Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач 9 листопада 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання їхньої спільної неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 28 грудня 2009 року - з твердої грошової суми 350 грн щомісячно на 1000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття (а.с.1). Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надсилала. Спрощене провадження у справі відкрите 19 листопада 2018 року (а.с.14). Відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві, було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16) відповідач вчасно повідомлений про місце та строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про його виклик у судове засідання не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру аліментів не надав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% для дитини відповідного віку, в той час як дитина отримує лише по 350 грн. Цих коштів не вистачає, оскільки постійно зростають споживчі ціни, купівельна спроможність гривні знецінюється. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання дитини з твердої грошової суми 350 грн щомісячно на 1000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно з копією виконавчого листа №2-1587/2009 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 23 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлб між сторонами розірвано 7 липня 2010 року, позивач змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с.8). Згідно з копією свідоцтва про шлюб, 27 липня 2018 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с.9). Відповідно до довідки про складі сім'ї позивач проживає з дочкою [PERSON] та чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.5). Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, інших дітей, яких він утримує, не має (наразі, спростувань цьому відповідач суду не надав); а також скрутне матеріальне становище дитини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі, який просить позивач, враховуючи вимоги статей 181, 182, 192 СК України та виходячи з обставин справи, оскільки відповідачем проігноровано пропозицію суду щодо надання відзиву на позовну заяву, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість і повинен сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн щомісячно. Зазначений висновок суду в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, і зроблений після з'ясування усіх обставин, від яких залежить правильне вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати будь-які доводи відповідача, що заслуговують на увагу, оскільки до суду першої інстанції він їх не подав. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та спів мірними. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що з 2009 року зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Крім цього, суд враховує, що аліментні правовідносини - це триваючі правовідносини, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним, і у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. (Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року, справа № 581/638/17-ц). Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривні, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили (Постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 577/3972/16-ц). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved