Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом у суд до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органу місцевого самоврядування.Позовні вимоги мотивує тим, що згідно з довідкою СМУ «Укренергомонтаж» від 08.04.1992 року вінприймав участь у роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 01.08.87року по 31.08.87 року відповідно до наказу № 15 від 28.07.1987 року та здійснював роботи по зборці металоконст-гукцій та монтажу портального крану на базі САЕМ в м. Чорнобиль, а з 02.01.1988 року по 30.04.1988 року приймав участь у консервації 4 -го енергоблоку Чорнобильської АЕС. В результаті перебування у зоні Чорнобильської АЕС він отримав захворювання, пов»язане з впливом шкідливого радіоактивного випромінювання, став інвалідом З -ї групи та отримав статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, посвідчення серії А № -5099.Відповідно до п.9 статті 7 Закону України « Про статус інвалідів війни, гарантії їх ліального статусу» до інвалідів війни належать інваліди із числа осіб, залучених до складу формувань цивільної борони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов»язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи .В березні 2012 року він звернувся з відповідною заявою до управління праці та оціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради з проханням надати йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни для того, щоб скористатися пільгою по оплаті комунальних послуг та послуг телефонного зв»язку. Управління праці та соціального захисту населення виконкому Канівської міської ради безпідставно йому відмовило у задоволенні заяви та зажадало інших додаткових документів. Постановами : Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 8 червня 2012 року у справі № 2-а/2308/957/2012 року, Черкаського окружного суду 24.12.2012року, постановою Канівського міськрайонного суду від 06.11.2013року у справі № 2-а/697/73/2013 року дії відповідача УПСЗН Канівської міської ради визнано неправомірним та було зобов»язано повторно розглянути заяву [PERSON] від 14.03.2012року про надання йому статусу інваліда війни . В ухвалі Київського апеляційного суду від 26.06.2014року по справі № 697/1819 зазначено , що при розгляді заяви позивача,відповідачем УПСЗН Канівської міської ради ,має бути враховано, в тому числі встановлені судами обставини, зокрема, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність саме у зв»язку із захворюваннями, пов»язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і враховуючи надані ним документи, має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею посвідчення інваліда війни, а відмова в наданні позивачеві статусу інваліда війни у зв»язку з відсутністю відомостей про наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони, за таких дставин, є незаконною і суперечить рішенням судів, які набрали законної сили.Лише 23.03.2015року йому було видано посвідчення серії ААБ № 041511 інваліда війни .Вважає , що з часу його первинного звернення із заявою до УПСЗН Канівської міської ради до дня видачі йому посвідчення інваліда війни , а саме : з 14.03.2012року до березня 2015 року ,неправомірними діями відповідача йому було завдано матеріальну шкоду , яку він оцінює в 32388,41 грн.,куди входить звільнення від оплати комунальних послуг,пільговий проїзд один раз на рік,пільгове санаторно-курортне лікування ,щорічна грошова виплати як інваліду війни .Також вважає, що діями відповідача йому було завдано значної моральної шкоди, яка пов»язана з погіршенням стану здоров»я у зв»язку з судовими розглядами,у результаті браку коштів він не зміг забезпечити себе та свою сім»ю належним харчуванням ,йому було завдано значних душевних страждань. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Загальна сума позову становить 37 388,41 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 05.05.2015року , позовні вимоги підтримав в повному обсязі , посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі доручення від 12.01.2015року , в судовому засіданні позов не визнав та просив в задоволенні його відмовити повністю. Суд, заслухавши сторони ,вивчивши матеріали справи вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід ПІ групи, інвалідність якого пов"язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серія А № 415099 від 05.05.2005 р. та довідкою акту огляду МСЕК серії 10ААА № 355574 від 07.04.2011року . Як встановлено в постанові Канівського міськрайонного суду № 2308/957/2012 р. від 08.06.2012 року - позивач [PERSON] приймав участь в роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 01.08.1987р. по 31.08.1987 р. (наказ №15 від 28.07.1987р.) виконував зборку металоконструкцій, монтаж портального крана на промплощадці бази і САЕМ в м.Чорнобиль; з 02.01.1988р. по 30.04.1988р. (наказ № 353/К від 30.12.1987р.) працював на консервації ІV-го енергоблока ЧАЕС, що підтверджується довідкою від 08.04.1991р.пеціалізованого монтажного управління " Укренергомонтаж" № 02/322 виданої на ім"я [PERSON] Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. 14.03.2012 року позивач звернувся до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради із заявою про надання йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення . 20.03.2012року УПСЗН відмовило [PERSON] у встановленні йому статусу інваліда війни у зв»язку з відсутністю необхідних для цього документів. В подальшому, [PERSON] оскаржив зазначену відмову до Канівського міськрайонного суду Черкаської області і постановою місцевого адміністративного суду від 08.06.2012р. у справі №2-а/2308/1479/2012 визнано неправомірною відмову управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області у наданні статусу інваліда війни [PERSON] та зобовязано повторно розглянути заяву останнього від 14.03.2012р.Постанова Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.06.2012р. у справі №2-а/2308/1479/2012 набрала законної сили 19.06.2012р. 24.12.2012 року Черкаським окружним адміністративним судом позов [PERSON] до УПСЗН виконавчого комітету Канівської міської ради, , третя особа - Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії було задоволено та визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області щодо не розгляду заяви [PERSON] від 14.03.2012р. відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.06.2012р. у справі №2- а/2308/1479/201 , та зобовязано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області прийняти рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] від 14.03.2012р. з урахуванням постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.06.2012р. у справі № 2-а/2308/1479/2012. 14.01.2013р. згідно протоколу № 1 робочої комісії по розгляду заяви [PERSON] від 14.03.2012року йому було відмовлено у задоволенні заяви у зв»язку з відсутністю розпорядчих необхідних документів для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідно посвідчення . Не погодившись з прийнятим рішенням [PERSON] звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до УПСЗН про визнання дій неправомірними. Постановою Канівського міськрайонного суду від 06.11.2013 року у справі № 2-а 697/73/2013 мої позовні вимоги задоволені повністю, а саме:1) визнано дії відповідача УПСЗН стосовно розгляду заяви [PERSON] від 14.03.2012 року неправомірними; 2) визнано протокол № 1 засідання комісії від 14.01.2013 року нечинним; 3) зобов»язано відповідача розглянути заяву [PERSON] стосовно встановлення йому статуса інваліда війни за наявними документами з урахуванням судових рішень Канівського міськрайонного суду від 08.06.2012 року та Черкаського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 року. УПСЗН Канівської міської ради оскаржило зазначену постанову від 06.11.2013 року. В ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року по справі № 697/1819 постанову Канівського міськрайонного суду від 06.11.2013року було залишено без змін , апеляцію УПСЗН без задоволення. Ухвала суду набрала законної сили,оскаржена сторонами не була. 23.03.2015року [PERSON] було присвоєно статус інваліда війни та видано посвідчення серії ААБ № 041511. Відповідно до ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Докази розміру шкоди, та причинного наслідкового зв'язку між шкодою та діями винної особи мають бути належними, допустимими, тобто такими, які відповідають вимогам закону, підтверджують необхідні обставини та не викликають сумніву у їх достовірності. Позивач вважає, що діями відповідача йому було завдано матеріальної шкоди за період часу з 14.03.2012 року по 23.03.2015року на суму 32 388,41 грн. До зазначеної матеріальної шкоди позивач відносить оплату комунальних послуг в сумі 12095,41 грн. від яких він був би звільнений , як би мав статус інваліда війни , пільговий проїзд один раз на рік в будь-який пункт України , пільги стосовно санаторно-курортного лікування до санаторію « Мошногір»я» в 2012 2014роках на суму 14658 грн. та щорічну грошову допомогу як інваліду війни , яка становила для інвалідів ІІІ групи за вказаний період 5635 грн. Як вбачається із відповіді про результати розгляду звернення [PERSON] виконавчого комітету Каніської міської ради від 11.06.2013 року ( а.с.24) [PERSON] перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалід III групи. Відповідно до статті 20 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії І (пункт 1 статті 14 цього закону ), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатне придбання ліків за рецептами лікарів; позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості); безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9 на території України); безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків та інше. Виходячи з вище наведеного суд вважає, що [PERSON] являючись ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС І категорії інвалідом ІІІ групи мав право користуватися пільгами зазначеним у ст.. 20 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, також позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають,оскільки позивач не надав доказів , що сплачував комунальні послуги на вказану суму. У наданих ним довідках , що начебто підтверджують його сплату комунальних послух вказана інша особа- Федорчук [PERSON] , хто вона позивачеві суду невідомо. Крім того , з зазначених довідок, виданих [PERSON] видно , що комунальні послуги нараховувалися з пільгами. Суд критично відноситься до твердження позивача , що йому завдані збитки через те, що не мав можливість скористатися санаторно- курортною путівкою , не отримував щорічної виплати як інваліду війни, а також іншими пільгами, оскільки той при бажанні міг та мав право на пільгами як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, якими не користувався та не надав в суд розрахунок різниці між отриманими пільгами як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС І категорії інваліда ІІІ групи та інваліда війни. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності -обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у даному випадку підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Крім цього, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу шкоди; 2. протиправність діяння відповідача; 3. наявністі причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Дійсно, згаданим судовими рішеннями адміністративного суду, встановлено протиправність бездіяльності відповідача УПСЗН Канівської міської ради щодо встановлення [PERSON] статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Однак належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди та того, що така була спричинена позивачу саме вказаною протиправною бездіяльністю відповідача позивачем не подано та судом відповідно не здобуто. Згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Жодних доказів на підтвердження тих негативних наслідків про які стверджує представник позивача , як про заподіяну позивачу моральну шкоду (почуття занепокоєння, погіршення стану здоров»я, необхідність звертатися до адвоката та суду для захисту своїх прав, витрати свого вільного часу, коштів на відвідини адвоката та участь у судовому засіданні, зменшення уваги до сім'ї), - немає. Пояснення представника позивача, на думку суду, не слід вважати належними та допустимими доказами на підтвердження спричинення позивачу саме таких негативних наслідків. Крім цього, факт звернення до суду позивача чи відповідача за захистом своїх прав не слід взагалі вважати негативними наслідками та спричиненою шкодою. Жодних інших доказів на підтвердження спричинення позивачу шкоди ним не представлено та судом не здобуто, а тому факт заподіяння такої не слід вважати доведеним. Зважаючи на вказане сам факт встановлення протиправності бездіяльності відповідача не може бути підставною для стягнення не спричиненої шкоди саме цією бездіяльністю. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed