Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу автомобіля, внаслідок невиконання грошового зобовязання, посилаючись на те, що 06 червня 2014 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI LANTRA, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]. Згідно даного договору сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля, який складає 94900 гривень. Відповідач відповідно до умов договору зобовязувався щовівторка кожного тижня, починаючи з 10.06.2014 року по 10.06.2016 року перераховувати на картковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 900 гривень, але відповідачем умови даного договору не виконувалися належним чином. Так, за період з 11.06.2014 року по 01.03.2016 року відповідач повинен був сплатити 80100 гривень, але фактично сплатив лише 11748 гривень. В звязку з чим відповідач повинен сплатити грошову суму за покупку автомобіля у розмірі 68352 гривні. Крім цього відповідно до умов договору відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення платежу, внаслідок невиконання грошового зобовязання 50% від суми обовязкового платежу, яка за вищевказаний період складає 274500 гривень. Тому позивач просить стягнути з відповідача по справі на його користь суму грошового зобовязання у розмірі 342852 гривні, яка складається з заборгованості по основній сумі у розмірі 68352 гривні та пені за прострочення платежу, внаслідок невиконання грошового зобовязання 50% від суми обовязкового платежу у розмірі 274500 гривень. Також просить стягнути з відповідача по справі понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000 гривень та відстрочити сплату судового збору у розмірі у розмірі 1428 гривні 52 копійки, оскільки він на даний час не працює, а тому має скрутне матеріальне становище. 25 жовтня 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON]О на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу автомобіля від 06.06.2014 року у розмірі 403102 гривні, яка складається з наступного: заборгованість по основній сумі в розмірі 83152 гривні, пеня за прострочення платежу, внаслідок не виконання грошового зобовязання щодо часткової оплати за проданий товар у розмірі 319950 гривень. Крім цього просив стягнути з відповідача на його користь 2000 гривень судові витрати, понесені ним на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. 02 грудня 2016 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON]О на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу автомобіля від 06.06.2014 року у розмірі 404452 гривні, яка складається з наступного: заборгованість по основній сумі в розмірі 83152 гривні, пеня за прострочення платежу, внаслідок не виконання грошового зобовязання щодо часткової оплати за проданий товар у розмірі 321300 гривень. Крім цього просив стягнути з відповідача на його користь 2000 гривень судові витрати, понесені ним на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки, раніше подавав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки, раніше подавав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечує в повному обсязі та при постановленні рішення просила врахувати пояснення, викладені в запереченнях. Суд дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, приходить до наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть, зокрема, бути: примусове виконання обовязку в натурі, припинення правовідношення, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 2014 року між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) було підписано договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого Продавець продає та передає у власність Покупцеві автомобіль марки HYUNDAI LANTRA, тип легковий седан, 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) RVYJF31JPPY338789, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], а Покупець зобовязується сплатити Продавцю у строк до 10 червня 2016 року грошові кошти у розмірі 94900 гривень у такому порядку: щовівторка кожного тижня, починаючи з 10 червня 2014 року перераховує на картковий рахунок продавця № 4149 4378 4168 1941 у ПАТ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 900 гривень. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 587. Відповідно до п. 3.3 вищевказаного договору у разі прострочення встановленого платежу, Покупець сплачує Продавцю 50% від суми обовязкового платежу, яка зазначена у п. 3.1 цього Договору, а саме 900 гривень, а кожний наступний день прострочення. Позивач належним чином виконав умови договору, а саме передав автомобіль, а відповідач його прийняв, що свідчить п. 7 вищевказаного договору. На підставі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Укладення сторонами договору, є підставою виникнення між ними цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 598, 610, 611, 625, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язків. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України \~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з положеннями ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Надаючи оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд керується ст. 212 ЦПК України відповідно до якої\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності дають суду підстави зробити висновок про те, що між сторонами виникли договірні зобовязання, які відповідач не виконує належним чином, а саме не сплатив позивача частину вартості, на умовах розстрочення платежу, за автомобіль, внаслідок чого не оплатив за нього грошову суму у розмірі 83152 гривні. За таких обставин, надавши оцінку усім доказам, які містяться в матеріалах справи та були дослідженні в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Так, статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що суд може захистити цивільні права та обовязки особи шляхом визнання правовідношення припиненим. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України \~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. [PERSON] така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Тому суд вважає, що уточнені позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості за грошовим зобовязанням на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 06.06.2014 року у розмірі 83152 гривні повинні бути задоволенні в повному обсязі. Уточнені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 321300 гривень суд задовольняє частково, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо нарахування пені у вищезазначеному розмірі, а тому вважає, що дані позовні вимоги підлягають стягненню лише у розмірі 66848 гривень в межах строку позовної давності, оскільки сама така сума пені буде по своїй природі відповідати принципу справедливості та добросовісності. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial