Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

29.08.2018 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом до ВК ММР, [PERSON] , яким просила виділити зі складу садибного житлового будинку [ADDRESS] , що перебуває у спільної власності - 39/100 належної їй частки вищевказаного домоволодіння з господарськими спорудами, а саме: житловий будинок літ. А-1 прим. 4-1;4-2;4-3;4-4 (площ. 30, кв.м; загальною площею 47,2 кв.м.); літня кухня літ. Б; тамбур до літньої кухні літ. «б»; душ літ. Х; альтанка літ. С; Ѕ огорожі №3,8, згідно з технічним паспортом від 12.12.2017 року. Припинити право спільної власності на житловий будинок [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на житловий будинок, [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що на підставі рішення Заводського районного суд м. Миколаєва від 23.11.2004 року у справі №2-6642/2004, їй на праві власності належить 39/100 частин домоволодіння (садибного житлового будинку) [ADDRESS], Співвласником 61/100 частини домоволодіння є [PERSON] .. Вподальшому Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 06.11.2006 року їй було видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на 39/100 часток житлового будинку [ADDRESS] які складаються з житлового будинку літ. А-1 прим. 4-1;4-2;4-3;4-4 (площ. 30, кв.м; загальною площею 47,2 кв.м.); літньої кухні літ. Б; тамбура до літньої кухні літ. «б»; душу літ. Х; альтанки літ. С; Ѕ огорожі №3,8. Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №600 від 14.08.2017 року вищевказаній частині житлового будинку із господарськими спорудами була надана нова адреса [ADDRESS] . У встановлений законом спосіб зареєструвати, право власності на належну їй частку житлового будинку зі зміненою адресою, не виявилося у зв`язку із відсутністю згоди між співвласниками домоволодіння, щодо розподілу часток у спільній частковій власності. Разом з тим, відповідач, [PERSON] відмовляється узгоджувати вищевказаний розподіл часток, що і послужило підставою для її звернення до суду із зазначеним позовом. 18.10.2018 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала відзив, відповідно до якого, у задоволені позову просила відмовити, посилаючись на відсутність технічної можливості здійснити виділ в натурі частки житлового будинку, крім того зазначила, що позивач просила виділити їй в натурі частку житлового будинку з урахуванням будівель та споруд, зазначених у позовній заяві, яка значно перевищує належну їй ідеальну частку у розмірі 39/100, враховуючи інвентаризаційну вартість будівель та споруд, зазначену у даних технічного паспорту від 01.12.2004 року. 22.10.2018 року позивачем, [PERSON] , було подано відповідь на відзив, відповідно до якого, позивач заперечила той факт, що загалом будівлі та споруди, які вона просить виділити їй, перевищують належну їй ідеальну частку яка складає 39/100, Крім того, зазначила, що неодноразово пропонувала відповідачу укласти договір про поділ спільного майна, на що останній відповідав відмовою. У зв`язку із тим, що відповідач посилається на технічні дані, які містяться у технічномиу паспорті станом на 01.12.2004 року, який на даний час не є чинним, просила позов задовольнити у повному обсязі. 30.10.2018 року, представник ММР - Васильєва В.П. , подала відзив на позовну заяву, за яким просила прийняти рішення у справі на підставі чинного законодавства, з урахуванням наявних доказів. Ухвалою суду від 29.01.2019 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження. Ухвалою суду від 28.03.2019 року провадження по справі було відновлено. Ухвалою суду від 30.09.2019 року підготовче провадження по справі було закрито. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з огляду на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Виконавчого комітету ММР до судового засідання не з`явився, надали до суду заяву, щодо розгляду справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, експерта Лісків С.А., дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 06.11.2006 року [NUMBER], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ."А", літньої куххні літ."Б", тамбуру літ. "б", сараю літ. "З", сараю літ."И", вбиральні літ."К", душу літ."У", альтанки літ."Р", альтанки літ."С", літньої кухні літ."Ш", вбиральні літ."Я", сараю літ."О' ", огорожі 3, 7, 8; споруди 4. Відповідач [PERSON] є власником 61/100 часток даного домоволодіння, на підставі договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на Південній товарній біржі та визнаних дійсними за рішеннями Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.09.2004 року у справах №2-5126/2004, №2-5127/2004. Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.08.2017 року №600, частині житлового будинку з господарськими спорудами будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А-1 прим. 4-1;4-2;4-3;4-4 (площ. 30, кв.м; загальною площею 47,2 кв.м.); літньої кухні літ. Б; тамбуру до літньої кухні літ. «б»; душ літ. Х; альтанки літ. С; Ѕ огорожі №3,8, яка належить [PERSON] , було надано нову адресу - [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новоодеської міської ради, Миколаївської області, Котович Г.В. від 15.05.2018 року за №41081730, [PERSON] , було відмовлено у державній реєстрації права власності, на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , по причині відсутності договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі частки із спільного майна між співвласниками. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст.364,367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» від 8 грудня 2010 року № 1117. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі -Інструкція № 55). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Так, відповідно до Висновків судової будівельно-технічної експертизи №125-018 від 13.03.2019 року,провести виділ житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по [ADDRESS] на самостійну ізольовану квартиру, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерної комунікації, згідно ідеальної частки співвласника та наближених до ідеальних часток співвласника, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруду. Житлові будинки. Основні положення» - технічно можливо. Разом з тим, зі змісту вказаного висновку вбачається, що на даний час реальна частка позивача, з урахуванням того, що будівлі та споруди, які були самочинно збудовані [PERSON] на даний час не є самочинним будівництвом, з урахуванням "Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських, (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповвідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робі", затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03.07.2018 року, збільшилася та становить 51/100. Одночасно, розрахунок грошової компенсації експертом не проводився, з підстав, зазначених вище. Разом з тим, відповідач [PERSON] , заперечував проти перерахунку та зміни ідеальних часток співвласників, посилаючись на ту обставину, що не надавав [PERSON] згоди на будівництво будівель та споруд, які на даний час не є самочинними та були враховані експертом при визначенні реальної частки співвласників у спірному житловому будинку. Вимоги, щодо зміни ідеальних часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , позивачем заявлено не було. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до переконання щодо необґрунтованості заявлених вимог, так як виділення в натурі [PERSON] частини житлового будинку, за варіантом визначеним експертом, значно порушить права співвласника [PERSON] , на користування господарськими будівлями та спорудами, виходячи з первісної ідеальної долі. Таким чином, враховуючи, що здійснити поділ (виділ) житлового будинку з дотримання прав усіх співвласників, відповідно до належних сторонам часток, з огляду на відсутність згоди співвласників щодо варіанту розподілу житлового будинку, з урахуванням обов`язкової зміни ідеальних часток, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed