Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 02 липня 2016 року [PERSON] підписала заяву про приєднання № 948262 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якої відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету "Зарплатний" та надано платіжну картку, а також заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), якою встановлені максимальні параметрів кредитування: бажаний кредит - 0 грн, строк кредитування - 36 місяців, з можливим продовженням на той самий строк, процентна ставка в розмірі 30 % річних, а в період Грейс-періоду - 0,001 % річних. 26 жовтня 2016 року додатково підписана заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, згідно умов якої встановлений бажаний розмір кредиту в сумі 28 000 грн, максимальний розмір, строки кредитування та відсотки за користування залишились ті самі. Позивач вказує, що АТ «Ощадбанк» виконав свої зобов`язання за вказаним вище договором, однак [PERSON] порушила його умови щодо повернення кредиту, сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 02 серпня 2021 року становить 41 708,93 грн, з яких: 33 987,09 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 81,00 грн - комісія, 1142,89 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та 6 497,95 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту). За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Відповідач правом на відзив не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та просив розгляд справи провести у відсутність представника позивача, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Зважаючи, що зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] не відоме, її виклик в судове засідання здійснений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенню ст.128 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 02 липня 2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання № 948262 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету "Зарплатний" та надано платіжну картку, а також відповідач просила надати їй кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на її картковий рахунок [NUMBER] , в межах встановлення максимальних параметрів кредитування, а бажаний розмір кредиту - 0. 26 жовтня 2016 року додатково між сторонами підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом, згідно умов якої встановлений бажаний розмір кредиту в сумі 28 000 грн, строк кредитування - 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Пунктом 3.6.1. цієї заяви передбачено, що процентна ставка у кредиті є фіксованою та становить 30 % річних на користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Відповідно до п.3.7 цієї заяви, клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 0 % від суми заборгованості за кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу. Також клієнт має право в будь-який час без сплати Банку будь-яких комісій за це, провести дострокове повне чи часткове погашення кредиту, при цьому в разі дострокового погашення всієї суми кредиту, клієнт зобов`язаний надати банку кошти для погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом та іншим сумам, які повинні були сплачені за кредитним договором в день такого дострокового погашення кредиту. З наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що з 01 листопада 2016 року відповідач, як отримувала кредитні кошти, так і здійснювала дії по їх погашенню. Однак останнє погашення сум коштів на картрахунок та погашення кредиту відбулося 16 жовтня 2018 року, відсотків - 03 березня 2017 року. Неналежне виконання зобов`язань привело до виникнення заборгованості, яка, за розрахунками позивача, станом на 02 серпня 2021 року складає 41708,93 грн, з яких: 33 987,09 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 81,00 грн - комісія, 1142,89 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та 6 497,95 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту). Позивач направляв вимогу відповідачу про повернення коштів, однак вона залишена без задоволення. З огляду на те, що відповідачем порушенні умови договору, фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав, то суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 33 987,09 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16, зазначено, що «статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові». Як вбачається з матеріалів справи відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, а тому позивач має право на отримання 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до положень ст.625 ЦК України, які відповідно становлять 1142,89 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та 6 497,95 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту). Щодо стягнення з [PERSON] комісії в розмірі 81,00 грн, то суд відмічає, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань чи інші умови. Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати, які саме умови включені в заяву позичальника. Як вбачається з матеріалів справи, у заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення комісії, а Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надані позивачем додатки: умови користування кредитною лінією (кредитом), Правила користування платіжними картками, емітованими АТ«ОЩАДБАНК» та Паспорти споживчого кредиту не містять підписів ні позивача, ні відповідача, є лише бланками, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 липня 2016 року шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту). В матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази, які б містили узгодження між відповідачем та банком порядку сплати комісії. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору сторони обумовили сплату комісії, а отже в цій частині позов не підлягає задоволенню. Крім того слід звернути увагу, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо) (постанова Постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року (справа N 6-1746цс16), а відповідно до Постанови Верховного суду України від 06.09.2017 року (справа N 6-2071цс16), за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким було внесено зміни до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка викладена в наступні редакції «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".» Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, умови договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2020 року № 641/11984/15-ц. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 41 627,93 грн, з яких: 33 987,09 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом), 1142,89 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та 6 497,95 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 265, 60 грн (пропорційно задоволеним вимогам). На підставі викладеного,

Outcome: partial