Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

24.09.2021 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №34779 від 11.05.2021 року, що видав приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович, щодо задоволення вимог відповідача по справі, стягнення з позивача за період з 13.12.2020 року по 11.05.2021 року включно грошової суми у розмірі 20253,62 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.05.2021 року приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович здійснив виконавчий напис №34779 щодо задоволення вимог відповідача по справі, стягнення з позивача за період з 13.12.2020 року по 11.05.2021 року включно грошової суми у розмірі 20253,62 грн. По виконавчому напису нотаріуса, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна винесла відповідні постанови від 19.08.2021 року Позивач з цим категорично не погоджується, та вважає, що виконавчий напис № 34779 від 11.05.2021 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року підготовче провадження у вищевказаній справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 15.11.2021 року представник відповідача подав до суду заяву про визнання позовних вимог (Вхідний №55416). 02.12.2021 року в судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно. 02.12.2021 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог 02.12.2021 року треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи, належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні факти. Позивач на день подання позову проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . 14.09.2021 року командиром військової частини [NUMBER] позивача було ознайомлено про надходження до військової частини від приватного виконавця Шевченко Т.С. постанови від 19.08.2021 року №23510 «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №34779 від 11.05.2021, що видав приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович. 20.09.2021 року позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №66514671 та надано відповідні копії, а саме: копія постанови від 16.08.2021 року №22972 "Про відкриття виконавчого провадження"; копія постанови від 16.08.2021 року №22974 "Про стягнення з боржника основної винагороди"; копія постанови від 16.08.2021 року №22975 "Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження", копія Виконавчого напису №34779 від 11.05.2021 року; копія Кредитного договору №84-С від 4.03.2008 року; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ "Фінпром маркет"; копія Заяви відповідача вих. №65505 від 02.08.2021 року про примусове виконання рішення. Судом встановлено, що предметом справи є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №34779 від 11.05.2021, що видав приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович, щодо задоволення вимог відповідача по справі про стягнення з позивача за період з 13.12.2020 року по 11.05.2021 року включно, грошової суми у розмірі 20253,62 грн., з яких: 20203,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини дванадцятої статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Судом встановлено, що виконавчий напис №34779 від 11.05.2021 року, що видав приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення з Позивача по справі грошової суми у розмірі 20253,62 грн., з огляду на наступне. Вказаний вище виконавчий напис суперечить правилам статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості переліку певних документів та факту безспірності заборгованості, глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності документів, на підставі яких здійснюється стягнення, роз`яснення пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні». Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже,відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі, й унаслідок цивільно- правової відповідальності, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості, нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Судом встановлено, що письмову вимогу про погашення існуючої заборгованості щодо усунення порушень основного зобов`язання позивач не отримував, та взагалі не підписував будь яких угод з відповідачем по справі. Суд звертає увагу відповідача, що наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014р. про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке додається. А саме, в п. 10 вказаного узагальнення вказано, що поза увагою нотаріусів часто залишається, те що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судам під час розгляду таких справ має бути враховано суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як вже зазначалося судом вище, судом встановлено, що такого повідомлення стягувачем здійснено не було, що свідчить про спірність суми боргу. Вказані обставини підтверджуються зокрема і документами, які були надані відповідачем нотаріусу для вчинення спірного виконавчого напису. Отже, судом встановлено, що нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Як вказано в постанові ВС КЦС від 01.04.2020 року в справі № 236/2511/17, ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду також кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). Кредитним договором №84-С від 04.03.2008 року не передбачено переуступка прав. В Єдиному реєстрі судових рішень відсутня інформацію про звернення до суду первісного кредитора - акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк", щодо порушень договірних зобов`язань позивачем. Судом встановлено, що кінцевим терміном кредитного договору №84-С від 4.03.2008 року є 2011 рік. Таким чином, суду невідомо звідки виникла заборгованість перед відповідачем, невідомо яким чином визначався розмір вказаної заборгованості та з якої дати в такому випадку відраховувався трирічний термін для вчинення відповідного виконавчого напису, а тому вказаний виконавчий напис є незаконним. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не може обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і встановити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 27.03.2019 справа № 137/1666/16-ц зроблений висновок, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. До того ж, судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачу наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved