Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 19/50 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в м. Вінниці, згідно рішення третейського суду від 29.01.2007р. Позивач здійснив у своїй частці самочинні переобладнання, які має на меті прийняти до експлуатації, однак [PERSON], яка являється співвласником 31/50 частки вказаного будинковолодіння, не надає на це своєї згоди, що зумовило подання вказаного позову. Просить суд виділити в натурі [PERSON] належну їй частку, що складає 19/50 частки будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці визнавши за нею право власності на кухню під літерою 2-2 площею 10, 0 кв.м., кімнату під літерою 2-3 площею 15,0 кв.м. та сарай під літерою «З» площею 11,5 кв.м. Окрім цього, просить стягнути із відповідача на її користь документально підтверджені судові витрати. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] підтримали заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві та просили їх задоволити. Крім того, надали до суду додаткові письмові пояснення, які долучили до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON], заперечив щодо задоволення позовних вимог та надав суду письмові заперечення на позовну заяву. Допитаний в судовому засіданні експерт Данилюк В.О., підтримав свій висновок від 31.03.2014 року в повному обсязі за обставин, викладених у висновку №61. З»ясувавши позиції сторін, вислухавши пояснення експерта судових будівельно-технічних експертиз, вивчивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні інвентаризаційну справу № 3700 на будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці, та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 4,15,16,181,186,187, 364,381,392 ЦК України,«Інструкцією про проведення поділу, виділу та розрахунку часток в об»єктах нерухомого майна», затвердженою наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 N 55. СНиП 2.08.01-89* Житлові будинки» ДБНВ 2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення". Судом встановлено, що відповідно до рішення третейського суду від 29.01.2007 року, за [PERSON] визнано право власності на 19/50 часток (ідеально) житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в м. Вінниці (а.с.11), а технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] в м.Вінниці підтверджується, що [PERSON] являється власником 19/50 часток вказаного будинковолодіння. Відповідач [PERSON] являється власником 31/50 частин будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] в м. Вінниці (а.с.5-10). Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 187 ЦК України визначено, що складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Отже, в даному випадку сарай під літерою «З» є приналежністю до головної речі будинку. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Під час розгляду справи в суді за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи ТОВ «Подільським центром судових експертиз» надано висновок №61 від 31.03.2014р. згідно якого експертом встановлено, що надати варіанти виділення в натурі 19/50 частки будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці із приміщень, на які зареєстровано право власності [PERSON] відповідно до ДБН - неможливо. Виділити позивачу сарай під літерою «З» є неможливим, отже виділ частки 19/50 частки будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці до складу якої входить сарай під літерою «З» є технічно неможливим, що підтверджується також і висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2014р. №61 складеного експертом Подільського центру судових експертиз (а.с. 46-55). Так в результаті проведення судової будівельно - технічної експертизи експертом надано висновок, згідно якого надати варіанти виділення в натурі 19/50 частки будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці із приміщень, на які зареєстровано право власності [PERSON] відповідно до ДБН - неможливо. Відповідно до п. 2.4. «Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток в об'єктах нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року N 55 - поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. З огляду на те, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 364 ЦК України при виділі частки право спільної часткової власності припиняється, у разі виділу в натурі частки позивача утвориться самостійний об'єкт права власності, отже зазначений виділ також повинен відповідати державним будівельним нормам чинним, якими є ДБНВ 2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" а не «СНиП 2.08.01-89* Житлові будівлі», на який посилається позивач та експерт. Так згідно ДБН 2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", мінімальна площа однокімнатної квартири повинна становити 30,0 кв.м., а відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорту за [PERSON] зареєстровані приміщення загальною площею 25,0 кв.м, крім того п. 2.22 зазначених норм визначає, що "У квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі літні приміщення тощо", частина з яких у позивача відсутня. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму N 7 від 04.10.1991р. ВС України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Доказів щодо можливості переобладнання належної позивачу частки, а саме добудови передпокою, санвузлу, внутрішньо - квартирного коридору, вбудованої комори, антресольних літніх приміщень, тощо суду позивачем не надано. Відповідні питання на розгляд експерту сторонами не ставились. У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Одночасно оцінюючи висновок експерта в цілому слід зазначити, що він на думку суду в частині є необґрунтований, оскільки експертом зазначено, що виділ в натурі частки є можливим враховуючи фактичне користування позивача та роки побудови приміщень відповідно до «СНиП 2.08.01-89* Житлові будівлі» та «Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток в об»єктах нерухомого майна», як сам зазначає експерт у висновку роки побудови приміщень 1955р. та 1985р., згідно СНиП 2.08.01-89* «Житлові будівлі» дані норми і правила розповсюджуються на проектування житлових будівель, а не на вже збудовані будівлі. Крім того експерт застосовує вказаний СНиП 2.08.01-89* «Житлові будівлі» лише вибірково, а саме п. 2.4., який регулює лише розміри кімнати та кухні, тоді як не враховує, що п. 2.1,2.2. вказаних норм визначає, що квартири в житлових будівлях слід проектувати виходячи з умов заселення однієї сім'ї. В квартирах слід передбачати жилі кімнати і підсобні приміщення, передпокій, ванну чи душову, вбиральню, комору або вбудовані шафи. Такі приміщення як передпокій ванна чи душова, вбиральня, комора або вбудовані шафи у позивача відсутні, тому експертом вказаних обставин враховано не було. Що ж стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на кухню під літерою 2-2 площею 10, 0 кв.м., кімнату під літерою 2-3 площею 15, 0 кв.м. та сарай під літерою «З», то вона також не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається із наданих позивачем доказів - рішення третейського суду від 29.01.2007 року (а.с.11), вона вже являється власником 19/50 частки будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Вінниці. Стаття 364 ЦК України визначає, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено в судовому засіданні, право власності на вказану частку позивача співвласницею будинковолодіння [PERSON] та іншими особами не оспорюється. В даному випадку позивачем не надано суду доказів на підтвердження підстав оспорювання або не визнання її права власності іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує її право власності, отже підстави встановлені законом для визнання цього права власності за [PERSON] - відсутні. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed