Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

11 березня 2014 року позивач поштовим відправленням направив до суду позовну заяву, в якій посилався на те, що на підставі кредитного договору № 77.1/АК-01024.08.2 від 13 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та [PERSON], останній отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 31192,26 доларів США під 7,7 % річних, строком до 13 червня 2015 року. Цього ж дня в забезпечення договору між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АА 0124.08.2-3, а між вказаною банківською установою та Лук»яненком А.Ю. - договір поруки. Станом на 12 серпня 2013 року свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, у позові поставлено питання про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 137 004,06 доларів США, яка складається з 20 837,94 доларів США - заборгованості за кредитом, 2 386,09 доларів США - заборгованості по сплаті відсотків, 113 178,54 доларів США - заборгованості по сплаті пені, 2 335,60 доларів США - заборгованості по сплаті 3 % річних та 19,11 доларів США суми інфляційних витрат. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову повністю підтримав з підстав, у ньому зазначених, просив їх задовольнити. Вважає, що строк давності пропущено не було, оскільки його слід обраховувати з моменту закінчення строку дії договору, тобто з 13 червня 2015 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, заявивши суду про застосування позовної давності до заявлених вимог про стягнення основної заборгованості за кредитом, відсотків та пені, оскільки, поряд зі встановленим строком дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що в свою чергу дає підстави вважати, що нарахована банком заборгованість суперечить вимогам ст.ст. 257, 258 ЦК України, а також вважаючи, що заборгованість за інфляційними витратами неправомірно нарахована відповідачу, оскільки валютою кредитного зобов»язання є долар США. Відповідач [PERSON]»яненко А.Ю. в судове засідання жодного разу не з»являвся, хоча про дату та час розгляду справи був завчасно повідомлений. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Заслухавши представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2008 року, між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01024.08.2, за яким останній отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 31 192,26 доларів США під 7,7 % річних, строком до 13 червня 2015 року, цього ж дня в забезпечення договору даною банківською установою з Лук»яненком А.Ю. було укладено договір поруки, а з [PERSON] договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-0124.08.2-3. За розрахунками банку станом на 12 серпня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 20837,94 доларів США та складається з суми заборгованості по кредиту 20 837,94 доларів США, суми відсотків по кредиту 2 386,09 доларів США, загальної суми пені 113 178,54 доларів США, загальної суми 3% річних 2335,60 доларів США та суми інфляційних витрат 19,11 доларів США (т.1 а.с. 46). Сторони у Кредитному договорі встановили як строк його дії - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафів, передбачених цим Договором (п. 7.6.), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 13 червня 2015 року. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Із правової позиції Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах у справі № 6-116/цс 13, вбачається наступне. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої щомісячні зобов»язання з погашення кредиту та процентів по Кредитному договору, але з вимогами про стягнення цієї заборгованості, дату та суму якої Банком розраховано станом на 12.08.2013 року, позивач звернувся 11.03.2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.3.1.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 371,34 доларів США до «10»-го числа (включно) кожного місяця та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, визначеному відповідно до п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., а також встановлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Враховуючи, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісячно до «10» -го числа (включно) кожного календарного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення: простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості несплачених процентів за період по 11 березня 2011 року (враховуючи момент пред»явлення позову) пред'явлені після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем , і підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності та застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 267 ЦК України судом не встановлено, правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Разом з тим, строк позовної давності до вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за період з 11 березня 2011 року по 12 серпня 2013 року, оскільки саме на цю дату пред»явлено позовні вимоги, а пені, відповідно, з 11 березня 2013 року по 12 серпня 2013 року, не сплинув. Крім того, ст. 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів. Аналогічні положення містяться у з п. 5.3. Кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право в повному обсязі вимагати в односторонньому порядку дострокового повернення наданих кредитів, сплати нарахованих за ними процентів за фактичний термін їх користування, а також відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього Договору. Згідно ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України,у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у даній справі 13 червня 2015 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. На підставі вищевикладеного та наданого позивачем розрахунку задоволенню підлягають вимоги про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 18 930,50 доларів США, з яких: 16 804,85 доларів США ( (8540,52 + 10037,74) -1773,41)) - заборгованість по кредиту; 2 125,65 доларів США - заборгованість по процентам ((2221,49 260,44) +164,60) . З правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України) суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 3.6.), розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог простягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Іншими словами, виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік. Позивач просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у загальному розмірі 113 178,54 доларів США, з яких пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом дорівнює 76212,04 доларів США, за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 21856,69 доларів США. За період, у рахуванням позовної давності, тобто з 11.03.2013 року по дату, яку визначив позивач кінцевою для нарахування заборгованості позивачу по даній справі - 12.08.2013 року, пеня складається з 22 920,85 доларів США за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 5 804, 41 доларів США пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення. При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] фактично повністю припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з січня 2013 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогою про дострокове повернення кредиту Банк звернувся 11 березня 2014 року. Таке затягування звернення до суду з позовом надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені в розмірі 113 178,54 доларів США, що значно перевищує розмір основної заборгованості, в той час, коли відповідачем не сплачено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20837,94 доларів США. Конституційний Суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Оскільки матеріали справи не місять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, та, враховуючи положення ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 50 відсотків від загальної суми несплаченого тіла кредиту (20 837,94 доларів США), а саме до 10 418,97 доларів США. Такий розмір пені суд вважає таким, що відповідає загальними засадам цивільного судочинства. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена умовами Кредитного договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних, передбачених законом, а саме ст. 625 ЦК України, оскільки застосування відповідальності за законом та за умовами договору може призвести до подвійної відповідальності, а за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 31 192,26 доларів США. З розрахунку заборгованості вбачається, що місячна плата за обслуговування кредиту визначена у іноземній валюті та становить 371,34 доларів США. Як передбачено нормами закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом умов договору щодо місячної плати за обслуговування кредиту, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Враховуючи вищезазначене, позов в частині стягнення суми інфляційних витрат задоволенню також не підлягає. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON]»яненком А.Ю. 13.06.2008 року було укладено договір поруки . Згідно п. 1.1 цього договору Поручитель, тобто Лук»яненко А.Ю., зобов»язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором № 77.1/АК-01024.08.2 від 13.06.2008 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків,якщо інше не вказано договором поруки. Оскільки відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит, тобто позивач з свого боку виконав умови договору, а сам відповідач у свою чергу не сплачував позивачу рівних часток сум кредиту кожного місяця, відсотків на погашення кредиту, як то передбачає укладений договір, а тільки періодично та частково, тобто, він неналежним чином виконував свої зобов'язання по вказаному договору, з відповідачів солідарно на користь позивача необхідно стягнути заборгованість , що у зв»язку з цим утворилась. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає також стягненню у рівних частках судовий збір у розмірі 1827 грн. з кожного На підставі ст.ст. 254, 256-257, 258, 261, 264, 267, 258,526, 554, 610-611, 614, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial