Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними вище позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання недійсним договору факторингу. Посилався на те, що 03.11.2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/1106/88-199, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000 доларів США. У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено іпотечний договір №2501/1106/88-199-Z-1 від 03.11.2006 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку належні йому на праві власності приміщення житлового будинку за адресою м.Чернівці вул.Шевченка,94, загальною площею 49,10 кв.м. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.10.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 176369 грн. 21 коп. Також позивач вказував на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до якого банк відступив право вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року, а також право вимоги за іпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1. Того ж дня між ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні інціативи» було укладено договір факторингу, за яким ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» відступило ТОВ «Кредитні інціативи» право вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року, а також право вимоги за іпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1. Вказані договори факторингу, на думку позивача, є недійсними в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року, а також права вимоги за іпотечним договором від 03.11.2006 року у звязку з недодержанням сторонами в момент їх вчинення вимог ст.203 ЦК України. Зокрема, вважає, що стаття 512 ЦПК України передбачає можливість заміни кредитора у зобовязанні, а саме можливість відступлення права вимоги кредитора у зобовязанні, а не відступлення права стягнення грошових коштів на підставі судового рішення. Можливість відступлення виконання судового рішенння іншій особі чинним законодавством не передбачена. Тому з ухваленням та набранням законної сили рішенням суду правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ним грунтуються вже не на підставі кредитного договору, а на підставі судового рішення, цивільно-правові відносини змінилися на адміністративні. Правове регулювання зазначених відносин повинно здійснюватись за допомогою Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу №15 від 28.12.2012 року відступило ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» недійсне право грошової вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року. У звязку з недійсністю відступлення права грошової вимоги за основним кредитним договором вважається недійсним і відступлення прав грошової вимоги за іпотечним договором. Крім того, договір про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є недійсним, оскільки права за цим договором передала особа, яка їх не отримувала та не мала взагалі. Також позивач посилався на те, що оскільки між дійсним іпотекодержателем ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» нотаріально-посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором не укладався, незважаючи на те, що відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» та договором факторингу, а тому до ТОВ ФК «Вектор Плюс» не перейшло право вимоги за іпотечним договором та з цієї причини не могло бути відчуджене ТОВ «Кредитні ініціативи». Просив визнати недійсним договір факторингу від 28.11.2012 року, що був укладений між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року. Також просив визнати недійсним недiйсним договiр № 2187 вiд 28.11.2012 року про передачу прав за iпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1вiд 03.11.2006 року, укладеним мiж ТОВ «Факторингова компанiя «Вектор Плюс» та ТОВ«Кредитнi iнiцiативи», посвiдчений приватним нотаргусом [PERSON] в частині передачi ТОВ "Кредитнi iнiцiативи" права за Iпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1 вiд 03.11.2006 року, укладеним мiж ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], вiдповiдно до Додатку N 1 до Договору про передачу прав за iпотечним договором, укладеним 28.11. 2012 року мiж Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "Кредитнi iнiцiативи". Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» у судове засідання не зявився, у поданих до суду письмових запереченнях позов не визнав, просив розглянути справу у його відсутності. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача ТОВ «ФК«Вектор плюс» у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 03.11.2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/1106/88-199, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.06.2011 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних. У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено іпотечний договір №2501/1106/88-199-Z-1 від 03.11.2006 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку належні йому на праві власності приміщення житлового будинку за адресою м.Чернівці вул.Шевченка,94, загальною площею 49,10 кв.м. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.10.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 176369 грн. 21 коп. (а.с.7-8). В подальшому 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до якого банк відступив право вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року. Окрім того, між сторонами було укладено нотаріально-посвідчений договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Згідно п.1.1. Договору сторони погодили, що відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору разом із відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу №15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги заборгованостей за іпотечними договорами, які визначені договором, в тому числі і право вимоги за іпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1. З моменту набуття чинності цим Договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобовязання первісного іпотекодержателя як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Первісний іпотекодержатель протягом пяти робочих днів з дня набуття чинності цим Договором зобовязаний забезпечити внесення змін і додаткових відомостей до запису у Державному реєстрі іпотек та Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо відступлення новому іпотекодержателю прав за іпотечними договорами (п.1.4 Договору). Того ж дня між ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні інціативи» було укладено договір факторингу, за яким ТОВ Факторингова компанія «Вектор плюс» відступило ТОВ «Кредитні інціативи» право вимоги за кредитним договором №2501/1106/88-199 від 03.11.2006 року (а.с.15-32). Згідно умов договору сторони погодили, що клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому цим договором (пункт 2.1 Договору). Права вимоги в контексті цього договору права грошової вимоги клієнта щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст.1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією. Також між сторонами було укладено нотаріально-посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором. Згідно п.1.1. Договору сторони погодили, що відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору разом із відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу №15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги заборгованостей за іпотечними договорами, які визначені договором, в тому числі і право вимоги за іпотечним договором №2501/1106/88-199-Z-1. З моменту набуття чинності цим Договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобовязання первісного іпотекодержателя як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. (п.1.4 Договору). Як вбачається з поданої до суду заяви, позивач у якості підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними зазначає про те, що сторонами не було додержанно в момент їх вчинення вимоги ст.203 ЦК України. Крім того, правочини було укладено всупереч вимогам ст.512 ЦК України, оскільки відступлено виконання судового рішення іншій особі. Розглядаючи наведені доводи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 Кодексу). Згідно ст.1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Отже, чинним законодавством не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги, тобто така операція може бути здійснена і по відношенню до фізичних осіб. Даючи оціну відповідності оспорюваних правочинів вимогам Закону, суд зауважує таке: Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не пердбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Підстави заміни кредитора у зобовязанні визначенні статтею 512 ЦК України. Так, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові ( ст.513 Кодексу). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 Кодексу). Таким чином, проаналізувавши зазначені вище положення закону, суд зауважує, що будь-яких обмежень відступлення права вимоги (за вийнятком випадків, передбачених ст.515 ЦК України) законом не передбачено, а тому воно можливе на будь-якій стадії процесу, в тому числі і на стадії виконання судового рішення, яке є завершальною стадією реалізації права особи на суд. У разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові суду № 6-122цс13 від 20.11.2013 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Крім того, необгрунтованими суд вважає доводи позивача про те, що договір про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є недійсним, оскільки між дійсним іпотекодержателем ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» нотаріально-посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором не укладався. Так, копія зазначеного договору наявна у матеріалах справи та була досліджена судом, з неї вбачається, що договір було нотаріально-посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Також суд враховує, що у Державному реєстрі іпотек наявне обтяження, зареєстроване на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, згідно якого іпотекодержателем є ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.14). З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що оспорювані договори вчинено відповідно до вимог діючого законодавства, їх зміст відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, не суперечить вимогам чинного законодавства та спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України підстави для визнання вказаних правочинів недійсними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed