Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02.09.2016 року по 30.09.2019 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 року по справі № 147/1194/18 було розірвано. Зазначила, що за час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який знаходяться на утриманні позивачки. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 року по справі № 147/1218/18 було стягнуто з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням суду від 11.05.2021 р. розмір аліментів на утримання сина було зменшено до 2000 грн. Додатково зазначила, що з 15.08.2020 р. їй було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Протягом 2018-2021 року боржник [PERSON] ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України та вищевказаного рішення суду обов`язку утримувати дитину. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати сина. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.06.2021 року заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на утримання сина склала 93 677,42 гривень. Тобто фактично за два з половиною роки відповідач взагалі не сплачував аліментів на утримання сина, ігноруючи при цьому вимоги чинного законодавства, судове рішення та інтереси дитини. Позивач вказала, що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn). Загальна сума пені лише за жовтень 2018-жовтень 2019 складає 275 284,84грн., а саме: 6 394.84 грн.+ 27 420.00 грн.+ 26 490.00 грн.+ 25 560.00 грн.+ 24 720.00 грн.+ 23 790.00 грн.+ 22 890.00 грн.+ 21 960.00 грн.+ 21 060.00 грн.+ 20 130.00 грн.+ 19 200.00 грн.+ 18 300.00 грн.+ 17 370.00 грн.= 275 284,84 грн., тобто більше 100 % заборгованості по аліментах на утримання сина. Таким чином, оскільки ч. 1 ст. 196 СК України було встановлено обмеження щодо максимальної пені яка не повинна перевищувати 100 % заборгованості позивач може претендувати лише на неї, тобто на 93677,42 грн. оскільки відповідач не сплачував аліменти в повному обсязі протягом 2018-2021 року. Враховуючи викладене, просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню), яка виникла в зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів в розмірі 93677,42 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 21.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 18.10.2021 р. від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що дійсно між ним та позивачем 02.09.2016 року було укладено шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] . Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 20.06.2019 р. стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання сина аліменти у розмірі 3000 грн. Про існування вказаного судового рішення відповідач дізнався лише 20.11.2020 р. Саме в цей час рахунки [PERSON] було заблоковано і доступ до коштів було обмежено. Причини та підстави останньому не були відомі. Розшукуючи інформацію про причини блокування карткових рахунків, [PERSON] дізнався, що 20.11.2020 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачовою К.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 60160974. Відповідачу стало відомо про наявне судове провадження відносно нього у Тростянецькому районному суді Вінницької області. Копію заочного рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 у справі №147/1218/18 поштовими засобами [PERSON] не отримував, оскільки за адресою реєстрації не проживав, а фактично проживав на орендованій квартирі в м. Київ. 27.01.2021 р. [PERSON] звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановлення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.05.2021 р. позовні вимоги [PERSON] було задоволено, зменшено розмір аліментів, що стягується за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18 про стягнення з аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню з дати набрання законної сили рішення суду про зменшення розміру аліментів. З моменту набрання законної сили вказаного судового рішення [PERSON] вправно сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. Зазначив, що ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 С`К України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Вказав, що рішення про стягнення аліментів було ухвалено 20.06.2019 року, натомість виконавчий лист було пред`явлено до виконання лише у вересні 2019 року. Постанова про відкриття виконавчого проваджений відповідачем не отримувалась та в матеріалах виконавчого провадження міститься лише супровідний лист про направлення постанови, відсутні докази направлення постанови на адресу боржника. Зауважував, що звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією права позивача, яким він користується на власний розсуд, і час звернення до суду сам по собі не може бути визначальним у періоді, з яким законодавство пов`язує такі дії відповідача, що тягнуть за собою відповідальність у вигляді пені. Більш того, законодавством передбачено обов`язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як стягувача, так і боржника, та відповідні наслідки невиконання такого обов`язку для кожної сторони. Враховуючи те, що правова природа відповідальності у вигляді пені за змістом ст. 196 СК України така, що настає у разі винних дій боржника, направлених на ухилення від виконання рішення суду по сплаті аліментів, що призвели до виникнення заборгованості, а не за ухилення від виконання самого обов`язку по утриманню дитини, в діях відповідача відсутня така винна поведінка, оскільки вона не підтверджується доказами в справі. Докази наявності вини відповідача, які б свідчили про його свідоме ухилення від сплати аліментів за рішенням суду, в справі відсутні. Крім того, [PERSON] був офіційно працевлаштований на ТОВ «AЛAH» комірником складу з 01.07.2020 року, тож твердження про ухилення від виконання є недостовірним, так як в рамках виконавчого провадження виконавець мав право звернути стягнення з доходу боржника. Відповідач не відмовлявся від утримання сина, проте заборгованість, що виникла по сплаті аліментів виникла без умислу відповідача. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] просив залишити без задоволення (а.с.28-34). Ухвалою суду від 28.10.2021 р. витребувано від Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу №147/1218/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Витребувано від Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином засвідчені усі матеріали ВП№60160974 по примусовому стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2016 року народження, аліментів, в тому числі копії рекомендованих повідомлень про вручення боржнику поштових відправлень, зокрема документів виконавчого провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що їй достеменно відомо про те, що відповідач знав про стягнення з нього на користь сина аліментів, однак свідомо не отримував виклики з виконавчої служби. Про це їй повідомили спільні знайомі. Після звернення до суду з даним позовом [PERSON] почав сплачувати аліменти, а раніше ніякої допомоги від нього не надходило. Представника позивача, адвокат Дудіна Л.В., в судовому засіданні позов підтримав, оскільки [PERSON] знав про існування сина і на нього покладався обов`язок його утримувати нарівні з позивачем. Однак він аліменти не сплачував та його життям не цікавився. У відзиві останній зазначав, що про стягнення з нього аліментів дізнався 20.11.2020 р., однак сплачувати їх почав значно пізніше. Просив позов [PERSON] задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився. У відзиві на позовну заяву від 18.10.2021 р., просив про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що з 02.09.2016 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду від 30.09.2019 р. було розірвано (а.с.10,11). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.01.2017р. Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.9). 15.08.2020 р. [PERSON] у Дарницькому районному у м.Києві відділі державної реєстрації актів Цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що 15.08.2020 р. складено відповідний актовий запис за №1132. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.8). З довідки Ободівської сільської ради від 10.08.2021 р. №330 вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входить: чоловік [PERSON] , [INFO]., син [PERSON] , [INFO]. та син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що на підставі заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 червня 2019 року по справі №147/1218/18 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягувалися аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 25.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищезазначеного рішення 23.07.2019 р. було видано виконавчий лист. З оглянутих в судовому засідання матеріалів виконавчого провадження №60160974 вбачається, що 26.09.2019 р. старшим державним виконавцем Дарницького РВДВС міста Київ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №147/1218/18 від 23.07.2019 р., поданого [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 93677,42 грн. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на утримання сина, у зв`язку з чим позивач бажає стягнути з відповідача відповідну суму неустойки (пені). Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України) та Законом України «Про виконавче провадження». Так, ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону). Згідно розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Дарницького відділу ДВС Ткачовою К.В., заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.06.2021 р. становить 93677,42 гривень (а.с.16). Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду тлумачачи норми ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України зробила висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Таким чином, стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Так, на виконання ухвали суду від 28.10.2021 р. до суду Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли належним чином засвідчені усі матеріали ВП№60160974 по примусовому стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів. Також надійшла цивільна справа №147/1218/18 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №147/1218/19 вбачається, що 20.06.2019 р. було ухвалено заочне рішення по даній справі та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. щомісячно. Супровідним листом від 21.06.2019 р. вищезазначене судове рішення було направлено на адресу відповідача. Однак поштовий конверт повернувся на адресу суду без вручення з відміткою "адресат відсутній". Тобто у згаданій справі відсутні докази отримання відповідачем копії заочного рішення суду від 21.06.2019 р., а також інші докази, які б свідчили про те, що [PERSON] був проінформований про ухвалене Тростянецьким районним судом Вінницької області рішення. Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Виходячи з аналізу вказаної статті, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направляти боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У матеріалах виконавчого провадження № 60160974, які були надіслані на виконання вимог ухвали суду, немає доказів, які б засвідчували отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи інших документів виконавчого провадження. Отже, зібрані у справі докази спростовують доводи позивача щодо того, що [PERSON] знав про ухвалене судом заочне рішення та ухилявся від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що про існування судового рішення він дізнався після 20.11.2020 р, а саме після блокування доступу до нього коштів. Так, 20.11.2020 р. головним державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС Ткачовою К.В. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.46). 15.11.2020 р. до відділу ДВС надійшло повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» про наявність номеру рахунку [PERSON] у даній установі, на який накладено арешт. Платіжна вимога Дарницького РВДВС у місті Києві від 20.04.2020 р. №61361872/2 на суму 16759,06 грн. була повернута без виконання відповідно до п.2.20 Постанови Правління НБУ від 21.01.2004 р. №22, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку. Також в матеріалах виконавчого провадження наявний виклик №60160974/2 від 13.07.2020 р. та від 07.04.2021 р. у справі про адміністративне правопорушення, адресований [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення від 27.04.2021 р. в якому відповідач зазначив, що йому не було належним чином повідомлено про стягнення аліментів. Однак в матеріалах виконавчого провадження №60160974 відсутня постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП. Разом з тим, судом встановлено, що у грудні 2020 р. відповідач добровільно повідомив виконавчу службу про місце своєї роботи, надав копію трудової книжки, характеристику від 22.10.2020 р. та довідку від 09.12.2020 р. зі змісту якої вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Алан» комірником складу готової продукції Київської філії, згідно наказу про прийняття на роботу від 30.06.2020 р. №531-к з 01.07.2020 р. по теперішній час. З копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається будь-яких дій державного виконавця, починаючи з грудня 2020 р. по квітень 2021 р., в частині намагання вчинити дії, спрямовані на стягнення аліментів, зокрема шляхом направлення вимоги за місцем роботи відповідача. У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Тростянецького районного суду від 11.05.2021 р. зменшено розмір аліментів, що стягується з [PERSON] за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18. Ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.06.2019 по справі №147/1218/18 про стягнення з [PERSON] на на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , визнано таким, що не підлягає виконанню з дати набрання законної сили рішення суду про зменшення розміру аліментів. 27.04.2021 р. було складено акт державного виконавця, в якому зазначено, що боржник з`явився за викликом та повідомив, що від виконання рішення суду не відмовлявся, наразі вирішується питання щодо зменшення розміру аліментів. Окрім того, подав письмову заяву від 27.04.2021 р. про списання з його рахунку коштів у розмірі 22000 грн., які знаходяться на рахунку банку «Восток». З листа ТОВ «Алан» від 25.05.2021 р. №92 вбачається, що постанова ВП №60160974 від 07.04.2021 р. була повернена без виконання у зв`зку із звільненням [PERSON] з підприємства 30.04.2021 р. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось позивачем, що починаючи з червня 2021 р. відповідач почав сплачувати аліменти на утримання сина. [PERSON] у свою чергу подав копії квитанцій на підтвердження даної обставини (а.с.47). У своїй позовні заяві позивач та представник позивача в судовому засіданні посилається на те, що пеня по сплаті аліментів перевищує 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості, починаючи з 01.11.2018 р. по 01.06.2021 р. Разом з тим у прохальній частині не зазначено період за який просить позивач стягнути неустойку (пеню) з відповідача. За вищезазначений розрахунковий період позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки не доведено, що [PERSON] був повідомлений про необхідність стягнення аліментів. Окрім того, примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача про примусове виконання рішення, яка подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. [PERSON] звернулася до Дарницького РВ ДВС м.Києва 22.08.2019 р., постанова про відкриття виконавчого провадження винесена старшим державним виконавцем 26.09.2019, а тому саме з цього часу розпочалося примусове виконання рішення суду, а не з 01.11.2018 р., як зазначено в розрахунку суми пені, визначеного позивачем. Також, суд критично оцінює докази подані відповідачем до відзиву, зокрема з приводу того, що у нього на утриманні перебуває мати - інвалід 2 групи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач є єдиним годувальником і мати дійсно потребує допомоги. Не обгрунтовано доказового значення даної інформації для розгляду справи про стягнення пені за несплату аліментів. З приводу того, що на утриманні відповідача перебуває також дружина, яка знаходиться у декретній відпустці, та донька [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що дані докази були предметом розгляду в іншій справі під час ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів, а тому оцінює їх критично. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та сімейного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Разом з тим, виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, що на думку суду й було доведено відповідачем. Доводи сторони позивача про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках є безпідставними, оскільки у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам.

Outcome: dismissed