Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила : а) Визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] : - будинковолодіння [ADDRESS] - автомобіль марки Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER], - диван "Релакс", м"яка обивка, колір горіх з світлими вставками, - крісло «Релакс» , м"яка обивка, колір горіх з світлими вставками, - журнальний столик складний з металевими ніжками, - килим напільний вишневого кольору розміром 3x4 м., - трельяж із дзеркалом, - телефон-факс чорного кольору, - килим напільний різнокольоровий візерунок «Квадрат», розміром 2x3м., - приліжкову тумбочку світлого кольору, лакована, - пилосос іноземного виробництва чорного кольору, - письмовий стіл темно коричневого кольору (під комп'ютер), - холодильник «Снайге» білого кольору з окремою морозильною камерою, - підставку металеву ковану для вазонів, - меблевий гарнітур (стінка) «Вікторія» (5 предметів), - тумбочку під телевізор зі склом темно коричневого кольору, - стіл кухонний, матеріал дуб. темно коричневого кольору, - пральну машину-автомат «LG» загрузкою на 5 кг., білого кольору, - морозильну камера «Вірпул» на 315л., білого кольору, - бензокосилку, - посуд з кришталю, - велосипед жіночий «Ардіс» зеленого кольору, - велосипед жіночий «Ардіс» фіолетового кольору, - пральну машину ручну «Фея» білого кольору, - телевізор «Соні», - тумбочку під телефон світлого кольору, - крісло м'яке вишневого кольору, - ліжко двоспальне «Хвиля», - комод на 3 шухляди коричневого кольору, - коврову доріжку червоного кольору, - дошку гладильну, - домашній кінотеатр (в комплекті 2 великих та 2 маленькі колонки), - комп'ютер (складається із монітора та системного блоку), - диван розкладний вишневого кольору, - вішалку для одягу, матеріал дуб лакована, - тумбочку для взуття, - сервант на 4 двері під скло коричневого кольору, - підставку металеву ковану для вазонів, - кухонну стінку (6 предметів) колі «горіх», - газову плиту «Норд» білого кольору, - м'який куток горіхового кольору, матеріал кожезамінник, - журнальний столик матеріал дуб вишневого кольору, - тумбочку розкладну коричневого кольору, - напільний килим світло-коричневого кольору розміром 2x3 м., - насосну станцію, - дзеркало для ванної кімнати зі світильником, - люстри в кількості 6 шт., - бетонозмішувач помаранчевого кольору, - скутер, - електричну зернорізку, - електричну корморізку, - електрозварювальний апарат, - мікрохвильову піч «Шарп» світло сірого кольору; б) визнати за нею право власності на ? частини будинковолодіння [ADDRESS] в) стягнути на її користь з [PERSON] 125 855 грн. грошової компенсації вартості ? частини автомобіля марки Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; г) виділити їй у власність рухоме майно загальною сумою 13450 грн., а саме: - диван "Релакс", м"якої обивки, колір горіх з світлими вставками, вартістю 4500 грн., - крісло «Релакс» , м"якої обивки, колір горіх з світлими вставками, вартістю 500 грн., - журнальний столик складний з металевими ніжками, вартістю 800 грн., - килим напільний вишневого кольору розміром 3x4 м., вартістю 500 грн., - трельяж із дзеркалом, вартістю 300 грн., - телефон-факс чорного кольору, вартістю 300 грн., - килим напільний різнокольоровий візерунок «Квадрат», розміром 2x3м., вартістю 300 грн., - приліжкову тумбочку світлого кольору, лаковану, вартістю 100 грн., - пилосос іноземного виробництва чорного кольору, вартістю 300 грн., - письмовий стіл темно коричневого кольору (під комп'ютер), вартістю 400 грн., - холодильник «Снайге» білого кольору з окремою морозильною камерою, вартістю 1000 грн., - підставку металеву ковану для вазонів, вартістю 300 грн., - меблевий гарнітур (стінка) «Вікторія» (5 предметів), вартістю 1100 грн., - тумбочку під телевізор зі склом темно коричневого кольору, вартістю 300 грн., - стіл кухонний, матеріал дуб, темно коричневого кольору, вартістю 100 грн., - морозильну камеру «Вірпул» на 315л., білого кольору, вартістю 2000 грн., - бензокосилку, вартістю 300 грн., - посуд з кришталю, вартістю 300 грн., - велосипед жіночий «Ардіс» зеленого кольору, вартістю 200 грн., - велосипед жіночий «Ардіс» фіолетового кольору, вартістю 150 грн., - пральну машину ручну «Фея» білого кольору, вартістю 100 грн. д) інше рухоме майно загальною сумою 13430 грн. виділити [PERSON], а саме : -телевізор «Соні», вартістю 1000 грн., -тумбочку під телефон світлого кольору, вартістю 150 грн., -крісло м'яке вишневого кольору, вартістю 100 грн., -ліжко двоспальне «Хвиля», вартістю 2500 грн., -комод на 3 шухляди коричневого кольору, вартістю 400 грн., -коврову доріжку червоного кольору, вартістю 200 грн., -дошку гладильну, вартістю 80 грн., -домашній кінотеатр (в комплекті 2 великих та 2 маленьких колонки), вартістю 1000 грн., -комп'ютер (складається із монітора та системного блоку), вартістю 1500 грн., -диван розкладний вишневого кольору, вартістю 500 грн., -вішалку для одягу, матеріал дуб лаковану, вартістю 100 грн., -тумбочку для взуття, вартістю 100 грн., -сервант на 4 двері під скло коричневого кольору, вартістю 800 грн., -підставку металеву ковану для вазонів, вартістю 200 грн., -кухонну стінку (6 предметів) колір «горіх», вартістю 800 грн., -газову плиту «Норд» білого кольору, вартістю 300 грн., -м'який куток горіхового кольору, матеріал кожезамінник, вартістю 400 грн., -журнальний столик матеріал дуб вишневого кольору, вартістю 200 грн., -тумбочку розкладну коричневого кольору, вартістю 100 грн., -напільний килим світло-коричневого кольору розміром 2x3 м, вартістю 300 грн., -насосну станцію, вартістю 500 грн., -дзеркало для ванної кімнати зі світильником, вартістю 200 грн., -люстри в кількості 6 шт. загальною вартістю 600 грн., -бетонозмішувач помаранчевого кольору, вартістю 1000 грн., -скутер, вартістю 2000 грн., -електричну зернорізку, вартістю 1000 грн., -електричну корморізку, вартістю 500 грн., -електрозварювальний апарат, вартістю 1000 грн., -мікрохвильову піч «Шарп» світло сірого кольору, вартістю 300 грн., -пральну машину-автомат «LG» загрузкою на 5 кг., білого кольору, вартістю 2000 грн.; е) розділити в натурі будинковолодіння [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку, на якій воно розташоване, виділивши їй ? частини відповідно до варіантів експертизи; є) стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Просили здійснити поділ будинковолодіння за Варіантом 2. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не погоджувався з позовними вимогами щодо визнання спільним майном подружжя автомобіля, так як він був придбаний ним за особисті кошти. Крім цього, вказав, що ряд рухомих речей Позивач вже забрала зі спірного будинку. Просив здійснити поділ будинковолодіння за Варіантом 1, який був вказаний у експертизі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебували у шлюбі в період часу 18.11.1995 року до 07 березня 2014 року (а.с. 6 т.1), при цьому шлюбні відносини фактично між ними було припинено з листопада 2013 року (а.с. 6 т.1). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6 т.1), яка після розірвання шлюбу з Відповідачем не проживає, а проживає з Позивачем, знаходиться на її утриманні, так як продовжує навчання. Колишнє подружжя до розірвання шлюбу проживали в будинку за адресою по [ADDRESS], що був придбаний за спільні кошти 31 травня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 7-15 т.1). В період шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти майно, а саме : диван "Релакс", м"яка обивка, колір горіх з світлими вставками; крісло «Релакс» , м"яка обивка, колір горіх з світлими вставками; журнальний столик складний з металевими ніжками; килим напільний вишневого кольору розміром 3x4 м.; трельяж із дзеркалом; телефон-факс чорного кольору; килим напільний різнокольоровий візерунок «Квадрат», розміром 2x3м.; приліжкова тумбочка світлого кольору, лакована; пилосос іноземного виробництва чорного кольору; письмовий стіл темно коричневого кольору (під комп'ютер); холодильник «Снайге» білого кольору з окремою морозильною камерою; підставка металева кована для вазонів; меблевий гарнітур (стінка) «Вікторія» (5 предметів); тумбочка під телевізор зі склом темно коричневого кольору; стіл кухонний, матеріал дуб. темно коричневого кольору; пральна машина-автомат «LG» загрузкою на 5 кг., білого кольору; морозильна камера «Вірпул» на 315л., білого кольору; бензокосилка; посуд з кришталю; велосипед жіночий «Ардіс» зеленого кольору; велосипед жіночий «Ардіс» фіолетового кольору; пральна машина ручна «Фея» білого кольору; телевізор «Соні»; тумбочка під телефон світлого кольору; крісло м'яке вишневого кольору; ліжко двоспальне «Хвиля»; комод на 3 шухляди коричневого кольору; коврова доріжка червоного кольору; дошка гладильна; домашній кінотеатр (в комплекті 2 великих та 2 маленькі колонки); комп'ютер (складається із монітора та системного блоку); диван розкладний вишневого кольору; вішалка для одягу, матеріал дуб лакована; тумбочка для взуття; сервант на 4 двері під скло коричневого кольору; підставка металева кована для вазонів; кухонна стінка (6 предметів) колі «горіх»; газова плита «Норд» білого кольору; м'який куток горіхового кольору, матеріал кожезамінник; журнальний столик матеріал дуб вишневого кольору; тумбочка розкладна коричневого кольору; напільний килим світло-коричневого кольору розміром 2x3 м.; насосна станція; дзеркало для ванної кімнати зі світильником; люстри в кількості 6 шт.; бетонозмішувач помаранчевого кольору; скутер; електрична зерно різка; електрична корморізка; електрозварювальний апарат; мікрохвильова піч «Шарп» світло сірого кольору. Також, в користуванні подружжя перебувала присадибна ділянка під спірним домоволодінням. Дані обставини визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Між тим, Відповідачем заперечується можливість поділу ряду рухомих речей, оскільки деякі з них Позивач могла забрати ще до вирішення цивільної справи і з даного приводу він звертався до правоохоронних органів. Ним же виключається можливість стягнення з нього грошової компенсації вартості автомобіля марки Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER], так як цей автомобіль до відчуження не являвся власністю подружжя. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Також, суд вважає, що до частини спірного майна слід застосовувати і положення ст. 22 КпШС України, так як на час виникнення відносин власності на нього, діяло саме це законодавство, а саме , що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідач заперечував проти поділу частини рухомого побутового майна, так як вважав, що ряд рухомого майна Позивач забрала до вирішення справи про суті і у зв'язку з цим воно підлягає виключенню зі спірного кола майна. Проте суд вважає, що дані заперечення не знаходять свого доказового підтвердження і не узгоджуються зі встановленими обставинами справи, оскільки з висновку старшого ДІМ Кам'янського РВ УМВС України в Черкаській області від 18.10.2014 року (а.с. 80 т.1) випливає, що [PERSON] дійсно звертався до правоохоронних органів з приводу зникнення рухомих речей подружжя (морозильної камери «Вірпул», мікрохвильової печі «Шарп», скляного журнального столика), проте зі змісту висновку слідує, що перевірка правоохоронних органів не підтвердила вказаних подій, кримінальне провадження з даного приводу не було зареєстровано, і обвинувальний вирок щодо будь-якої особи щодо цих подій відсутній. З огляду на визнання частини позовних вимог та з урахуванням цієї обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] побутових рухомих речей підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що вказане майно було придбано в період шлюбу за спільній кошти та працю колишнього подружжя. З огляду на вказані вище норми законодавства, суд прийшов до висновку, що спірне рухоме побутове майно являється спільною сумісною власністю подружжя сторін, а тому сторони мають право на поділ цього майна. За визначенням статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд приходить до висновку, що кожна рухома річ, яка входить в коло спірного майна, є неподільною, так як кожну річ окремо без втрати їх цільового призначення поділити не представляється можливим. За взаємною згодою сторони це майно не поділили, а тому при поділі цього майна частки сторін є рівними. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Ці ж висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13. У відповідності до частини 2 статті 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Згідно статті 360 - 7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У зв'язку з вказаним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо поділу спільного рухового побутового майна подружжя також підлягають задоволенню у співвідношенні виділення [PERSON] вказаного майна згідно переліку в позовних вимогах на загальну суму 13450 грн., та [PERSON] майна згідно переліку в позовних вимогах на загальну суму 13430 грн., так як такий варіант поділу є найбільш наближеним до рівних часток подружжя у вказаному майні. При вирішенні позовних вимог щодо визнання спільним сумісним майном подружжя та поділу будинковолодіння [ADDRESS] з урахуванням вказаних вище законодавчих норм, суд приходить до наступного висновку. Сторони визнали, що вказане майно являється спільним сумісним майном подружжя, а тому дана обставина в силу ст. 61 ЦПК України окремому доказуванню не підлягає і позовні вимоги про визнання режиму спільного сумісного майна на вказане будинковолодіння в силу ст. 174 ЦПК України підлягають задоволенню. Вказане будинковолодіння складається з прилеглої земельної ділянки, самого будинку та ряду споруд. Сторони не дійшли єдиної згоди щодо варіанту поділу будинковолодіння та кожний наполягав на прийнятному для нього варіантові. При вирішенні питання, який з запропонованих експертом варіантів є прийнятним для застосування у спірних правовідносинах, суд враховує, що сторони погоджуються на поділ домоволодіння взагалі і згідно висновку експерта за результатами будівельно-земельно-технічної експертизи № 6/СЕ-16 від 20.04.2016 року сам будинок може бути поділений лише в одному варіанті поділу, проте експерт передбачив декілька варіантів поділу іншої частини будинковолодіння (споруд на території двору та земельної ділянки). Також, сторони категорично не погоджувались на застосування варіанту № 3, і прийнятними вважали тільки поділи у варіантах 1 та 2. Суд вважає, що найбільш прийнятним для застосування являється варіант № 2, так як він передбачає більше частку домоволодіння для Позивача, з якою залишилась проживати єдина дитина колишнього подружжя, та найменший розмір компенсаційних виплат для сторін (6518 грн. проти 11396 згідно варіанту 1). При виділі земельної ділянки суд вважає, що найбільш прийнятним для сторін є варіант поділу за № 2, так як він передбачає найменші влаштувальні роботи по наслідкам поділу та найбільш прийнятний варіант поділу по відношенню до варіанту поділу будинку. У зв'язку з вказаним, суд вважає також за необхідне зобов'язати сторони здійснити дії по облаштуванню поділу вказаного майна згідно рекомендацій експерта та стягнути з Позивача на користь Відповідача компенсацію за більшу долю у майні при його поділі на суму 6518 грн. При вирішенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя автомобіля марки Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] 125 855 грн. грошової компенсації вартості ? частини вказаного автомобіля суд виходить з наступного. Як визнали сторони в судовому засідання вказаний автомобіль з'явився у користуванні подружжя в період шлюбу. Як пояснювала сторона позивача, цей транспортний засіб було придбано за кошти подружжя від продажу їхнього попереднього автомобіля - Mitsubishi Lancer, темно-сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. [NUMBER], який свого часу у червні 2009 року подружжя придбало за спільні кошти у власність. Ці вимоги сторона позивача обґрунтовувала показаннями свідків. Водночас, сторона відповідача заперечувала ці обставини, вказав, що автомобіль Mitsubishi Lancer, темно-сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. [NUMBER] у власності подружжя не був, а ним керував відповідач на підставі довіреності, а інший автомобіль Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] відповідач придбав не за кошти подружжя, а за особисті кошти, отримані в борг. Суд не може брати за основу в якості доказів вказаних вимог Позивача свідчення свідків по справі, в тому числі [PERSON] та [PERSON], так як частина 2 статті 218 ЦК України встановлює правило, згідно якого заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, при цьому рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Mitsubishi Lancer, темно-сірого кольору, 2006 року випуску д.н.з. [NUMBER] знаходився не у власності подружжя, а у користуванні [PERSON] (а.с. 89, 90 т.1) на підставі довіреності і в подальшому був реалізований останнім в інтересах третьої особи (а не в інтересах подружжя) іншій особі, про що свідчить довідка-рахунок від 26.12.2013 року. Вказані документальні докази судом в силу ч.2 ст. 218 ЦК України приймаються, тоді як свідчення свідків не можуть в цьому випадку ці документи спростовувати. Ці ж висновки суду ґрунтуються на правовій позиці Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року по справі за № 6-688цс15, згідно якого в силу положень ст.ст. 237, 244, 328, 655 ЦК України видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Таким чином, єдиною прийнятною та підтвердженою доказами, а саме борговими розписками (а.с. 48-50, 81-83 т.1), є та обставина, що джерелом придбання спірного автомобіля Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] були особисті боргові кошти одного з подружжя - [PERSON]. На підтвердження цієї обставини слугують покази самої Позивача, яка допитувалась в якості свідка, і неодноразово під час судового розгляду пояснювала, що їй нічого не було відомо про грошові борги відповідача, які він оформляв без її відому в період шлюбу, а також пояснення самого Відповідача, який також підтвердив, що не ставив до відома Позивача про те, що збирається брати в борг кошти, не отримував її згоди на це, а кошти повертав з власних доходів та остаточно повернув позикодавцю 20 вересня 2014 року вже після розірвання шлюбу. З огляду на такі обставини справи в судовому засіданні стороною відповідача доведено той факт, що кошти, за які було придбано спірний автомобіль не являлись коштами подружжя сторін, і дана обставина належними доказами сторони позивача не спростована. Вказані висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року по справі № 6-486цс16, згідно якої частина 4 статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо борговий договір вчинено не в інтересах сім'ї (як в нашому випадку), такий борг не підлягає поділу між подружжям і є особистим зобов'язанням одного з подружжя, як і отриманні внаслідок нього кошти являються особистим майном одного з подружжя. У зв'язку з вказаним, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя автомобіля марки Mitsubishi Lancer, сірого кольору, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] 125 855 грн. грошової компенсації вартості ? частини вказаного автомобіля слід відмовити. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складається з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч.1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, що пов'язані з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. ст. 38, 40 ЦПК України сторона, третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу. Повноваження адвоката як представника згідно ст. 42 ЦПК України крім документів, визначених у ч. 1 даної статті, можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору. Відповідно до ч.1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Петренком Володимиром Миколайовичем укладено договір про надання юридичної допомоги від 17 жовтня 2014 року, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання надання консультацій, а також представництво позивача в суді при розгляді вказаної вище цивільної справи. Згідно квитанцій № 007/15 від 31.03.2015 та № 20/05/16 від 20.05.2016 року сторони договору оформили оплату послуг в сумі 7500 грн. Також, про вказані затрати здійснено відповідний розрахунок. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України визначено однією із засад цивільного законодавства свободу договору, в зв'язку з чим суд вважає що приєднаний до матеріалів справи вищевказаний договір, підписаний сторонами та скріплений печаткою адвоката, є належним доказом у справі. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Відшкодування чи розподіл судових витрат не стосуються суті позову, а після розгляду справи по суті суд вирішує питання щодо їх розподілу незалежно від клопотання сторін по справі, проте їх понесення підлягає доказуванню, оскільки процесуальне законодавство вимагає їх документального підтвердження, а їх склад та розмір входять у відповідності до ст. 84 ЦПК України до предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Петренко В.М. приймав участь у судових засіданнях 17.01.2014, 12.11.2014, 18.11.2014, 02.12.2014, 22.12.2014, 14.01.2015, 19.03.2015, 31.03.2015, 02.12.2015, 23.12.2015, 20.09.2016, 02.11.2016, 14.12.2016, 12.01.2017 року, а загалом провів у засіданнях більше 22 год. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2014 року та з 01 січня 2015 року по становить 1218 гривень, а 40 % від вказаної суми становить 1218*40/100 = 487,2 грн., з 01 січня 2016 року - 551,2 грн., з 01 січня 2017 року - 640 грн., що є з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розміром компенсації за 1 год. участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Цей же розмір врахований адвокатом позивача у розрахунку витрат на правову допомогу. З урахуванням вказаного вище, суд приходить до висновку, що проведений адвокатом розрахунок є таким, що не викликає сумнівів, правильним, підтверджений матеріалами справи та доказами. Також, стороною Позивача понесені витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи на суму 9984 грн., висновок якої від 30.10.2015 року суд не зміг прийняти як доказ через проведення оплаченої обома сторонами судової додаткової будівельно-земельно-технічної експертизи, яка і відповідала в повному обсязі на всі питання, що стосуються справи, а тому витрати залишаються за стороною Позивача до вирішення питання можливості їх повернення експертом. Так як за проведення додаткової експертизи сторони розрахувались в рівних частинах, і цей висновок прийнятий судом як доказ, суд бере до увагу заяви сторін, та залишає ці витрати за ними у сумах здійснених ними витрат. Крім цього, оскільки вимоги, які стосуються спірного автомобіля не задоволенні, а висновок експерта № 36/15-23 від 26.02.2015 року щодо визначення його вартості є таким, що не стосується задоволених вимог, то витрати за проведення цієї експертизи стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. При подачі позову, а також уточнених позовних вимог, сторона позивача також сплатила судовий збір на суму 2328 грн. 05 коп., який підлягає розподілу між сторонами. Також, стороною позивача здійснено витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме сплачено збір за виготовлення копії диску в розмірі 15 грн., який також підлягає розподілу. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються Відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В процентному співвідношенні сума задоволених позовних вимог складає 46%, а тому з Відповідача на користь Позивача слід стягнути витрати на правову допомогу на суму 3 450 грн., витрати по сплаті судового збору на суму 1 070 грн. 90 коп. та 6 грн. 90 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial