Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до редакції газети "Дружба", редакції газети "Зоря Рахівщини", [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 березня 2014 року у номері 37-38 газети "Дружба", на 3-й сторінці, була опублікована стаття під назвою "Громадськість стурбована". Авторами зазначеної статті є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Даний випуск газети був розповсюджений відповідачем редакцією газети "Дружба" на території Тячівського району. У статті "Громадськість стурбована" наведені відверто неправдиві відомості про вчинені ним неправомірні дії, організацію незаконних рубок лісу в Угольському природоохоронному науково-дослідному відділенні Карпатського біосферного заповідника, зокрема: "…Але на заваді надійної охорони пралісів стали корисливі інтереси депутата Тячівської районної ради [PERSON], який для розвитку приватного бізнесу на базі відпочинку "Срібний рай" спочатку вимагав зрубати буковий праліс під лижну трасу з підйомником на полонину Менчул, а потім огородити 12 гектарів букового пралісу під вольєр для мисливської фауни з подальшим її відстрілом для розваг відпочивальників. Науково-технічна рада Карпатського біосферного заповідника під керівництвом професора [PERSON] не дала дозволу на таку авантюру. Розгніваний депутат висловлював власне незадоволення шляхом всіляких погроз та ініціював комплексні перевірки за участю правоохоронних органів, державних екологічних інспекторів, фахівців лісового господарства й контрольно-ревізійного управління… Тоді депутат [PERSON] розробив нову стратегію організувати незаконні рубки в Угольському відділенні. В результаті, під час перебування начальника [PERSON] в жовтні 2013 року у відпустці, скоєно значну кількість незаконних рубок в різних кварталах Угольського відділення, як виявилось, не без допомоги окремих працівників відділення… Виборці с. Великої [PERSON] глибоко стурбовані, що їхні інтереси представляє в районній раді [PERSON] активний член Партії регіонів, відданий прислуга "регіональних" мафіозних структур, який розглядає буковий праліс та Всесвітню спадщину ЮНЕСКО як свою вотчину, необмежене джерело для власної наживи. Він вважає себе справжнім господарем, йому все дозволено, бо в нього є надійна "криша"… Тому не дивно, що він незаконно збудував у водоохоронній зоні річки [PERSON] свій відпочинковий комплекс, при допомозі своїх підручних, організовує незаконні рубки та браконьєрство в заповіднику, паплюжить добре імя професора [PERSON], який не підтримав його ненажерливі апетити, не погодився бути в нього слугою. Але в цій історії найбільш аморальним та огидним є той факт, що [PERSON] є близьким родичем [PERSON], рідна сестра якого є його дружиною.". Крім цього, 07 червня 2014 року у номері 42-43 газети "Зоря Рахівщини", на 7-й сторінці, була опублікована стаття під назвою "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки". Автором зазначеної статті є [PERSON]. Даний випуск газети був розповсюджений відповідачем редакцією газети "Зоря Рахівщини", накладом 2830 примірників, на території Рахівського району. У зазначеній статті було поміщено повний текст статті під назвою "Громадськість стурбована", опублікованої 29 березня 2014 року у номері 37-38 газети "Дружба", та крім цього додано відомості наступного змісту: "Шановний депутат разом з родиною надає послуги відвідувачам бази "Срібний рай". Які саме? Варто відкрити в Інтернеті інформацію про цей "рай". Серед послуг: мисливство, рибальство, збір грибів, ягід та інші. І тут не було б нічого дивного, якби навколо "Срібного раю" не знаходилися лише заповідні ліси букові праліси Всесвітньої природної спадщини ЮНЕСКО, які перебувають під охороною сина депутат [PERSON] майстра з охорони природи Угольського відділення КБЗ, і тому для них важливо, хто буде працювати на керівних посадах в заповіднику.". Про зазначені статті у газетах "Дружба" та "Зоря Рахівщини" він дізнався з телефонних дзвінків знайомих, друзів, колег по депутатському корпусу Тячівської районної ради, які не приховували свого обурення відомостями, викладеними у статтях. Відомості, викладені у статті під назвою "Громадськість стурбована" у номері 37-38 газети "Дружба" від 29 березня 2014 року, на 3-й сторінці, та у статті під назвою "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки" у номері 42-43 газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року, на 7-й сторінці, є неправдивими, безпідставними і шкодять його честі, гідності і діловій репутації, завдають йому моральної шкоди. Він є депутатом Тячівської районної ради, приватним підприємцем. За всю свою трудову діяльність він ніколи не притягувався до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності, не порушував законів, до