Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В березні 2012 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» м. Дніпропетровськ (далі ПАТ КБ «Приватбанк») пред'явило позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] шляхом продажу квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № HMSWGA00000037 від 02 червня 2008 року в розмірі 47712,71 доларів США. Також просило виселити зі спірної квартири [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі із зняттям їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що за кредитним договором, укладеним 02 червня 2008 року між позивачем та [PERSON], останній одержав кредит в сумі 52125 доларів США зі сплатою 15% річних за користування ним на строк до 02 червня 2018 року. В забезпечення виконання [PERSON] обов'язків за кредитним договором від 02 червня 2008 року, він уклав з позивачем договір іпотеки, за умовами якого передав позивачу в іпотеку належну йому квартиру [ADDRESS]. [PERSON] не виконував належним чином грошового зобов'язання, внаслідок чого станом на 13 січня 2012 року утворилась заборгованість по кредиту та відсотках, а також позивач нарахував неустойку та штрафні санкції, через що має право звернути стягнення на предмет іпотеки із виселенням всіх мешканців квартири. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги в частині розміру заборгованості, в рахунок погашення якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а також щодо осіб, яких просить виселити зі спірної квартири. Так, вказала, що станом на 13 січня 2012 року за договором кредиту від 02 червня 2008 року [PERSON] допустив заборгованість в сумі 47434,18 доларів США та 29513,69 грн., з яких: 41122,28 доларів США заборгованість за кредитом, 5410,08 доларів США заборгованість по відсотках, 901,82 долара США заборгованість по комісії, 9845,24 грн. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 19418,45 грн. штраф (процентна складова), й саме в рахунок погашення цієї заборгованості просила звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, з квартири, яка є предметом іпотеки, просила виселити осіб, які зареєстровані та проживають у ній, а саме: [PERSON], [PERSON] та їх малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] зі зняттям вказаних осіб з реєстрації за місцем проживання. В зв'язку з тим, що рішенням суду вищевказаний договір іпотеки було визнано недійсним, в результаті чого попереднє судове рішення по даній справі в порядку перегляду за нововиявленими обставинами було скасовано, представник позивача подала заяву про зміну позовних вимог. Так, в кінцевому варіанті представник позивача, з підстав порушення [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань по своєчасному поверненню грошових коштів, просить стягнути з останнього кредитну заборгованість, яка виникла станом на 18 грудня 2013 року, в сумі 61415,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 490706,48 грн., що складається з наступного: 41752,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 15916,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3746,57 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Також просить стягнути заборгованість з неустойки станом на 18 грудня 2013 року в сумі 186149,20 грн., що складається з 166480, 75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явилась, хоч про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, однак подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та обставини, викладені в їх обґрунтування. Крім того просила розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів. Відповідач та його представник - адвокат, які про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, в судове засідання також не з'явились. При цьому відповідач подав до суду заперечення стосовно змінених позовних вимог, де визнав наявність простроченої кредитної заборгованості по сплаті грошового зобов'язання за кредитним договором № HMSWGA00000037 від 02 червня 2008 року, але не погодився з її розміром. Відповідач висловився про невідповідність чинному законодавству України положень кредитного договору в п. п. 5.3, 6.4 в частині стягнення штрафів одночасно зі стягненням пені за неналежне виконання грошового зобов'язання. Так як вбачає подвійну відповідальність одного виду за одне й теж саме порушення зобов'язання. Тому вважає неправомірним нарахування штрафів в розмірі 250,00 грн. (фіксована частина) та 19418,45 грн. (процентна складова), що не підлягають стягненню. Також вважає незаконним положення п. 4 кредитного договору, де передбачено, що банк резервує ресурси у розмірах, визначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає право на їх використання, за що він сплачував винагороду у розмірі 4,08 % річних від зарезервованої суми. Оскільки він звертався в банк, щоб скористатись сумою зарезервованих ресурсів для погашення простроченої заборгованості, в чому йому відмовили, пояснивши, що сплачувана ним винагорода являється платою за користування кредитними коштами. Однак при укладанні кредитного договору йому цього ніхто не пояснив. Жодним законом та нормативним актом не передбачено, що споживач повинен за користування кредитними коштами вносити якусь додаткову плату, крім процентів за користування кредитними коштами. Також споживач не повинен сплачувати будь-які кошти за послугу, яка йому не надана. За таких обставин, в діях банку щодо включення до кредитного договору положення про резервування ресурсів, вбачає нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману. Тому вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення нарахованої суми плати за резервування ресурсів в сумі 3746,57 доларів США. Крім того просить врахувати, що він утримує сім'ю з двома малолітніми дітьми та просить застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України - не стягувати, або істотно зменшити суму неустойки у вигляді пені, заявленої у позові. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16 січня 2013 року (справа № 2/683/1462/2013) позов публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HMSWGA00000037, укладеним 02 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ та [PERSON], що виникла станом на 13 січня 2012 року в сумі 47434,18 доларів США, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення еквівалентно 378999 грн. 09 коп., з яких: 41122,28 доларів США заборгованість за кредитом, 5410,08 доларів США заборгованість по процентах, 901,82 доларів США заборгованість по комісії, та 29513 грн. 69 коп., з яких 9845 грн. 24 коп. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 19418 грн. 45 коп. штраф (процентна складова), звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] загальною площею 71,70 кв.м., житловою площею 42 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 04 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 3405. Вказано, що предмет іпотеки підлягає реалізації із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-ІV, шляхом його продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якого особою покупцем, з отриманням банком витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для реалізації не нижче 181950 грн. З вартості предмета іпотеки публічному акціонерному товариству комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ має бути сплачена заборгованість [PERSON] за кредитним договором №HMSWGA00000037, укладеним 02 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ та [PERSON], що виникла станом на 13 січня 2012 року в сумі 47434,18 доларів США, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення еквівалентно 378999 грн. 09 коп., з яких: 41122,28 доларів США заборгованість за кредитом; 5410,08 доларів США заборгованість по процентах, 901,82 доларів США заборгованість по комісії, та 29513 грн. 69 коп., з яких 9845 грн. 24 коп. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 19418 грн. 45 коп. штраф (процентна складова). [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] виселено з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ 3272 грн. 65 коп. судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ 53 грн. 65 коп. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 березня 2013 року рішення Старокостянтинівського районного суду від 16 січня 2013 року залишено без змін. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16 вересня 2013 року (справа № 2/683/377/2013) позови [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS], укладений 02 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ та [PERSON], посвідчений 02 червня 2008 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1765. В решті позовів відмовлено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ на користь [PERSON] 114 грн. 70 коп. судового збору. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ на користь [PERSON] 114 грн. 70 коп. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2013 року рішення Старокостянтинівського районного суду від 16 вересня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 03 грудня 2013 року скасовано за нововиявленими обставинами рішення Старокостянтинівського районного суду від 16 січня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" м. Дніпропетровськ до [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], Старокостянтинівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. 18 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» м. Дніпропетровськ змінило позовні вимоги, в кінцевому варіанті просить через порушення [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань по своєчасному поверненню грошових коштів за кредитним договором №HMSWGA00000037, укладеним 02 червня 2008 року, стягнути з останнього кредитну заборгованість, яка виникла станом на 18 грудня 2013 року, в сумі 61415,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 490706,48 грн., що складається з наступного: 41752,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 15916,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3746,57 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Позивач також просить стягнути заборгованість з неустойки станом на 18 грудня 2013 року в сумі 186149,20 грн., що складається з 166480, 75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що 02 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ та [PERSON] укладено кредитний договір №HMSWGA00000037, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 52125 доларів США на строк до 02 червня 2018 року включно під 1,25 % на місяць (15 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 885,62 доларів США згідно встановленого графіка погашення кредиту (п.п.1.1, 2.1.1, 3.1, 8.1, 8.7 кредитного договору). Також сторони домовились, що [PERSON] сплачує позивачу винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів (п.п. 4.1, 4.2, 8.1 кредитного договору), а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачує позивачу пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (п.п. 3.7, 5.1, 8.4 кредитного договору). Крім того, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, [PERSON] зобов'язався сплатити позивачу штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (п.п. 5.3, 6.4 кредитного договору). Крім того, сторони дійшли згоди, що при порушенні позичальником зобов'язань за кредитним договором, він має достроково погасити заборгованість перед позивачем у повному обсязі, а в свою чергу позивач має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої у п. 8.1 кредитного договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно (п. 2.3.3, 2.10, 2.3.7 кредитного договору). В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за кредитним договором від 02 червня 2008 року, в цей же день між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1766). За умовами договору іпотеки [PERSON] в забезпечення свого зобов'язання за кредитним договором № HMSWGA00000037 від 02 червня 2008 року передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] вартістю 363900 грн. (п.п.1, 2, 11, 16.9, 33.1, 33.2, 33.3, 33.4, 35 договору іпотеки). Даний договір іпотеки було визнано недійсним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16 вересня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2013 року. За змістом ст. 6, ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу положень ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка включена до параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 18 грудня 2013 року заборгованість за кредитом становить 61415,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 490706,48 грн., що складається з наступного: 41752,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 15916,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3746,57 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Позивач також нарахував заборгованість з неустойки станом на 18 грудня 2013 року в сумі 186149,20 грн., що складається з 166480, 75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). При цьому п. див 5.3 та 6.4 кредитного договору сторони передбачили, що при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, [PERSON] зобов'язався сплатити позивачу штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. В кінцевому варіанті ціна позову складає 490706,48 грн. + 186149,20 грн. = 676855,68 грн. Таким чином розмір штрафу (процентна складова) за умовами договору має становити 676855,68 грн. х 5 % = 33842,78 грн., однак представник позивача в цій частині позовні вимоги не змінив, заявивши до стягнення 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). Факт заборгованості відповідача по кредиту та її розмір підтверджується: кредитним договором №HMSWGA00000037 від 02 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], графіком погашення кредиту; розрахунком заборгованості; листом - вимогою про необхідність сплатити кредитну заборгованість. Щодо посилання відповідача про застосування до нього подвійної цивільної відповідальності у вигляді одночасного нарахування пені та штрафу, та щодо безпідставності нарахування комісії за резервування ресурсів, суд прийшов до висновків про їх безпідставність з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тому пеня і штраф є різними видами неустойки, як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Відповідно до п. 5.3, п. 6.4 кредитного договору від 02 червня 2008 року штраф застосовується при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, та складає 250 грн. + 5 % від суми позову. Пеня ж сплачується позичальником у випадку порушення строків повернення кредиту у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні, що передбачено п. 5.1 та п.8.4 кредитного договору. Отже, відповідно до умов кредитного договору від 02 червня 2008 року штраф і пеня настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а відтак є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником. При цьому, суд враховує відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України висновки Верховного Суду України, викладені у рішенні №3-24гс/12, про те, що згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто є не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Відносно включення в суму заборгованості за договором кредиту комісії в сумі 901,82 доларів США, то вона є щомісячною винагородою за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, а її стягнення передбачено п.п. 4.1, 4.2, 8.1 кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Посилання відповідача на незаконність кредитного договору в частині нарахування комісії за резервування ресурсів не може знайти свого юридичного вирішення в даній цивільній справі, оскільки останнім не заявлялись позовні вимоги про визнання даного правочину недійсним в цілому чи в частині, а тому на час розгляду даної справи він залишається чинним. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Стосовно заявленого представником позивача розрахунку кредитної заборгованості, що частково визнається відповідачем [PERSON], суд виходить з положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а так як останній на заперечення позовних вимог не надав суду належних, достатніх доказів на спростування правомірності укладеного кредитного договору, в тому числі щодо визначеного розміру процентів та комісії за користування кредитом, не оспорював кредитний договір; не спростував пред'явлений представником позивача розрахунок кредитної заборгованості, тому суд визнає наявною станом на 18 грудня 2013 року кредитну заборгованість в частині пред'явлених розмірів по заборгованості за кредитом в сумі 61415,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 490706,48 грн., що складається з наступного: 41752,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 15916,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3746,57 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). Що стосується розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, суд прийшов до висновків про наступне. У відповідності до змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені (штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідач в письмових запереченнях просив врахувати, що він утримує сім'ю з двома малолітніми дітьми та важкий матеріальний стан, те, що він не відмовляється від виконання кредитних зобов'язань, в зв'язку з чим просив не стягувати, або істотно зменшити суму неустойки у вигляді пені, заявленої у позові. Представник позивача цих обставин не заперечувала. Враховуючи життєві обставини відповідача (важкий матеріальний стан, перебування на утриманні двох малолітніх дітей), визнання ним обов'язку по виконанню кредитних зобов'язань, суд вважає можливим зменшити розмір визначеної представником позивача пені з 166480,75 грн. на 120000 грн. Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниці України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу). З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав у визначені кредитним договором строки взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів позивачу, який відповідно до умов кредитного договору вправі достроково стягнути неповернутий кредит, проценти за користування кредитом, комісію, а також неустойку (пеню та штрафи) за порушення умов погашення кредиту. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк" м. Дніпропетровська підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору станом на 18 грудня 2013 року: 61415,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 490706,48 грн., що складається з наступного: 41752,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 15916,47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3746,57 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та заборгованість з неустойки в сумі 139668,45 грн., що складається з 120000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 19418,45 грн. - штраф (процентна складова). В березні 2012 року позивач пред'явив відповідачу позов, ціна якого була визначена в розмірі 408038,38 грн. Заявлялись вимоги майнового та немайнового характеру, позивач сплатив 3326,30 грн. судового збору, виходячи з вимог, чинної на дату звернення з позовом, редакції Закону України «Про судовий збір» та розміру мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на 01 січня 2012 року становив 1073,00 грн. (1073,00 х 3) +107,30 грн. = 3326,30 грн. В ході розгляду справи після перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, до початку розгляду справи по суті, 18 грудня 2013 року позивач змінив підставу та предмет позову та збільшив позовні вимоги, ціна позову була зазначена 676855,68 грн., однак не було доплачено судовий збір. Відповідно до змісту ст. 4 Закону України «Про судовий збір» збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових позовних вимог оплачується відповідною сумою судового збору. Станом на 01 січня 2013 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1147,00 грн. Таким чином з позивача необхідно стягнути недоплачену суму судового збору в розмірі 114,70 грн. (1147,00 грн. х 3) - 3326,30 грн. = 114,70 грн. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, (490706,48 грн. + 139668,45 грн. = 630374,93 грн. стягнутої кредитної заборгованості) х 100 : (490706,48 грн. + 186149,20 грн. = 676855,68 грн.) заявленої кредитної заборгованості = 93,13 % - відсоток, який складає задоволені позовні вимоги. (3326,30 грн. сплачений судовий збір х 93,13 % задоволених позовних вимог) : 100 % = 3097,78 грн. судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивачем при пред'явленні змінених позовних вимог не сплачений судовий збір в частині збільшених позовних вимог в розмірі 114,70 грн. судового збору, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3097,78 грн. - 114,70 грн. = 2983,08 грн. судового збору.

Outcome: partial