Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

25.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кам`янець-Подільської міської ради, [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про визнання недійсним рішення, акту. В обгрунтування заяви зазначає, що рішенням сесії Кам`янець-Подільської міської ради №82 від 14.08.2012 року передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, яка являється суміжною по відношенню до ділянки, користувачем якої являється [PERSON] , що розташована по [ADDRESS] та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №828476. Вважає, що зазначене рішення та Державний акт мають бути скасовані, оскільки земельна ділянка передана у власність [PERSON] без погодження меж з суміжним землекористувачем. Дана земельна ділянка передалася у власність без встановленого заїзду на ділянку. Влаштування проїзду до будинковолодіння [ADDRESS] шляхом вилучення належної на праві користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є фактичним вилученням земельної ділянки у позивача, як землекористувача без відповідного рішення про таке вилучення, що суперечить порядку вилучення земельної ділянки. Відповідно договору дарування від 22.02.1989 року позивачу перейшов у власність житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами , що розташований за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1 605 кв.м.. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду було зупинено провадження в справі на строк оформлення спадщини після смерті позивача. 14.11.2017 року ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду провадження в справі поновлено. 06.06.2019 року [PERSON] , [PERSON] - законний представник малолітнього - [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з уточненою позовною заявою до Кам`янець-Подільської міської ради, Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про визначення недійсним рішення сесії Кам`янець-Подільської міської ради про передачу у власність земельної ділянки, Державного акту на право власності на земельну ділянку та рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння. В обгрунтування заяви зазначають, що являються спадкоємцями майнових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом від 29.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу, Павлик Н.П., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №65. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 1 605 кв.м.. Рішенням сесії Кам`янець-Подільської міської ради №82 від 14.08.2012 року у власніть [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , яка являється суміжною по відношенню до ділянки користувачем якої був на той час [PERSON] та 16.10.2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №828476. Вважають, що зазначене рішення та Державний акт мають бути скасовані, оскільки земельна ділянка передана у власність [PERSON] без погодження меж з суміжним землекористувачем. було порушено вимоги п.1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3/647 та ст.2 ЗУ «Про землеустрій». Земельна ділянка передалася у власність без встановленого заїзду до неї, так як після передачі у власність земельної ділянки лише через рік - 13.09.2013 року рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міськради №1124 було надано дозвіл на виготовлення проектної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] із належної [PERSON] на праві користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку для влаштування проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Просить визнати недійсним рішення сесії Кам`янець-Подільської міської ради №82 від 14.08.2012 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га. за адресою розташування - [ADDRESS] , просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №928476, від 16.10.2012 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6810400000:04:001:0159. Також просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №1124 від 13.09.2013 року «Про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , яка є законним представником неповнолітнього - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили позов задовольнити. Представник Кам`янець-Подільської міської ради та Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради - Зюзіна Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що Кам`янець - Подільською міською радою при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] та Виконавчим комітетом Кам`янець - Подільської міської ради не були порушенні права і законні інтереси позивачів, оскільки земельна ділянка їм в користування не передавалась. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради , [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала , посилаючись на ті обставини що в результаті задоволення позову будуть захищенні права і законні інтереси неповнолітньої дитини. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням сесії Кам`янець-Подільської міської ради №82 від 14.08.2012 року передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою [ADDRESS] . З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 16 жовтня 2012 року на підставі рішення сесії Кам`янець-Подільської міської ради №82 від 14.08.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №681040001000375 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, розташована по [ADDRESS] . Рішенням Кам`янець - Подільського міського суду від 26 квітня 2005 року визнано за [PERSON] право власності на новозведений житловий будинок по [ADDRESS] (т. 2 , а.с. 259 ). З копії свідоцтва про шлюб (т. 1, а.с. 135 ) вбачається. що після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до договору дарування від 22.02.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, Шевцовою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №І-958 [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1605 кв.м. ( Т. 3 а.с. 14 - 15). Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 15 вересня 1994 року за № 911 було закріплено за домоволодінням по [ADDRESS] земельну ділянку площею 1605 кв.м. , з даного рішення також вбачається, що [PERSON] користується земельною ділянкою в межах закріпленої площі і самовільне захоплення земельної ділянки відсутнє ( т. 3 а.