Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

12 липня 2017 року орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області подав до суду позов до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнення з них аліментів на утримання дітей в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь закладів та установ, до яких буде влаштовано дітей. Позивач зазначив, що відповідачі ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають алкоголем, на ґрунті чого ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. Родина відповідачів систематично з 2007 року перебуває на обліку сімей, де батьки не створили належних умов для утримання, виховання і розвитку дітей та під соціальним супроводом РЦСС СДМ. Як [PERSON] так і [PERSON] неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого статтею 184 КУпАП та попереджалися про наслідки ухилення від виконання батьківських обов"язків. З ними проводилися бесіди щодо недопущення зловживання спиртними напоями, створення умов для проживання і навчання дітей. Вжиті заходи позитивних результатів не дали. 05 липня 2017 року на підставі розпорядження голови Снігурівської райдержадміністрації №323-р мало місце негайне відібрання у відповідачів неповнолітніх дітей у зв"язку з загрозою їх життю і здоров"ю з влаштуванням до Миколаївського КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи підтримав висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідачі позовні вимоги визнали частково. Суду пояснили, що дійсно допускали негідну поведінку за вживання спиртного. Однак, при цьому намагалися створити умови для проживання та виховання дітей. Забезпечували їх одягом, харчуванням. Діти відвідували навчальні заклади. Натепер вони приймають міри до працевлаштування, не вживають спиртне, наводять лад у будинку. Бажають надалі проживати з дітьми, займатися їх утриманням та вихованням. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Наведені обставини підтверджуються їх паспортними даними, свідоцтвами про народження дітей, актовими записами про народження і повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Дані про батька внесені на підставі спільної заяви про визнання батьківства відповідачем. Згідно реєстраційних даних Снігурівської міської ради Миколаївської області (довідка від 07 липня 2017 року №889/02-26), відповідачі разом з дітьми проживають в [ADDRESS] (а.с.18). Позивач ствердив про ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, у порядку ст.165 СК України звернувшись до суду з позовом про позбавлення їх батьківських прав. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно представлених актів обстеження матеріально-побутових умов життя, датованих лютим місяцем 2014 року, січнем 2016 року, та 04 липня 2017 року, у будинку відповідачів відсутні умови для проживання дітей. У помешканні антисанітарні умови, неприємний запах. У дітей відсутній чистий одяг, книги і іграшки, засоби гігієни. Продуктів харчування обмаль. Засобів опалення не має. 04.02.2014 року, 02.01, 01.02.2016 року, 16.02. та 04.07.2017 року відповідачі попереджалися, що у разі ухилення від виконання передбачених законодавством обов"язків щодо забезпечення необхідних умов утримання, навчання та виховання дітей, вони будуть притягнуті до встановленої законом відповідальності. [PERSON] 10 січня, 04 липня та 05 липня 2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП, ч.1 ст.178 КУпАП, [PERSON] 14 грудня 2016 року та 10 січня 2017 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП. Допитані у суді свідки [PERSON] - старший інспектор з ювенальної превенції ГУ НП в Миколаївській області, [PERSON], [PERSON] - начальник та спеціаліст Служби у справах дітей Снігурівській райдержадміністрації, [PERSON], [PERSON] - спеціалісти по роботі з молоддю Снігурівської міської ради, [PERSON]- директор центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів, показали, що відповідачі постійно перебувають у полі зору соціальних служб та поліції у зв"язку з ухиленням від виконання батьківських обов"язків і як наслідок вчинення адміністративних правопорушень на ґрунті зловживання спиртними напоями. Обстановка у сім"ї несприятлива для проживання і виховання дітей. Батьки не працюють і мір до працевлаштування не приймають. Матеріально забезпечують себе за рахунок соціальних виплат на дітей, яким не достатньо одягу та їжі. Побутові умови незадовільні, у будинку постійно бруд та сморід, постільної білизни не має. До відповідачів застосовувалися заходи впливу, як то розмови, попередження, контроль стану помешкання та умов проживання дітей, притягнення до адміністративної відповідальності та ще попередження про наслідки ухилення від виконання батьківських обов"язків. При цьому, тривалого позитивного ефекту не спостерігалося. 04 липня 2017 року було встановлено, що батьки п"яні, діти не доглянуті, голодні, у будинку антисанітарія, відповідач спілкуватися з представниками соціальних служб відмовився, вів себе агресивно і неадекватно. Через загрозу здоров"ю і життю дітей їх було вилучено з сім"ї. Натепер ніяких дій на зміну своєї поведінки відповідачі не вчиняють, свого виправлення не доводять. Свідок [PERSON] додатково відзначила, що дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом, але батьки не приділяють належної уваги його розвитку та медичному обслуговуванню, відмовляються від проходження реабілітаційних програм. 05 липня 2017 року голова Снігурівської райдержадміністрації №323-р видала розпорядження про негайне відібрання у відповідачів неповнолітніх дітей у зв"язку з загрозою їх життю і здоров"ю з влаштуванням до Миколаївського КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради. Як вбачається з повідомлення КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради від 06.07.2017 року за №03-635 до закладу 05 липня 2017 року за направленням служби у справах дітей вміщено [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. По приїзду діти мали неохайний та занедбаний вигляд, одягнені у дуже брудні речі, від них йшов неприємний запах речей та немитого тіла. Основний діагноз при вміщенні - Ф20 (головний педикульоз, живі воші та гниди у великій кількості), на шкірі голови пішов запальний процес від укусів вошей. 06 липня 2017 року начальник служби у справах дітей Снігурівської РДА видала накази №№26,27 про передачу на тимчасове перебування [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в сім"ю бабусі [PERSON], з якою у дітей склалися близькі стосунки. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків на належному рівні, не опікуються дітьми на належному рівні, не доглядають їх, не турбується про її фізичний і духовний розвиток. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Досліджуючи докази у справі, суд також встановив з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідачі намагаються забезпечити дітям навчальний процес, мати відвідує батьківські збори, підтримує зв"язок з вчителями. Свідок [PERSON], яка є матір"ю відповідачки [PERSON], ствердила, що донька та зять вболівають за дітей, сумують за ними, приймають міри до виправлення своєї поведінки, зайнялися пошуками роботи, спиртні напої не вживають. За інформацією Снігурівського РЦСС СДМ (вих.№340 від 28.07.2017 року) соціальне обслуговування сім"ї [PERSON] здійснювалось за карткою обліку роботи з сім"єю. 19 липня 2017 року на Комісії з захисту прав дитини РДА було винесено питання під взяття сім"ї відповідачів під соціальний супровід з метою покращення житлово-побутових умов, профілактики вживання спиртних напоїв, працевлаштування батька, підвищення батьківського потенціалу та сприяння повернення дітей у родину. Заслухавши позицію дітей [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2001 року народження, суд встановив, що діти люблять своїх батьків, сумують за ними, бажають проживати у сім"ї з відповідачами. У рішенні Європейського суду з прав людини, справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Розглядаючи заявлений позов, суд встановив, що мало місце неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов"язків і відповідними соціальними службами приймалися усі доступні заходи для виправлення ситуації у проблемній сім"ї, що мають позитивні наслідки. Відповідачі налагоджують своє життя, створюють умови для повернення у сім"ю дітей. Тому позбавлення їх батьківських прав є занадто суворою мірою та не може бути виправдане заявою про убезпечення інтересів дітей. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, який датовано 19 липня 2017 року за №19, оскільки він обґрунтовується доказами, заявленими позивачем у справі і які суд визнає недостатніми для задоволення позову. Суд визнає, що позбавлення відповідачів батьківських прав не відповідає інтересам дітей. Проте, з урахуванням того, що відповідачі опинились у важких життєвих умовах, суд вважає, що в інтересах дітей буде їх відібрання у відповідачів без позбавлення останніх батьківських прав до переконання у остаточному позбавленні ними звички зловживати алкоголем, що не є виходом суду за межі позовних вимог, так як позбавлення батьківських прав передбачає і позбавлення прав відносно дитини, і відібрання дитини. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. На даний час відповідачі ствердили про припинення вживання спиртного, займаються пошуком роботи, частково провели ремонт у будинку. Однак, сталих доходів не мають, доказів того, що вони позбавилися шкідливої звички, не встановлено. При проведенні судом помешкання відповідачів встановлено, що ремонт проведено лише частково, у будинку не прибрано, від мережі електропостачання будинок відімкнено за несплату платежів за спожиту електроенергію до погашення боргу, тобто умов для проживання дітей не створено. Таким чином, позов органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації про позбавлення відповідачів батьківських прав підлягає задоволенню частково з відібранням від батьків дітей. В силу ч.ч.3,4 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Обов"язок щодо утримання дитини до її повноліття визначено ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. На підставі викладеного, суд ухвалює про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у заявленому розмірі, визначеному ч.2 ст.182 СК України. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд стягує з відповідачів розмір судового збору в частині немайнових вимог та вимог про стягнення аліментів на утримання дітей.

Outcome: partial