нього не мали питань та претензій правоохоронні органи. Він особисто брав і бере активну участь у захисті і збереженні навколишнього природного середовища, у Тячівській районній раді є членом постійної депутатської комісії з питань охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів. Крім цього, він бере активну участь у громадському житті Тячівського району, користуюся повагою серед депутатського корпусу, має добрі відносини з керівниками підприємств, установ і організацій та мешканцями району, неодноразово нагороджувався багатьма почесними грамотами. Завідомо неправдиві відомості, що опубліковані у номері 37-38 газети "Дружба" за 29 березня 2014 року у статті під назвою "Громадськість стурбована", та у номері 42-43 газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року, - це по суті звинувачення його у порушенні вимог чинного законодавства, вчиненні кримінальних правопорушень, таких як організація незаконних порубок лісу, незаконного полювання та рибальства, вчиненні погроз, спотворюють інформацію про нього, як про людину, громадянина та депутата районної ради, ставлять під сумнів його порядність, суттєво шкодять діловій репутації. Зазначає, що статті, які він прочитав після дзвінків друзів, колег і знайомих, викликали обурення, роздратування, що спричинили різке підвищення артеріального тиску та погіршення загального стану здоровя. Негативний резонанс статей серед населення викликав у нього постійне хвилювання, що стало причиною тривалого безсоння. Приниженням честі і гідності, ділової репутації мені завдано значних душевних страждань, викликаних почуттям сорому перед рідними, знайомими, колегами. У даних статтях відповідачі фактично порівнюють його зі злочинцем. Вважає, що у звязку з публікаціями у газетах "Дружба" та "Зоря Рахівщини" йому була заподіяна моральна (немайнова) шкода, яка полягає у моральних стражданнях з приводу приниження його честі, гідності та ділової репутації, істотному порушенні душевної рівноваги та звичного способу життя. Поширення неправдивих відомостей через засоби масової інформації негативним чином позначилося на його здоров'ї, як психологічному так і фізичному, він зазнав істотного стресу, на тривалий час втратив спокій, нормальний сон. Дії відповідачів, якими йому заподіяно моральну (немайнову) шкоду, полягають у поширенні відносно нього неправдивих відомостей, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, через засоби масової інформації, є неправомірними. Крім цього зазначає, що моральні страждання посилюються тим, що газета "Дружба" вийшла значним для Тячівського району накладом у 5640 примірників, а газета "Зоря Рахівщини" також значним накладом у 2830 примірників, внаслідок чого негативна інформація про нього поширилася серед широкого кола громадян. Просить визнати такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність і ділову репутацію відомості, поширені в статті під назвою "Громадськість стурбована" у номері 37-38 (9014-9015) газети "Дружба" від 29 березня 2014 року, на 3-й сторінці, та в статті під назвою "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки" у номері 42-43 (8157-8158) газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року, на 7-й сторінці, наступного змісту: "Але на заваді надійної охорони пралісів стали корисливі інтереси депутата Тячівської районної ради [PERSON], який для розвитку приватного бізнесу на базі відпочинку "Срібний рай" спочатку вимагав зрубати буковий праліс під лижну трасу з підйомником на полонину Менчул, а потім огородити 12 гектарів букового пралісу під вольєр для мисливської фауни з подальшим її відстрілом для розваг відпочивальників. Науково-технічна рада Карпатського біосферного заповідника під керівництвом професора [PERSON] не дала дозволу на таку авантюру. Розгніваний депутат висловлював власне незадоволення шляхом всіляких погроз та ініціював комплексні перевірки за участю правоохоронних органів, державних екологічних інспекторів, фахівців лісового господарства й контрольно-ревізійного управління… Тоді депутат [PERSON] розробив нову стратегію організувати незаконні рубки в Угольському відділенні. В результаті, під час перебування начальника [PERSON] в жовтні 2013 року у відпустці, скоєно значну кількість незаконних рубок в різних кварталах Угольського відділення, як виявилось, не без допомоги окремих працівників відділення… Виборці с. Великої [PERSON] глибоко стурбовані, що їхні інтереси представляє в районній раді [PERSON] активний член Партії регіонів, відданий прислуга "регіональних" мафіозних структур, який розглядає буковий праліс та Всесвітню спадщину ЮНЕСКО як свою вотчину, необмежене джерело для власної наживи. Він вважає себе справжнім господарем, йому все дозволено, бо в нього є надійна "криша"… Тому не дивно, що він незаконно збудував у водоохоронній зоні річки [PERSON] свій відпочинковий комплекс, при допомозі своїх підручних, організовує незаконні рубки та браконьєрство в заповіднику, паплюжить добре імя професора [PERSON], який не підтримав його ненажерливі апетити, не погодився бути в нього слугою. Але в цій історії найбільш аморальним та огидним є той факт, що [PERSON] є близьким родичем [PERSON], рідна сестра якого є його дружиною.". "Шановний депутат разом з родиною надає послуги відвідувачам бази "Срібний рай". Які саме? Варто відкрити в Інтернеті інформацію про цей "рай". Серед послуг: мисливство, рибальство, збір грибів, ягід та інші. І тут не було б нічого дивного, якби навколо "Срібного раю" не знаходилися лише заповідні ліси букові праліси Всесвітньої природної спадщини ЮНЕСКО, які перебувають під охороною сина депутат [PERSON] майстра з охорони природи Угольського відділення КБЗ, і тому для них важливо, хто буде працювати на керівних посадах в заповіднику."; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та редакцію газети "Дружба" протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, тиражом в 5 640 примірників, таким же шрифтом, на тій же сторінці як і вказана стаття, під заголовком "Спростування" спростувати наведену у статті "Громадськість стурбована" у номері 37-38 (9014-9015) газети "Дружба" від 29 березня 2014 року, на 3-й сторінці, недостовірну інформацію, шляхом опублікування відомостей про те, що інформація про [PERSON], яка опублікована у статті "Громадськість стурбована" у номері 37-38 (9014-9015) газети "Дружба" від 29 березня 2014 року, на 3-й сторінці, є неправдивою і такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати [PERSON] та редакцію газети "Зоря Рахівщини" протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, тиражом в 2 830 примірників, таким же шрифтом, на тій же сторінці як і вказана стаття, під заголовком "Спростування" спростувати наведену у статті "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки" у номері 42-43 (8157-8158) газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року на 7-й сторінці недостовірну інформацію, шляхом опублікування відомостей про те, що інформація про [PERSON], яка опублікована у номері 42-43 (8157-8158) газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року, на 7-й сторінці, є неправдивою і такою, що не відповідає дійсності; стягнути з [PERSON], [PERSON] Миколайовича, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], солідарно, на його користь 25 000 грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати в розмірі 493,60 грн.. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник редакції газети "Зоря Рахівщини" [PERSON], будучи допитаним по окремому дорученні, позовні вимоги визнав повністю. Представник редакції газети "Дружба" [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що в газеті дослівно була передрукована стаття, що була подана [PERSON] та підписана ним та іншими відповідачами. Оскільки [PERSON] неодноразово писав статті в газеті "Дружба", то подану ним статтю вона не перевіряла, оскільки вважала її достовірною та відповіддю останнього на статтю [PERSON], яка теж була опублікована в газеті. Зазначила, що в статті "Громадськість стурбована" висловленні лише припущення людей і не зазначено жодних конкретних фактів. Крім цього пояснила, що не має жодних доказів того, що викладені у статті "Громадськість стурбована" відомості відповідають дійсності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що всі відомості, що були викладені в статті під назвою "Громадськість стурбована" газети "Дружба" та в статті під назвою "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки" газети "Зоря Рахівщини" є припущенням та перебільшенням. В подальшому в судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що під жодною статтею в газеті не підписувався, а лише на прохання [PERSON] підписався на чистому аркуші паперу. В подальшому в судове засідання не з'явився. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та прийшов до наступних висновків. Суд встановив, що 29 березня 2014 року у номері 37-38 газети "Дружба", на 3-й сторінці, була опублікована стаття під назвою "Громадськість стурбована", авторами якої є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зі змісту публікацій суд встановив, що у статті автори розмірковують про діяльність, в тому числі і підприємницьку, [PERSON] та стаття містить наступні оспорені позивачем висловлювання: "Але на заваді надійної охорони пралісів стали корисливі інтереси депутата Тячівської районної ради [PERSON], який для розвитку приватного бізнесу на базі відпочинку "Срібний рай" спочатку вимагав зрубати буковий праліс під лижну трасу з підйомником на полонину Менчул, а потім огородити 12 гектарів букового пралісу під вольєр для мисливської фауни з подальшим її відстрілом для розваг відпочивальників. Науково-технічна рада Карпатського біосферного заповідника під керівництвом професора [PERSON] не дала дозволу на таку авантюру. Розгніваний депутат висловлював власне незадоволення шляхом всіляких погроз та ініціював комплексні перевірки за участю правоохоронних органів, державних екологічних інспекторів, фахівців лісового господарства й контрольно-ревізійного управління… Тоді депутат [PERSON] розробив нову стратегію організувати незаконні рубки в Угольському відділенні. В результаті, під час перебування начальника [PERSON] в жовтні 2013 року у відпустці, скоєно значну кількість незаконних рубок в різних кварталах Угольського відділення, як виявилось, не без допомоги окремих працівників відділення… Виборці с. Великої [PERSON] глибоко стурбовані, що їхні інтереси представляє в районній раді [PERSON] активний член Партії регіонів, відданий прислуга "регіональних" мафіозних структур, який розглядає буковий праліс та Всесвітню спадщину ЮНЕСКО як свою вотчину, необмежене джерело для власної наживи. Він вважає себе справжнім господарем, йому все дозволено, бо в нього є надійна "криша"… Тому не дивно, що він незаконно збудував у водоохоронній зоні річки [PERSON] свій відпочинковий комплекс, при допомозі своїх підручних, організовує незаконні рубки та браконьєрство в заповіднику, паплюжить добре імя професора [PERSON], який не підтримав його ненажерливі апетити, не погодився бути в нього слугою. Але в цій історії найбільш аморальним та огидним є той факт, що [PERSON] є близьким родичем [PERSON], рідна сестра якого є його дружиною.". Крім цього, 07 червня 2014 року у номері 42-43 газети "Зоря Рахівщини", на 7-й сторінці, була опублікована стаття під назвою "Одіозний депутат пише неправду і організовує незаконні рубки", автором якої є [PERSON]. Зі змісту публікації суд встановив, що у статті автор розмірковує про діяльність, в тому числі і підприємницьку, [PERSON] та стаття містить наступні оспорені позивачем висловлювання: "Але на заваді надійної охорони пралісів стали корисливі інтереси депутата Тячівської районної ради [PERSON], який для розвитку приватного бізнесу на базі відпочинку "Срібний рай" спочатку вимагав зрубати буковий праліс під лижну трасу з підйомником на полонину Менчул, а потім огородити 12 гектарів букового пралісу під вольєр для мисливської фауни з подальшим її відстрілом для розваг відпочивальників. Науково-технічна рада Карпатського біосферного заповідника під керівництвом професора [PERSON] не дала дозволу на таку авантюру. Розгніваний депутат висловлював власне незадоволення шляхом всіляких погроз та ініціював комплексні перевірки за участю правоохоронних органів, державних екологічних інспекторів, фахівців лісового господарства й контрольно-ревізійного управління… Тоді депутат [PERSON] розробив нову стратегію організувати незаконні рубки в Угольському відділенні. В результаті, під час перебування начальника [PERSON] в жовтні 2013 року у відпустці, скоєно значну кількість незаконних рубок в різних кварталах Угольського відділення, як виявилось, не без допомоги окремих працівників відділення… Виборці с. Великої [PERSON] глибоко стурбовані, що їхні інтереси представляє в районній раді [PERSON] активний член Партії регіонів, відданий прислуга "регіональних" мафіозних структур, який розглядає буковий праліс та Всесвітню спадщину ЮНЕСКО як свою вотчину, необмежене джерело для власної наживи. Він вважає себе справжнім господарем, йому все дозволено, бо в нього є надійна "криша"… Тому не дивно, що він незаконно збудував у водоохоронній зоні річки [PERSON] свій відпочинковий комплекс, при допомозі своїх підручних, організовує незаконні рубки та браконьєрство в заповіднику, паплюжить добре імя професора [PERSON], який не підтримав його ненажерливі апетити, не погодився бути в нього слугою. Але в цій історії найбільш аморальним та огидним є той факт, що [PERSON] є близьким родичем [PERSON], рідна сестра якого є його дружиною.". "Шановний депутат разом з родиною надає послуги відвідувачам бази "Срібний рай". Які саме? Варто відкрити в Інтернеті інформацію про цей "рай". Серед послуг: мисливство, рибальство, збір грибів, ягід та інші. І тут не було б нічого дивного, якби навколо "Срібного раю" не знаходилися лише заповідні ліси букові праліси Всесвітньої природної спадщини ЮНЕСКО, які перебувають під охороною сина депутат [PERSON] майстра з охорони природи Угольського відділення КБЗ, і тому для них важливо, хто буде працювати на керівних посадах в заповіднику.". Позивач звернувся до суду за захистом права на повагу до його честі, гідності, яке він вважає порушеним внаслідок поширення негативної недостовірної інформації, а також порушеного внаслідок цього на його думку права на недоторканність ділової репутації. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені судом фактичні обставини, врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України від 2003 року, Закону України Про інформацію, Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", міжнародними правовими актами. Згідно з Конституцією України людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості (стаття 23); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24); кожен має право на повагу до його гідності (частина перша статті 28); кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68); виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; засади регулювання шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики (пункти 1, 6, 12 частини першої статті 92). У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). За Цивільним кодексом України кожен має право на повагу до його честі і гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина третя статті 269 Цивільного кодексу України). Парламентська [PERSON] Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року N 1165 (1998) (далі - Резолюція N 1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема: декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади або обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії (частина шоста статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації"); персональні дані фізичної особи, яка претендує зайняти чи займає виборну посаду (у представницьких органах) або посаду державного службовця першої категорії, за винятком інформації, яка відповідно до закону визначена такою, що належить до інформації з обмеженим доступом (частина четверта статті 5 Закону України "Про захист персональних даних"); відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (пункт 5 частини четвертої статті 21 Закону України "Про інформацію"). Системний аналіз положень статті 28, частини першої статті 32 Конституції України дає підстави вважати, що реалізація права на повагу до його гідності гарантується кожній особі незалежно від статі, політичних, майнових, соціальних, мовних чи інших ознак, а також статусу публічної особи, зокрема державного службовця, державного чи громадського діяча, який відіграє певну роль у політичній, економічній, соціальній, культурній або іншій сфері державного та суспільного життя. Згідно з частинами першою, другою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302). Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації"забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону України "Про інформацію"), у тому числі й конституційне право особи на повагу до її гідності (ст.28 Конституції України). Статтею 270 ЦК України серед видів конституційних особистих немайнових прав фізичних осіб виокремлено право на повагу до гідності та честі, яким поряд із діловою репутацією, надано значення самостійних обєктів судового захисту. Під гідністю розуміють поняття моральної свідомості, яка виражає уявлення про цінність всякої людини як моральної особистості, особливе моральне ставлення людини до самої себе, а честь розуміється як позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи мають на увазі набуту нею суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України є недоторканними. Визначеним законом загальним способом захисту порушених особистих (немайнових) прав фізичної особи, в тому числі прав на гідність, честь та недоторканість ділової репутації є відшкодування моральної шкоди (ст.ст.16, 23, 280 ЦК України). Крім того, законом визначено спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав фізичної особи, що порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації (ст.277 ЦК України) шляхом забезпечення права на відповідь, а також на спростування цієї інформації. На забезпечення одного із основних принципів інформаційних відносин - свобода вираження поглядів і переконань - статтею 30 Закону України Про інформацію встановлено правило, за якого ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому, оціночними судженнями визначено висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином оспорювані позивачем поширені висловлювання та вирази підлягають аналізу з метою визначення характеру інформації, що в них міститься, та зясування чи є така інформація фактичними твердженнями чи оціночними судженнями. Проаналізувавши зміст інформації, питання про недостовірність якої порушено позивачем, у контексті статті, суд констатує, що тема публікації торкається підприємницької діяльності позивача та його діяльності як депутата районної ради, тобто як публічної особи. З огляду на конструкцію речень, використані мовні засоби, суд прийшов до висновку, що інформація, питання про недостовірність якої порушено позивачем, викладена авторами у ствердній формі: "Але на заваді надійної охорони пралісів стали корисливі інтереси депутата Тячівської районної ради [PERSON], який для розвитку приватного бізнесу на базі відпочинку "Срібний рай" спочатку вимагав зрубати буковий праліс під лижну трасу з підйомником на полонину Менчул, а потім огородити 12 гектарів букового пралісу під вольєр для мисливської фауни з подальшим її відстрілом для розваг відпочивальників. Науково-технічна рада Карпатського біосферного заповідника під керівництвом професора [PERSON] не дала дозволу на таку авантюру. Розгніваний депутат висловлював власне незадоволення шляхом всіляких погроз та ініціював комплексні перевірки за участю правоохоронних органів, державних екологічних інспекторів, фахівців лісового господарства й контрольно-ревізійного управління… Тоді депутат [PERSON] розробив нову стратегію організувати незаконні рубки в Угольському відділенні. В результаті, під час перебування начальника [PERSON] в жовтні 2013 року у відпустці, скоєно значну кількість незаконних рубок в різних кварталах Угольського відділення, як виявилось, не без допомоги окремих працівників відділення… Виборці с. Великої [PERSON] глибоко стурбовані, що їхні інтереси представляє в районній раді [PERSON] активний член Партії регіонів, відданий прислуга "регіональних" мафіозних структур, який розглядає буковий праліс та Всесвітню спадщину ЮНЕСКО як свою вотчину, необмежене джерело для власної наживи. Він вважає себе справжнім господарем, йому все дозволено, бо в нього є надійна "криша"… Тому не дивно, що він незаконно збудував у водоохоронній зоні річки [PERSON] свій відпочинковий комплекс, при допомозі своїх підручних, організовує незаконні рубки та браконьєрство в заповіднику, паплюжить добре імя професора [PERSON], який не підтримав його ненажерливі апетити, не погодився бути в нього слугою. Але в цій історії найбільш аморальним та огидним є той факт, що [PERSON] є близьким родичем [PERSON], рідна сестра якого є його дружиною.". "Шановний депутат разом з родиною надає послуги відвідувачам бази "Срібний рай". Які саме? Варто відкрити в Інтернеті інформацію про цей "рай". Серед послуг: мисливство, рибальство, збір грибів, ягід та інші. І тут не було б нічого дивного, якби навколо "Срібного раю" не знаходилися лише заповідні ліси букові праліси Всесвітньої природної спадщини ЮНЕСКО, які перебувають під охороною сина депутата [PERSON] майстра з охорони природи Угольського відділення КБЗ, і тому для них важливо, хто буде працювати на керівних посадах в заповіднику.". Зі змісту оспорюваних висловлювань не виникає сумнівів у тому, що мова йде саме про позивача, а у статті обговорені обставини його діяльності як депутата Тячівської районної ради, як підприємця та поширюється інформація про те, що нібито позивач займається незаконною діяльністю. Проаналізувавши зміст інформації, в уривках, вказаних позивачем, та в контексті публікації, суд констатує, що поширена про [PERSON] інформація є негативною: негативно характеризує особу позивача, порочить його честь та гідність, ставить під сумнів його ділову репутацію як депутата районної ради, оскільки автор навів дані, які чітко ідентифікують особу, про яку йде мова, про займану ним посаду та його діяльність. Такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Загальновизнаним є те, що незаконна рубка дерев та браконьєрство у заповіднику зазвичай сприймається громадськістю у негативному розумінні, а особи, які здійснюють таку рубку дерев чи займаються незаконним полюванням, піддаються жорсткому суспільному осуду. Крім того, суд зауважує, що факти, повідомлені авторами у оспорюваних висловлюваннях, містять деякі ознаки кримінального правопорушення, за які передбачено кримінальну відповідальність статтею 246 КК України: незаконна порубка дерев і чагарників у\~лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах та статтею 248 КК України: порушення правил полювання, якщо воно заподіяло істотну шкоду, а також незаконне полювання в заповідниках або на інших територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, або полювання на звірів, птахів чи інші види тваринного світу, що занесені до Червоної книги України. Так, відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Отже у статті поширено негативну інформацію інформацію про поведінку, яка викликає різкий осуд суспільства, про незаконні дії, за які передбачено кримінальну відповідальність. Доводи відповідачів про те, що оспорені висловлювання є оціночними судженнями, суд відхиляє, оскільки такі не можна кваліфікувати ні як субєктивне судження чи особисту думку автора, ні як дану ним оцінку дій чи подій, ні як критику, тощо. Запевнення представника відповідача [PERSON] про те, що автори виклали інформацію як "припущення", "перебільшення", оцінюючи поведінку позивача, застосовуючи гіперболи, алегорію, сатиру, є необґрунтованими, оскільки оспорені висловлювання не містять авторської оцінки поведінки позивача, а представник відповідача не вказав які конкретно слова, словосполучення, вирази вжиті автором як гіпербола, алегорія, сатира, не подав суду доказів, що б підтверджували такі твердження. Отже, проаналізувавши вищенаведені обставини справи, відповідні їм норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідачі поширили про позивача негативну інформацію, що викладена у ствердній формі, містить фактичні твердження, і ця інформація порочить честь, гідність позивача, принизила його ділову репутацію. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд зазначає наступне. Згідно із рекомендаційними роз'ясненнями, даними Верховним Судом України у Постанові пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суд вважає також, що недостовірна інформація - це та, що викликає сумнів у її правдивості, інформація про події, що не мають офіційного підтвердження, інформація, вірність чи вірогідність якої не встановлено. Ці ознаки притаманні чуткам, а поширення недостовірної інформації є тотожним поширенню чуток. Інформація, спростування якої вимагає позивач, поширена у друкованому засобі масової інформації. Правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні визначено Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. (ст.6 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні"). Статтею 2 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" задекларовано свободу діяльності друкованих засобів масової інформації, за якої свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Ця ж декларація свободи діяльності ЗМІ містить застереження про те, що ця свобода обмежується у випадках, визначених законом, зокрема коли це необхідно для захисту репутації або прав інших людей. Так, згідно статті 3 Закону друковані засоби масової інформації не можуть бути використані для завдання шкоди честі і гідності особи. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію". Разом із гарантованістю права на інформацію; відкритістю, доступністю інформації, свободою обміну інформацією стаття друга Закону України "Про інформацію" визначає також і такі принципи інформаційних відносин як достовірність і повнота інформації; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Крім спеціальних правових норм, обов'язок фізичної особи перевіряти достовірність інформації встановлено статтею 302 ЦК України, яка встановлює право фізичної особи на інформацію та кореспондуючий йому обовязок поширювати лише достовірну інформацію: "Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності". Суд переконаний, що поширюючи у пресі інформацію, спростування якої є предметом позову, відповідачі у повній мірі усвідомлювали негативність її змісту та негативні наслідки її поширення для позивача, як носія конституційних прав на повагу до його честі і гідності, права на недоторканність ділової репутації. При цьому суд визнає, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Разом із тим, використовуючи та поширюючи інформацію, (а фактично - повідомлення про незаконні дії позивача, інформацію, що за своїм змістом порочить честь і гідність будь-якої фізичної особи, а також шкодить діловій репутації особи), в силу вищенаведених вимог законодавства про інформацію та про пресу, а також загального цивільно-правового обовязку поширення лише достовірної інформації (ст.302 ЦК України) відповідачам належало б особисто впевнитися у її обєктивності, повноті та достовірності. Проте, відповідачі не дотрималися принципів інформаційних відносин та вдалися до поширення інформації, що не має офіційного підтвердження, вірогідність якої не встановлено, та є обґрунтовані підстави сумніватися у її правдивості, тобто поширення чуток. Такого висновку суд дійшов з тих міркувань, що основою заперечень проти позову є твердження сторони відповідача, що поширена інформація є оціночними судженнями автора, і тому не підлягала перевірці на достовірність. Одним із найважливіших аспектів розгляду справ про захист честі, гідності та ділової репутації є визначення приналежності спірної інформації до фактичних даних чи оціночних суджень. Актуальною в даному випадку є практика Європейського суду з прав людини, зокрема, справа "Лінгенс проти Австрії", у якій було сформовано чітку судову позицію: наявність фактів можна довести, а наявність оціночних суджень ні. Саме цим принципом слід керуватися при аналізі тих чи інших тверджень на предмет приналежності їх до оціночних суджень чи фактичних даних. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що поширена інформація є оціночними судженнями, з наведених вище міркувань. Крім цього, відповідачами не наведено жодної обставини, що б свідчила про достовірність інформації, або про вжиття відповідачами будь-яких заходів щодо перевірки інформації, вказаної у статтях, хоча законодавство про пресу в Україні з цією метою наділяє працівників друкованого ЗМІ широкими правами. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Таке розяснення дано у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"від 27 лютого 2009 № 1. Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч.3 ст.273 ЦК України, діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Отже, вирішуючи спір про захист гідності, честі та ділової репутації суд дійшов висновку, що відповідачами порушено межу здійснення права на свободу слова, на інформацію з одного боку та правом позивача на повагу до його людської гідності, честі, ділової репутації з іншого. При здійсненні свого права відповідач порушив принципи інформаційних відносин, не виконав обов'язки їх учасника, допустивши поширення у друкованому засобі масової інформації негативної неперевіреної неповної та недостовірної інформації, що опорочила честь, гідність, завдала шкоди діловій репутації позивача, завдала йому моральної шкоди. Дії відповідача з цієї точки зору є протиправними та винними. Тому порушені особисті немайнові права позивача право на повагу до честі, гідності та на недоторканність ділової репутації підлягають судовому захисту. За статтею 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ч.ч.6,7 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ст.37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні"). Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про можливість застосування обраного позивачем такого способу захисту порушеного особистого немайнового права як визнання інформації недостовірною, суд враховує розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"від 27 лютого 2009 № 1. За змістом пункту 5 цієї Постанови, відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Отже, право на спростування поширеної інформації особа набуває внаслідок поширення про неї саме недостовірної інформації. Таким чином, визнання інформації недостовірною є необхідним для застосування такого способу захисту як спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги [PERSON], який виключно позитивно характеризується, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності (доказів про притягнення суду не подано), про визнання поширеної про нього інформації такою, що не відповідає дійсності та зобовязання відповідача її спростувати у порядку, визначеному ст.37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", а також вимогу про відшкодування моральної шкоди - слід задовольнити. Підстави, спосіб визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди визначено нормами ЦК України. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. Відповідачі допустили поширення про позивача у друкованому засобі масової інформації районного значення - у номері 37-38 (9014-9015) газети "Дружба" від 29 березня 2014 року, на 3-й сторінці, тиражем 5 640 примірників та у номері 42-43 (8157-8158) газети "Зоря Рахівщини" від 07 червня 2014 року, на 7-й сторінці, тиражем 2 830 примірників, негативної неперевіреної неповної та недостовірної інформації, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача. Дії відповідачів є протиправними та винними. Поширена про позивача інформація за своїм змістом неминуче сформувала негативну громадську думку, різке негативне ставлення громадськості до позивача, який був депутатом Тячівської районної ради Закарпатській області. При цьому суд визнає слушними доводи позивача про те, що порушені права неможливо поновити у повному обсязі, а саме відновити той рівень довіри та позитивне ставлення громадськості, який існував до їх порушення. Суд бере до уваги доводи позивача про те, що поширення про нього недостовірної негативної інформації мало негативні наслідки, що виразилися у сильних душевних стражданнях, що були спричинені зіпсуттям стосунків із знайомими мешканцями міста та району, втратою їх довіри та поваги, втратою авторитету та поваги серед колег по роботі, можливості реалізації в подальшому громадсько-політичної діяльності у районі, тощо. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вирішує, що заявлений позивачем розмір відшкодування (25 000 грн.) є завищеним, а тому позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 493 грн. 60 коп., тобто по 22 грн. 45 коп. з кожного.

Outcome: partial