с. 57). Суд бере до уваги дане рішення, оскільки Земельний кодекс України в редакції закону 1993 року передбачав можливість міськими радами делегування повноважень по вирішенню земельних питань виконавчим комітетам відповідних рад. З копії свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Глушковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, актовий запис № 9 від 01 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с.Слобідка Глушковецька Ярмолинецького району Хмельницької області. Згідно заповіту від 29.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу, Павлик Н.П., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №65, (т. 1 а.с. 201) [PERSON] заповідав в рівних частинах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки , що знаходяться за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст..1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Враховуючи, що [PERSON] заповідав земельну ділянку позивачам. яка закріплена за домоволодінням , всю, а не частину , то на думку суду в користування позивачів в рівних частинах перейшло право на користування земельною ділянкою, яка закріплена за домоволодінням, площею 1605 кв.м. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області, Н.П.Павлик, вбачається, що спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] в рівних частинах є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] . Спадковим майном є: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] на землі Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області. З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.04.2019 року за №1642299774 вбачається, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . З копії рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 13.09.2013 року за №1124 «Про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] вбачається, що надано Департаменту житлової політики, доріг та інфраструктури дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на влаштування проїзду до домоволодіння за адресою: [ADDRESS] згідно схеми. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст.. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Тобто , Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, приймаючи рішення від 13.09.2013 року за №1124 «Про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] », перевищив свої повноваження виконавчого органу місцевого самоврядування , оскільки на засіданні виконавчого комітету вирішив питання що стосувалося земельних правовідносин, яке відносилось до виключних повноважень Кам`янець-Подільської міської ради. Оспорюваним рішенням Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради було порушено порядок вилучення земельних ділянок з користування громадян , передбачений ст..149 ЗК України, порядок зміни цільового використання вилученої земельної ділянки з «Земель житлової забудови» на «Землі загального користування» , чим було порушено вимоги ст. 19, 20 Земельного кодексу України. Відповідно ст..149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, в тому числі - землі житлової та громадської забудови. Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою. Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до наказу державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року за № 548 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» (далі - КВЦПЗ) до Земель житлової забудови відносяться земельні ділянки за Кодом КВЦПЗ 02.01 - Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а проїзди за КВЦПЗ відносяться до підрозділу 18.00 - Земель загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування). Відповідно до п. а ч. 1 ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. З копії матеріалів до рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 13.09.2013 року за №1124 «Про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] » ( т. 1, а.с. 45 - 53) вбачається, що при підготовці цього рішення не виготовлявся проект землеустрою чим було порушено порядок зміни цільового використання земельної ділянки. І з цих підстав оспорювань рішення підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст.. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). 2. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Відповідно до ст.. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04), § 166 - 168). Поняття «майно» у першій частині статті 1 Протоколу № 1 є автономним поняттям, яке охоплює як «існуюче майно», так і активи, в тому числі позови, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні, «законне очікування». «Майно» містить права «in rem» та «in personam». Термін охоплює нерухоме і рухоме майно та інші майнові інтереси. Поняття «майно» має автономне значення, яке є незалежним від офіційної класифікації у національному законодавстві і не обмежується правом власності на фізичні товари: деякі інші права та інтереси, які складають активи, також можуть розглядатися як «права на майно», і таким чином, як «майно» для цілей цього положення. Питання, яке необхідно розглянути в кожному випадку, полягає в тому, чи обставини справи, якщо їх розглядати в цілому, надавали заявникові право власності на матеріально-правові інтереси, захищені статтею 1 Протоколу № 1 Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява N 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява N 43768/07)). З копії матеріалів до рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 13.09.2013 року за №1124 «Про дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення робіт по влаштуванню проїзду до домоволодіння за адресою [ADDRESS] » ( т. 1, а.с. 45 - 53) вбачається, що підставою для підготовки проекту оспорюваного рішення було особисте звернення [PERSON] на прийомі в міського голови 17 липня 2013 року з приводу влаштування проїзду до житлового будинку по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 53) та Службова записка Директора департаменту містобудування та архітектури, головного архітектора міста від 29 липня 2013 року. Тобто втручання в право на користування земельною ділянкою [PERSON] , який на той час був власником домоволодіння по [ADDRESS] , а в подальшому позивачів, які внаслідок спадкування майнових прав набули право власності на домоволодіння по [ADDRESS] , стало влаштування окремого проїзду до домоволодіння окремої громадянки. Тобто , при прийнятті даного рішення, Виконавчий комітет керувався інтересами не територіальної громади , а інтересами окремої громадянки - необхідністю влаштування окремого проїзду від її домоволодіння до центральної вулиці мікрорайону «Підзамче». Хоча рішенням Виконавчого комітету Кам`янець - Подільської міської ради народних депутатів ( т. 1 а.