Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати Договір фінансового лізингу №01946 від 19 грудня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» недійсним; стягнути з відповідача на його користь сплачений платіж в розмірі 19\~000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 228 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивував тим, що 19 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу №01946, згідно якого позивач виступив в якості лізингоодержувача, а відповідач лізингодавець, предмет лізингу автомобіль марки Ravon R2. Позивач вважає, що при укладанні зазначеного договору не були дотримані вимоги чинного законодавства, дотримання яких є обовязковим для правомірності вказаного правочину, а також його вчинено під впливом обману. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що під час підписання спірного Договору №01946, працівником ТОВ «Сігма Автолізинг» йому було повідомлено про необхідність сплати авансового платежу в розмірі 19\~000 грн. 00 коп., після чого транспортний засіб буде передано позивачу, однак позивач виявив, що умови підписаного Договору №01946 передбачають інший порядок передачі транспортного засобу, а саме після сплати суми в розмірі 45\~000 грн. 00 коп. Автомобіль позивачу передано не було, та оскільки при укладанні Договору працівником ТОВ «Сігма Автолізинг» не було повідомлено про істотні умови договору, позивач вважає, що його було введено в оману. Окрім того, позивач вважає укладений договір між сторонами таким, що укладений з численними порушеннями чинного законодавства, які порушують його права та охоронювані законом інтереси, у звязку із чим повинен бути скасований, оскільки він, зокрема, повинен бути посвідчений нотаріально, що випливає із положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів». Також у спірному Договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача у разі неналежного виконання обовязків лізингодавцем, звужені обовязки останнього. Окрім того, у Договорі №01946 від 19 грудня 2017 року не визначено вартості предмета лізингу, не погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 1 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. В судове засідання позивач, [PERSON], не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суд заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі. В судове засідання представник відповідача, ТОВ «Сігма Автолізинг», не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Згідно змісту відзиву, наданого представником відповідача, ТОВ «Сігма Автолізинг» - [PERSON], останній просить залишити позов [PERSON] без задоволення з тих підстав, що позивач, підписуючи спірний договір, погодився з усіма його умовами під час підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами договору, також сплативши частину авансового платежу. Твердження позивача щодо проведення нечесної підприємницької діяльності представник ТОВ «Сігма Автолізинг» вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки зазначене підприємство здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства. Окрім того, представник відповідача зазначає, що жодного належного і допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу немає, а те, що особа не скористалася своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем. Представник відповідача вважає відсутньою необхідність нотаріального посвідчення Договору фінансового лізингу №01946, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» 19 грудня 2017 року, так як згідно із частиною 2 статті 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Таким чином, як вважає представник ТОВ «Сігма Автолізинг», спеціальний Закон, який регулює правовідносини з фінансового лізингу, передбачає, шо договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі з дотримання відповідних істотних умов. Окрім того, оскільки укладений договір фінансового лізингу зобовязує відповідача придбати предмет лізингу в майбутньому, а саме після виконання лізингоодержувачем певних зобовязань, то на момент укладання договору у лізингодавця був відсутній транспортний засіб, а тому застосовувати норми частини 2 статті 799 Цивільного кодексу України, на який посилається позивач, у момент укладення договору фінансового лізингу є безпідставним. Також представник відповідача вважає, що укладений Договір №01946 відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а твердження [PERSON] щодо несправедливих та недобросовісних умов правочину є суто субєктивним висновком та не відповідають дійсності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 19 грудня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Аволізинг» було укладено Договір №01946 фінансового лізингу, за умовами якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб Ravon R2, комплектація/модифікація Comfort, обєм двигуна 1,25, тип КПП МТ, привід передній. Згідно пункту 1.3 вказаного договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Пунктом 1.7 спірного Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 (девяносто) календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію Договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу: у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у пункті 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу, на умовах, викладених у пункті 9.5 ст. 9 даного Договору. Згідно пункту 8.2 зазначеного Договору, вартість предмета лізингу на момент укладання даного Договору становить 189 000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 3.1 спірного Договору, відповідач зобовязався придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами; на умовах, викладених у даному договорі, передати придбаний для позивача предмет лізингу. Пунктом 9.1 спірного договору передбачено, що комісія за організацію Угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до пункту 9.2 Договору №01946 від 19 грудня 2017 авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у Додатку №1 до даного договору. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов пункту 9.1 спірного Договору 19 грудня 2017 року [PERSON] на розрахунковий ТОВ «Сігма Автолізинг» було сплачено кошти в розмірі 19 000 грн. 00 коп., призначення платежу авансовий платіж, що підтверджується квитанцією №1ВН152885. В судовому засіданні встановлено, що предмет лізингу, а саме транспортний засіб, відповідачем не був переданий [PERSON] Відповідно до частин 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини 5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 Цивільного кодексу України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону). Так, аналіз змісту Договору №01946 фінансового лізингу, укладений 19 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг», показав, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом звужені обовязки лізингодавця (стаття 3 Договору), які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Окрім того, пунктом 3.2.6 спірного Договору №01946 визначено право лізингодавця розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного Договору. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу 80% від сплаченого авансового платежу, а комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Положеннями пункту 12.1 Договору фінансового лізингу №01946 встановлено, що наслідком розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 20% від сплачених авансових платежів та неповернення йому усієї суми комісії за організацію договору. Суд приходить до висновку, що встановлення односторонньої відповідальності у випадку розірвання договору є несправедливою його умовою. Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 Цивільного кодексу України, споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 Цивільного кодексу України. Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що сторони не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно із зазначеним у Договорі №01946 Додатком №1, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження протилежного. Також, у Договорі фінансового лізингу №01946 від 19 грудня 2017 року відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, відомості, куди має звертатись споживач у разі порушення якості, комплектності та інших умов, що суперечить положенням статті 808 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки в даному випадку вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.5 спірного договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України. Згідно статті 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 19 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сігма Аволізинг», нотаріально посвідчено не було. За викладених обставин, оцінюючи надані сторонами письмові докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, враховуючи зазначені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про недодержання в момент вчинення правочину, а саме Договору №01946 фінансового лізингу, укладеного 19 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг», сторонами вимог, які встановлені Цивільним кодексом України, а також Законом України «Про захист прав споживачів», у звязку із чим спірний договір слід визнати недійсним, а відтак позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Окрім того, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача, ТОВ «Сігма Автолізинг», на його користь сплачений платіж в розмірі 19\~000 грн. 00 коп., а також збитків в розмірі 228 грн. 00 коп. як витрати, понесені на оплату комісії за переказ коштів, оскільки спірний договір судом визнано недійсним. На підставі положень статті 141 Цивільно-процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Технодрім» на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved