Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з заявою за участю заінтересованої особи [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 04.02.2017 року померла його мати [PERSON], при зверненні до нотаріальної контори заявник отримав відмову нотаріуса, оскільки в його свідоцтві про народження в графі мати зазначено [PERSON], замість [PERSON]. У звязку з чим, для отримання свідоцтва про право на спадщину, просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.18). Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі зацікавленої особи, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши заявника, показання свідка, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], вбачається, що останній народився 15.11.1949 року, батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з свідоцтва про смерть серія І-ОК №391751 (а.с.10) [PERSON] померла 04.02.2017 року у с. Карапиші, Миронівського району Київської області (а.с.10). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2017 року, гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 04.02.2017 року матері гр. [PERSON], у звязку з відсутністю доказів родинних відносин відмовлено (а.с.6). Вирішуючи питання про встановлення факту того, що [PERSON] є сином [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є дружиною [PERSON] та відповідно невісткою [PERSON], яка була заявнику матірю, стосунки у них були родинні. Після смерті [PERSON] вони ховали її як матір. Згідно до довідки наданої державним нотаріусом [PERSON] від 22.06.2016 року №555/02-14 (а.с.7), вбачається, що [PERSON] та [PERSON], після померлої 04.02.2017 року матері [PERSON], прийняли спадщину за заповітом на все майно. Крім того,на підтвердження факту родинних відносин заявником надана посвідка про народження серія УВ №160075 [PERSON], що народилась [INFO] (а.с.19), відповідно до відмітки в паспорті [PERSON], остання зареєструвала шлюб 11.07.1954 року з [PERSON] (а.с.9 зв.б.). Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання заінтересованою особою заявлених вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved