Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна\~заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] в якій просили позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовну заяву представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196354771 від 15.01.2020р. на підставі передавального акту виданого 11.10.2019 AT Альфа Банк" та AT "Укрсоцбанк". приватним нотаріусом Папським А.Е. здійснено реєстрацію права власності за AT "Альфа Банк" на квартиру загальною площею 79.1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 230158644 від 29.10.2020 року Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . відповідно до запису про право власності № 50656274. Тобто, з 15.01.2020 року AT Альфа Банк" набув права власності на вищевказану квартиру. Позивачу стало відомо що у спірній квартирі, зареєстровані відповідачі, які мали право проживати в якій коли власником був [PERSON] . Дані обставини стали підставою звернення до суду. Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 25.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи. суд вважає про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» відповідно до запису про право власності № 50656274, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 230158644 від 29.10.2020 року (а.с.13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196354771 від 15.01.2020 на підставі передавального акту виданого 11.10.2019р. AT Альфа Банк" та AT "Укрсоцбанк", приватним нотаріусом Папським А.Е. здійснено реєстрацію права власності за AT "Альфа Банк" на квартиру загальною площею 79.1кв.м., що находиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, предбачених законом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Частиною 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до чч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими,речовими іелектронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 цієї статті встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Таким чином, позовні вимоги АТ «Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2102 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved