Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Баранівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява від [PERSON] (надалі позивач) до АТ «Кредобанк» (надалі відповідач) про визнаня виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 23.06.2021 на поштову адресу [PERSON] надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2021 №65740489 на підставі виконавчого напису нотаріуса №1669 від 18.05.2021. Факту існування заборгованості перед ПАТ «Кредобанк» [PERSON] не визнає у зв`язку з чим вирішив звернутисяд о суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач АТ «Кредобанк» подав до суду письмові пояснення згідно яких заперечував проти задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до графіку платежів за Додатковим договором 05.12.2020 [PERSON] зобов`язаний був погасити поточну заборгованість у розмірі 7 907 .03 грн, 05.01.2021 - 7 907. 03 грн, 05.02.2021 - 7 907. 03 грн. Не дивлячись на викладене, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором в частині повернення коштів не виконав, та тому, представником АТ «Кредобанк» було направлено [PERSON] досудову вимогу, яка залишилася без виконання. Після цього, АТ «Кредобанк» звернулося до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на договорі застави. Представник позивача [PERSON] 26.08.2021 подав до суду письмові пояснення згідно яких заявлений позов вважав таким, що підлягає задоволенню. При цьому, звернув увагу на той факт, що письмова вимога АТ "Кредобанк" [PERSON] направлялася в с Марківка, а в повідомленні про вручення значиться смт Першотравенськ. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. подала до суду письмові пояснення згідно яких заявлені в даній позовній заяві вимоги необгрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені судом так як виконавчий напис вчинений у відповідності до чинного законодавства України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247ЦПК України. Судом встановлено, що 05.12.2018 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено кередитний договір "20342/2018 (а.с. 31- 36). 15.12.2018 АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено договір застави (а.с. 27-30) 18.05.2021 було винесено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості в сумі 390 627. 39 грн (а.с. 25). 18.05.2021 на підставі вказаного вище виконавчого напису було відкрито виконавче провадження серії ВП №65740489 (а.с. 20) Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, а саме не перевіривши безспірності розміру заборгованості, а відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону «Пронотаріат» у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд має перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто: 1) чи існувала заборгованість узагалі; 2) чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; 3) та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Подані фінансовою установою документи не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту, так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оспорені, як і суми штрафу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати позивачем кредитної заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Так, згідно Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 р. N 1172 для одержання виконавчого напису на право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Не зважаючи на викладене, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. на запит суду вказаних документів не направила, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Більш того, згідно списку "66-ДНА" АТ "Кредобанк" направляв для [PERSON] письмову вимогу про погашення боргу в с Марківка Баранівського району Житомирської області, при цьому, з повідомлення про вручення посилки вбачається, що остання була отримана в смт першотравенськ (а.с. 149-150) Таким чином, вказані обставини викликають сумнів щодо дійсного вручення [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості, так як останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З урахуванням наведено, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved