Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , яка на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2014р. була усиновлена [PERSON] . З 01.08.2019 року [PERSON] відвідує КЗ «ДНЗ №38 ВМР». [PERSON] разом із доньками проживають та зареєстровані в двохкімнатній квартирі, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Характеристики за №232 від 05.11.2019 року, виданої Міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Замостя»», [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з доньками і за час проживання скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило, зі слів сусідів характеризується позитивно. Власником вказаної квартири є мати позивача [PERSON] , яка 23.12.2013 року придбала вказану квартиру для позивача. Батьки позивача мешкають в окремій приватизованій квартирі загальною площею 74,5 кв.м., за адресою [ADDRESS] , та позивач є співвласником даної квартири. Тобто [PERSON] має можливість забезпечити належні та нормальні житлові умови для проживання доньки. Щодо матеріального забезпечення вважає за необхідне зазначити, що позивач має постійне місце роботи та на даний час працює на посаді старшого диспетчера Автотранспортного цеху (залізничні перевезення.) ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів №2», що підтверджується записом в Трудовій книжці від 06.08.2018 року, а також Характеристикою з місця роботи. При цьому зазначає, що за вказаним місцем роботи стабільно отримує щомісячну заробітну платню, розмір якої вище середньої заробітної платні по регіону та здатен забезпечити належний рівень існування. Так «на руки» з квітня по вересень 2019 року (за 6 місяців) отримала 67408,6 грн. Наголошує, що намагання поговорити з відповідачем, щодо розірвання шлюбу та зазначення місця проживання дитини із позивачем закінчуються сваркою. Тобто згоди щодо того з ким з батьків буде проживати дитина вони не дійшли. 15 листопада 2019 року [PERSON] звернулась в Виконком Вінницької міської ради з метою падання висновку, щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , із позивачем, однак розгляд звернення затягується та відповідач користуючись цим чинить на позивача та дітей психологічний тиск. Щодо неправомірної поведінки відповідача вважає за необхідне зазначити, що Постановою Вінницького міського суду від 23 жовтня 2019 року в справі 127/29022/19 відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насилля) та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 грн. Сама подія правопорушення відбулась 19.10.2019 року, коли відповідач вчинив сварку вдома в ході якої штовхав позивача та виражався нецензурно в присутності дитини. Тоді ж щодо відповідача було винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №096868 від 19.10.2019 року. Таким чином, проживання доньки разом із позивачем відповідає її інтересам та має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим готова сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Спиртними напоями позивач не зловживає, не палить. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] . Ухвалою суду від 26.12.2019року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 10.02.2020року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Заява мотивована тим, що після укладення шлюбу, [PERSON] так радів новій сім`ї, що не міг собі уявити сім`ю інакше, аніж ціла і любляча родина, яка представляє собою одне ціле. [PERSON] на час укладення шлюбу мала доньку [PERSON] , якій на той час було 6 років. [PERSON] полюбив цю дитину, як свою і підняв питання про її усиновлення. За рішенням суду від 01.08.2014р. я отримав рішення Вінницького міського суду про усиновлення дитини. [PERSON] було оголошено батьком [PERSON] , в зв`язку із чим їй було видане нове свідоцтво про народження в якому змінене прізвище на [PERSON] та змінене по-батькові на - [PERSON] . [PERSON] відверто радів своїй родині та тішився своїми дівчатами. У 2016 році [PERSON] став батьком своїй другій донечці. В їх шлюбі з [PERSON] [INFO] народилась [PERSON] швидко втомилася від маленької донечки і поставила [PERSON] умову, що після 1 року [PERSON] має займатися [PERSON] . Для [PERSON] це було щастям. [PERSON] не відчував втоми займатися дитиною. [PERSON] знав наскільки важливий розвиток у кожному віці життя дитини і тому підбирав відповідні книжки та заняття, щоб [PERSON] розвивалась, влаштовував їй теплу та люблячу атмосферу спілкування та зростання, завжди купав [PERSON] . [PERSON] ніколи не любила, коли її купає мама. [PERSON] силоміць їй мила голову, а [PERSON] видиралась і кричала. [PERSON] жорстко мила її тіло мочалкою, вона робила це з ненавистю. її дратувало те, що замість перегляду чергового серіалу, вона змушена купати [PERSON] . [PERSON] любила проводити час перед телевізором, її улюблена передача «Битва екстрасенсів». [PERSON] захопилась магією. Вдома почали з`являтись книги про магію та окультні предмети... [PERSON] набридло грати роль люблячої матусі і вона, офіційно перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, вийшла на роботу коли [PERSON] ще виповнився 2 роки. [PERSON] не став протирічити [PERSON] у її прагненні вийти на роботу. [PERSON] опікувався [PERSON] , йому це було не тяжко. У нього такий графік роботи, що З дні вдома, а четверту добу працює. Ельнуру методи виховання [PERSON] , нажаль, дратували. Вона вважала, що [PERSON] потрібно виховувати жорстко. Вона стала агресивно переносити [PERSON] манеру спілкування з дітьми. [PERSON] має принциповий, жорсткий та категоричний характер. Вона вважала, що коли [PERSON] капризує - її потрібно зачинити у кімнаті або у ванній, щоб вона там заспокоїлась. При кожному випадку неналежної поведінки [PERSON] , на погляд [PERSON] , [PERSON] ставила маленьку донечку в куток. Достатньо часто такі методи були перебільшенням. [PERSON] почала боятися зачиненого простору. У неї починалися паніки, коли вона запишалась зачиненою у ванній або кімнаті. Такі методи виховання для [PERSON] були нестерпними. [PERSON] має спокійний, врівноважений та доброзичливий характер. 19.10.2019р. відбулось інсценування домашнього насилля в якому [PERSON] виступив у ролі кривдника. 19.10.2019р. сталася подія, яка змінила життя [PERSON] на абсолютне пекло. [PERSON] опинився в аду, його сім`я фактично розпалася... З цього дня я втратив радість, мир та спокій. 19.10.2019р. були звичайні капризи [PERSON] . Її поведінка була звичайною для дитини-такого віку. [PERSON] 3 роки, вона дитина, яка потребує уваги батьків і їхнього часу.... Проте, [PERSON] вважала, що [PERSON] заслуговувала на те, щоб бути покараною - зачиненою у ванній кімнаті ззовні. [PERSON] плакала та не могла заспокоїтись. [PERSON] кликала мене на допомогу. Через деякий час у неї почався нервовий тік, вона почала взахльоб ридати, їй не вистачало повітря, у неї були спазми горла від плачу. Дитина вже не розуміла того, що з нею відбувається... [PERSON] просив [PERSON] , поважаючи її авторитет матері, відчинити двері та заспокоїти доньку, взявши на руки. [PERSON] навідріз не хотіла цього робити. [PERSON] побачив, що ризикую здоров`ям дитини, якщо не прийму вольового рішення батька. [PERSON] вирішив відчинити двері і забрати доньку. Проте [PERSON] почала бити [PERSON] , недозволяючи відчиняти двері. Вона порвала одяг на позивачу, вона кричала і скандалила. Вона істерила. Причиною істерики було порушення її авторитету перед доньку та мій протилежний погляд на виховання. Вона це сприймала як приниження її жіночої гідності. Вона не дозволяла мені відчиняти двері ванної. [PERSON] відштовхнув її в сторону та відчинив двері ванної і випустив [PERSON] . [PERSON] скористалась своїм положенням скривдженої дружини і викликала поліцію. Поліція не зафіксувала жодних побоїв. Проте, все одно поліція склала прокол про адміністративне правопорушення. Я теж давав свої покази, проте вони поліціантами не були прийняті до уваги. В цей час прийшли батьки [PERSON] , вчинили нестерпний скандал. Більшість перемогла. Ніхто не хотів адекватно оцінити ситуацію. На мені був порваний одяг, що було проявом агресії [PERSON] , проте це виставилось нею як її самозахист. Того ж дня [PERSON] змусили піти з дому. Вінницьким міським судом винесено постанову, про яку йдеться у первісній позовній заяві 23.10.2019р. Призначили штраф у розмірі 200 грн. Наразі [PERSON] всіляко чинить [PERSON] перешкоди у зустрічі з [PERSON] . Вона нав`язує [PERSON] негативний образ. Сховала її у своїх батьків. Налаштувала своїх батьків проти позивача. Внаслідок цього, виникла конфліктна ситуація, яка описана в апеляційній скарзі на ухвалу суду від 14.01.2020р. про забезпечення позову в цій справі. Тільки [PERSON] може створити нормальну психічну та психологічну атмосферу [PERSON] , створити їй душевний комфорт, інтелектуальний розвиток і належне виховання достойної людини, може приділити їй увагу настільки, скільки вона того потребує не прибігаючи до фізичного та психологічного насилля. [PERSON] забезпечений житлом, має постійну роботу у Козятинському загону воєнізованої охорони, врівноважений, спокійний та виважений, який любить спокій, комфорт у відносинах і шалену любов до своєї маленької доньки [PERSON] , не зловживає спиртними напоями, не є наркозалежним. Користуюсь позитивними характеристиками серед колективу, в якому перебуваю. Має задовільне матеріальне становище, гарний стан здоров`я, має вищу педагогічну освіту. Просить визначити місце проживання [PERSON] із [PERSON] . Ухвалою суду від 18.02.2020року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. 14.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач по первісному позову та її представник свій позов підтримали, просили задовольнити, зустрічний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Відповідач по первісному позову та його представник свій позов підтримали, просили задовольнити, первісний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2014року оголошено [PERSON] усиновлювачем дитини [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису від 27 травня 2004 року №1506 складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про народження [PERSON] , [INFO] , записавши батьком дитини - [PERSON] та змінивши прізвище дитини з " [PERSON] " на " [PERSON] ", по батькові з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно довідки №3884 від 01.11.2019р. [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики МКП «Управляюча компанія «Замостя» №232 від 05.11.2019р. [PERSON] проживає разом з доньками. Скарга в МКП «УК «Замостя» від сусідів та мешканців будинку не надходили. Зі слів сусідів характеризується позитивно. Згідно характеристики ТОВ «Вінницький комбінат хлобопродуктів №2» [PERSON] з серпня 2018 року працює на посаді старшого диспетчера Автотранспортного цеху ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів №2». За період роботи зарекомендувала себе як привітний і сумлінний працівник. Відповідно до довідки про доходи №409 від 25.10.2019р. [PERSON] за період з 01.04.2019р. по 30.09.2019р. загальна сума виплаченого доходу становить 67 408,60грн. Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2019р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19.11.2019 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1998р. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 13.03.2020 року за №01-00-011-13690 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Відповідно до висновку, обоє батьків мають постійний дохід, позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи. Однак, враховуючи інтереси дитини, комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення про доцільність залишення малолітньої [PERSON] , [INFO] на проживання з матір`ю. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою: - зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; - утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; - побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; - забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Судом встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які можуть забезпечити дитині обоє батьків, істотно не відрізняються, у обох батьків гарні взаємовідносини з дитиною. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не достатньо приділяє уваги по догляду за дитиною, зловживає алкогольними напоями, в судовому засіданні належними доказами не підтверджено. Крім того, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і твердження [PERSON] про те, що [PERSON] демонструє жорстокість до домашньої тварини - кішки перед дитиною і дитина змалечку в мамі бачить прояви жорстокості та ненависті. Посилання [PERSON] на те, що висновок експерта поліграфології [PERSON] спростовує протокол про адміністративне правопорушення, складеного щодо [PERSON] 19.10.2019 року за вчинення ним домашнього насилля є необґрунтованим. Так, як встановлено в ході розгляду та не заперечувалось відповідачем 23.10.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс постанову в справі №127/29022/19 якою визнав винним [PERSON] у вчиненні домашнього насилля у родині, а саме правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та наклав відповідне стягнення. Вказану постанову [PERSON] не оскаржував та вона набрала законної сили. Крім того, матеріали надані [PERSON] не є висновком експерта в розумінні параграфу 6 Глави 5 ЦПК України. Так, як зазначено в матеріалах вказаний документ називається Поліграфологічним дослідженням. Особа, яка його виконувала не є судовим експертом та не попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. До матеріалів вказаного дослідження долучено лише «Свідоцтво про присвоєння робітничої кваліфікації № [NUMBER] про те, що у 2008 році [PERSON] закінчив професійні курси ТОВ «Компанії «Спецгруп» та здобув професію фахівець поліграфолог - оператор поліграфа» а також «Посвідчення ВАП №112, про те, що [PERSON] є поліграфологом Всеукраїнської асоціації поліграфологіф». З показів свідків [PERSON] , та [PERSON] , які є співробітниками [PERSON] вбачається, що останній постійно розповідав їм, як любить свою доньку [PERSON] та як постійно піклується про неї. Однак також вони повідомили, що при цьому він не відзивався погано про свою дружину [PERSON] та не повідомляв про якісь негаразди в родині. Очевидцями виконання, чи невиконання Маліцькими своїх батьківських обов`язків щодо дітей вони не були. Покази свідка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , яка є його рідною сестрою, суд оцінює критично. З їх показів вбачається, що ще з моменту одруження відповідача з позивачем у них склалось негативне враження про [PERSON] . Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] протягом часу, з якого він пішов з родини, умисно не надає йому можливості бачитись з дитиною не ґрунтується на допустимих доказах, оскільки [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що востаннє бачився з дитиною [PERSON] 15.03.2021 року. Крім того, звернення [PERSON] в поліцію та службу у справах дітей ВМР, а також відкриття за його заявами кримінальних проваджень не свідчать про умисне перешкоджання позивачем його участі у вихованні дитини. До того ж відповідач не надав доказів його звернення в відповідні органи саме з приводу визначення йому можливості та часу побачень з дитиною [PERSON] , у передбаченому законодавством порядку, якщо йому чиняться перешкоди. З матеріалів справи та наявних доказів не вбачається наявність виняткових обставин, які вказують на неможливість проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю. Дитина [PERSON] з народження проживає з родиною, а саме з позивачем та своєю старшою сестрою [PERSON] . Між мамою та доньками склались довірливі близькі відносини, вони люблять та допомагають одна одній. Як зазначає [PERSON] вона не збирається та не збиралась перешкоджати відповідачу бачитись з доньками, так як розуміє важливість значення батька в житті дівчат. [PERSON] має обох батьків, які проживають окремо в м. Вінниці, пенсіонери, та мають можливість і бажання допомагати з доглядом за [PERSON] . При цьому батьки [PERSON] проживають в м. Козятині Вінницької області, що вказує на віддаленість їх проживання та можливі складнощі при необхідності термінової допомоги в догляді за дитиною. Помешкання, в якому проживає [PERSON] має лише одну кімнату, що ускладнює проживання в ній одночасно двох осіб різної статі. Помешкання [PERSON] є більш зручним так, як має дві кімнати, з можливість надання окремого помешкання для малолітньої дитини за необхідності (хвороба, навчання, дозвілля, репетиції, тощо). До того ж графік роботи [PERSON] періодично передбачає цілодобову відсутність його вдома. Посилання на те, що після добового чергування він має три вихідних суд оцінює критично, оскільки, як повідомив [PERSON] протягом добового чергування, в тому числі вночі, де він має право лише на дві години відпочинку. Тобто при повернені з роботи додому він повинен відпочити, що повинно включати в себе повноцінний сон. Разом з тим, суд, встановив наявність позитивних характеристик з місць проживання та роботи як матері так і батька, врахував висновок органу опіки та піклування, необхідність підтримки постійних родинних відносин [PERSON] із рідною сестрою [PERSON] , дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] із матір`ю [PERSON] , а тому первісний позов підлягає задоволенню. Крім того, суд враховує, що задоволення вимог за первісним позовом, повністю виключає можливість задоволення вимог за зустрічним позовом. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 768,40грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 155, 157, 160, 161 СК України,

Outcome: approved