с. 93) від 23 травня 1985 року за № 187 виділялася земельна ділянка за зверненням батька відповідачки [PERSON] - [PERSON] із земельної ділянки його матері , яка на той час мала адресу : [ADDRESS] . Житловий будинок по [ADDRESS] був збудований батьками відповідачки [PERSON] , коли вона була ще неповнолітньою , що підтверджується рішенням Кам`янець - Подільського міського суду від 26 квітня 2005 року , яким визнано за неповнолітньою [PERSON] право власності на новозведений житловий будинок по [ADDRESS] (т. 2 , а.с. 259 ). Тобто , побудова житлового будинку , на земельній ділянці без відсутності окремого виїзду на вулицю Папаніна, була здійснена за ініціативою батьків позивачки і відсутність цього виїзду передбачалася з самого початку користування даною земельною ділянкою. З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] (т. 1 а.с. 114 - 155) передбачено здійснення виїзду з земельної ділянки по [ADDRESS] на ситуаційному плані ( т. 1 а.с. 124) ,та цей же виїзд позначено в технічному паспорті на домоволодіння (т. 1 а.с. 137) зі сторони городу та схеми розташування тупикового проїзду (т. 1 а.с. 51) , на якому позначений проїзд до земельної ділянки [PERSON] зі сторони городу. Тобто в даному випадку втручання Виконавчого комітету у право власності, було здійснено незаконним органом - ст.. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , у спосіб - не передбачений чинним законодавством - ст.. 19, 20, 21, 149 ЗК України, при прийнятті оспорюваного рішення інтереси суспільства не враховувалися взагалі , що призвело до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про те, що виконавчим комітетом не були порушенні права і законні інтереси позивачів, оскільки відсутнє рішення про передачу їм земельної ділянки в користування і позивачі не надали доказів щодо площі земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування, належного позивачам, житлового будинку, спростовуються копією заповіту [PERSON] , в якому він вказав, що заповідав позивачам земельну ділянку . яка закріплена за будинком. Крім того , з схеми розташування тупикового проїзду (т. 1 а.с. 51) в масштабі 1:1000 , на якому позначений проїзд до земельної ділянки [PERSON] через територію домоволодіння по [ADDRESS] вбачається. що відстань від проїзду до найближчого кутка житлового будинку позивачів становить 3 міліметри , тобто відстань від межі проїзду до стіни житлового будинку позивачів становить три метри. З копії Генерального плану розташування об`єкта будівництва - тупікового проїзду (т. 1 а.с. 76) виготовленого в масштабі 1:500 вбачається, що для проїзду вилучається земельна ділянка площею 270 кв.м. (0,0270 га), ширина проїзду з огорожею проїзду становить 4,50 м. ( 3,50 м. - сам проїзд і по 0,50 м. - огорожа з кожної сторони проїзду, що становить на плані ширину 8,5 мілімертів. Однак відстань від межі огорожі проїзду до найближчого кута будинку ( який є найближчою точкою будинку) на плані становить 9 мм, що відповідно до масштабу становить 4,50 метра. Відповідно до п. 3.25 * ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень , затвердженого Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 N 44, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до будинку слід брати від найбільш виступної конструкції стіни. Відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень , затвердженого Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 N 443.22 , який був дійсним на час прийняття оспорюваного рішення , у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних роїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Однак на порушення вимог п. 3.22 ДБН 360-92** проект будівництва проїзду ( т. 1 а.с. 76 - 77) не передбачає наявності кільцевого розвороту радіусом не менше 10 метрів чи майданчика для розвороту 12 метрів х 12 метрів. Крім того на порушення вимог 3.22 ДБН 360-92** за даними проекту будівництва проїзду ( т. 1 а.с. 76 - 77), він буде розташовуватись ближче ніж за п`ять метрів до стіни житлового будинку позивачів. А це вже є пряме порушення державних будівельних норм, а також порушення прав і законних інтересів позивачів. Відповідно ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак представником Виконавчого комітету Кам`янець - Подільської міської ради не було надано суду жодного доказу на підтвердження законності оспорюваного рішення. В задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] - законного представника малолітнього [PERSON] , [PERSON] до Кам`янець-Подільської міської ради, [PERSON] , про визнання недійсним рішення Кам`янець - Подільської міської ради за № 82 від 14 серпня 2012 року про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га. та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 928476 від 16 жовтня 2012 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку . кадастровий номер : 6810400000:04:001:0159, відмовити. При відмові в задоволенні позову суд враховує, що позивачі позовні вимоги обґрунтовують тими обставинами, що при передачі земельної ділянки у власність відповідачки не було здійснення погодження меж її земельної ділянки, з сусіднім землекористувачем [PERSON] . Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки). За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічна позиція вказана в Постанові ВП ВСУ від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/175-ц. Враховуючи, що позивачі не обґрунтовують позов в частині визнання недійсним рішення Кам`янець - Подільської міської ради за № 82 від 14 серпня 2012 року про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га. та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 928476 від 16 жовтня 2012 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку . кадастровий номер : 6810400000:04:001:0159, порушенням прав позивачів, як користувачів земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням по : [ADDRESS] , то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial