджується також із рівнем фінансових доходів сімї. Суд критично відноситься також до пояснень [PERSON], наданих ним в частині цільового призначення 15000 дол. США позики, оскільки позивач неодноразово їх змінював, вказуючи, в тому числі, і необхідність придбання меблів в квартиру, і придбання техніки, яку визнавав спільною сумісною власністю подружжя, і на лікування [PERSON], і на придбання вартісних туристичних путівок в Йорданію, і на побутові потреби, при цьому жодних підтверджень використання даних коштів на цілі, відмінні від придбання меблів та техніки, [PERSON] згідно ст. 10, 60 ЦПК України суду так і не надав. Доводи [PERSON] щодо надання [PERSON] позики в сумі 40000 грн. саме на придбання автомобіля КІА Rio шляхом перерахування позикодавцем даної суми коштів на рахунок ТОВ «Буковина-АВТО» спростовуються меморіальним ордером №@2PL735362 від 10.03.2013 року (а.с. 188, т. 1), де в графі призначення платежу вказано, що він отриманий від [PERSON], листом ТОВ «Буковина-АВТО» від 07.07.2015 року №94 (а.с.185, т.1), в якому зазначено платником 40000 грн. також [PERSON], та копією квитанції про оплату від 10.09.2013 року (а.с. 37, т.2), із якою вбачається, що [PERSON] є платником. Разом з тим, суд не бере до уваги довідку ПАТ «Київметробуд» від 21.01.2016 року (а.с. 174, т.2) про перебування позивача за зустрічним позовом 10.09.2013 року на робочому місці в м. Новодністровськ як підтвердження оплати саме [PERSON] 40000 грн. з м. Ковеля відповідно до квитанції про оплату від 10.09.2013 року (а.с. 37, т.2), так як дані обставини спростовуються дослідженими в сукупності іншими доказами, зокрема, відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.11.2015 року (а.с.137, т.2), меморіальним ордером, самою квитанцією про оплату та листом ТОВ «Буковина-АВТО». Суд критично відноситься також до показів свідка [PERSON] щодо обізнаності [PERSON] про існування боргу в сумі 15000 дол. США та 40000 грн., оскільки він, будучи чоловіком рідної сестри [PERSON], є зацікавленою особою. Окрім того, свідок вказав, що позичив 15000 дол. США в присутності [PERSON] та [PERSON], проте точно не знав цільового призначення позики, а боргова розписка писалась [PERSON] лише від свого імені. Натомість, другу розписку на 40000 грн. для придбання автомобіля [PERSON] отримав по пошті від [PERSON], у звязку з чим не знав, чи була присутня [PERSON] при її наданні та чи знала вона про існування останньої взагалі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи [PERSON] стосовно отримання позики від [PERSON] в інтересах сімї та за погодженням із [PERSON] не знайшли свого підтвердження, відтак в задоволенні зустрічної позовної заяви в частині врахування при поділі майна подружжя боргових зобовязань на загальну суму 423250 грн. слід відмовити за недоведеністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до майна, яке є спільної сумісною власності подружжя і підлягає поділу, належить: гаражно-господарська будівлю № 96; земельна ділянка, на якій розташована гаражна будівля; легковий автомобіль марки «КІА RIO»; кухонний набір меблів, витяжка марки «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовка марки «Interline FZ 690 X», газова поверхня марки «Interline PM 606 XT», мийку марки «Interline ECD 163»; ліжко марки «Аннушка» 160*200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові (2 шт.), матрац Evolution Sensetіv 160x200 (1 шт.); кухонний комбайн марки "Zelmer"; мікрохвильова піч марки «SAMSUNG»; диван; стаціонарний персональний компютер марки "Бравіа"; мультиварка марки «REDMON RBM-M1900»; ноутбук марки «APPLE Macboоk Pro 15 (МЕ293)»; грошові кошти в сумі 4155 грн.00 коп. Статтею 69 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (Правові позиції ВСУ, викладені в Постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-2811цс15). Частини 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачають, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відтак, суд, враховуючи ті обставини, що сторони не знайшли домовленості про поділ майна в добровільному порядку, наявність серед переліку спільного майна подружжя неподільних речей, а також відсутність згоди [PERSON] на сплату [PERSON] компенсації за частку в спільному майні подружжя, дійшов висновку про необхідність поділу вищевказаного майна в натурі із врахуванням інтересів кожної сторони, не відступаючи при цьому від принципу рівності часток подружжя в спільній сумісній власності. Так, зважаючи на визнання [PERSON] зустрічного позову [PERSON] в частині залишення за нею кухонного комбайну марки "Zelmer" - вартістю 1800 грн.; стаціонарного персонального компютеру марки "Бравіа" - вартістю 10000 грн. та мультиварки марки «REDMON RBM-M1900» - вартістю 3500 грн., та з урахуванням того, що все інше майно знаходиться в квартирі [PERSON], яка належить йому на праві особистої приватної власності, а нерухомість у вигляді гаражної будівлі та земельної ділянки в м. Новодністровськ, тобто по місцю проживання [PERSON], а не [PERSON] (м. Южноукраїнськ, Миколаївська область), суд дійшов висновку, що у власності [PERSON] слід залишити гараж, земельну ділянку, на якій розташована гаражна будівля, кухонний набір меблів, витяжку марки «Faber Maxima HIP GR/X A 60», духовку марки «Interline FZ 690 X», газову поверхню марки «Interline PM 606 XT», мийку марки «Interline ECD 163»; ліжко марки «Аннушка» 160*200 + підйомний механізм, тумбочки приліжкові (2 шт.), матрац Evolution Sensetіv 160x200 (1 шт.); мікрохвильову піч марки «SAMSUNG»; диван; ноутбук марки «APPLE Macboоk Pro 15 (МЕ293)», в загальному на суму 169451,40 грн., а у власності [PERSON] - легковий автомобіль марки «КІА RIO», кухонний комбайн марки "Zelmer", стаціонарний персональний компютер марки "Бравіа", мультиварку марки «REDMON RBM-M1900», грошові кошти в сумі 4155 грн. (витрачені нею не в інтересах сімї), а всього майна на загальну суму - 303003 грн. 70 коп. При цьому, необхідно припинити право власності [PERSON] на гаражну будівлю та земельну ділянку, а [PERSON] на легковий автомобіль, із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] 66776,15 грн. ((303003,70 - 169451,40) / 2 = 66776,15) в рахунок компенсації вартості його частки в спільному майні подружжя. На думку суду, такий поділ майна являється справедливим, обєктивним та рівнозначним. Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 (надалі Постанова №10) розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (надалі Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Так судом встановлено, що зустрічний позов було подано 09.07.2015 року, при цьому сплачено 243,60 грн. судового збору (а.с.155, т.1), 03.11.2015 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог та доплатив 3604,91 грн. судового збору (а.с. 50, т.2), а 13.04.2016 року позивач за зустрічним позовом подав заяву про уточнення позовних вимог, із якої вбачається, що ціна позову становить 892550,10 грн., не доплативши разом з тим судовий збір за збільшені позовні вимоги. За таких обставин, з урахуванням того, що заява про уточнення позовних вимог була подана в 2016 році, а ціна вже остаточно збільшеного зустрічного позову становить 892550,10 грн., суд дійшов висновку, що з [PERSON] на підставі ч. 4 Закону № 3674-VI слід стягнути різницю судового збору, що підлягає сплаті, та вже сплаченого судового збору, а саме, в розмірі 3041, 49 грн. (6890-3604,91-243,60=3041,49), беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року 1378 грн. У відповідності до п. 35, 36, Постанови №10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом було частково задоволено позовні вимоги за первісним позовом на суму 472455,10 грн. зі 499557,02 грн., понесені [PERSON] судові витрати підлягають стягненню з відповідача у частці, що становить 0,95. Так, судом встановлено, що [PERSON] сплатила 3654 грн. судового збору за подання первісного позову (а.с.1, т.1), 121,80 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.110, т.1), 1536 грн. на оплату послуг експерта (а.с. 172, т.2), при цьому представник позивача [PERSON] на підтвердження здійснених [PERSON] витрат на оплату вартості переїзду судового експерта з м. Вінниці у м. Новодністровськ подав квитанцію на 375 грн. (а.с.171, т.2). Відповідно до ст.ст. 79, 86 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Відтак, враховуючи те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат, пов'язаних із переїздом до іншого населеного пункту експерта, так як квитанція №018476011197 вказує на зняття готівки в сумі 375 грн., а не на оплату відповідних витрат, та зважаючи на те, що [PERSON] визнав понесені [PERSON] вищезазначені витрати в частині 175 грн., суд дійшов висновку, що позивач підтвердила здійснені нею судові витрати в загальному на суму 5483,80 грн. (3654+121,80+1536+175=5486,80), відтак на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] понесені нею судові витрати в сумі 5212,46 грн. (0,95*5486,80=5212,46). Разом з тим, суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] про необхідність стягнення з відповідача понесених [PERSON] судових витрат в сумі 1000 грн. на оплату послуг експерта, оскільки останні нічим не підтвердженні та по своїй суті такими не являються з огляду на те, що ці витрати були здійснені позивачем до подачі позову до суду, а тому на підставі ст.86 ЦПК України не можуть вважатись витратами на проведення судової експертизи. Так як, судом було частково задоволено позовні вимоги за зустрічним позовом на суму 472455,10 грн. зі 892550,10 грн., понесені [PERSON] судові витрати підлягають стягненню з відповідача у частці, що становить 0,53. З урахуванням понесених [PERSON] судових витрат, які складаються із сплаченого та такого, що підлягає стягненню на користь держави, судового збору, що становлять в загальному 6890 грн., з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 3651,70 грн. (0,53*6890=3651,70). На підставі ст.ст. 60, 63, 65, 69-71, 74 СК, ст.ст. 187, 190, 368, 372 ЦК України, ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI та

Outcome: partial