Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа - Порохівська сільська рада Бучацького району Тернопільської області (далі - Порохівська сільська рада) про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме корови, телички, велосипеда марки «Україна», ключів від будинку, що вибуло з його володіння поза його волею і знаходиться у відповідача. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] раптово помер його батько [PERSON], 1958 року народження, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на будинковолодіння, корову, теля, велосипед та речі домашнього вжитку. Позивач зазначає, що являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, а тому право на спадкування у нього виникло у день відкриття спадщини. Проте майно батька, а саме ключі від будинку, корову, теличку, велосипед марки «Україна» без будь-яких правових підстав забрав у своє домогосподарство рідний брат спадкодавця - відповідач [PERSON] На прохання повернути спадкове майно йому чи матері [PERSON] на відповідальне зберігання відповідач відмовляється, чим спричинив матеріальні збитки на суму понад 19 000 грн. З приводу зазначеного звернувся із повідомленням про злочин у Бучацький РВ УМВС України Тернопільської області, проте після проведення перевірки йому було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Крім цього, позивач посилається на те, що органом місцевого самоврядування ні з власної ініціативи, ні за заявою спадкоємців не вирішувалось питання про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, тобто Порохівська сільська рада не уповноважувала відповідача здійснювати заходи щодо охорони вищевказаного спадкового майна. Оскільки він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, вважає, що у даному випадку має місце порушення його права власності, яке є непорушним і підлягає захисту. На підставі ст. 387 Цивільного кодексу України просить суд позов задовольнити, витребувати від відповідача майно, а саме корову, теличку, велосипед марки «Україна», ключі від будинку, так як [PERSON] без відповідної правової підстави заволодів ним. Також просить стягнути із відповідача в його користь сплачений при зверненні до суду судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить його задовольнити. Суду пояснив, що після смерті батька позивача зникло належне останньому майно - корова, теличка, велосипед марки «Україна», ключі від будинку, на яке відкрилась спадщина, з приводу чого позивач звернувся із заявою в Бучацький РВ УМВС України в Тернопільській області. Згодом дізнався про те, що дане майно знаходиться у брата спадкодавця - відповідача [PERSON] Вважає, що відповідач незаконно заволодів зазначеним, так як саме він, позивач, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, був зареєстрований на момент смерті разом із батьком і відмови від прийняття спадщини не заявляв.До того ж ні він, ні Порохівська сільська рада не уповноважували відповідача здійснювати заходи щодо охорони спадкового майна. Представник позивача також суду пояснив, що так як [PERSON] хворів, позивач надавав кошти на лікування, на потреби господарства. Посилається на те, що передбачений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ще не минув, проте майно вибуло із володіння позивача, який прийняв спадщину, поза його волею, і утримується відповідачем без жодних на те правових підстав, що і дає право [PERSON] на підставі ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України звернутися до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Просить позов задовольнити. У подальшому представник позивача просив суд позов задовольнити, стягнути із відповідача суму сплаченого при зверненні до суду судового збору, відмовившись від стягнення коштів на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та суду пояснив, що позивач, будучи зареєстрованим у житловому будинку разом із батьком, ніколи не проживав разом із ним. Будинковолодіння [ADDRESS] належало його та спадкодавця матері [PERSON] Він постійно допомагав брату [PERSON], давав кошти на лікування, допомагав по господарству та поховав його за власні кошти. Так як позивач ніколи не проживав разом із батьком і був відсутній, він зачинив на ключ житловий будинок, в якому проживав спадкодавець, а корову забрав у своє господарство та доглядає за нею, вважає, що таким чином він компенсував свої витрати на поховання, що ж стосується решти майна - заперечив. Згодом суду пояснив, що теля померло, а про велосипед йому нічого не відомо. Просить суд у задоволенні позову відмовити. У подальшому відповідач зазначив, що не виключає можливості прийняття ним спадщини після смерті брата і вважає себе власником спадкового майна. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON] позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи, та суду пояснив, що, виходячи із аналізу правових норм, на які посилається позивач у позові як на правову підставу позовних вимог, із віндикаційним позовом до суду вправі звернутися лише власник майна або титульний володілець, тоді як позивач не являється власником чи особою, яка володіє майном, яке просить витребувати, у відповідності до закону чи згідно договору. Крім того, позивачем та його представником не доведено належності зазначеного майна спадкодавцю. Також свої заперечення обґрунтовує тим, що шестимісячний строк для прийняття спадщини не минув, а тому невідомо, хто прийме спадщину. Просить суд у задоволенні позову відмовити, а також стягнути із позивача в користь позивача 1500 грн. витрат на правову допомогу, виходячи із розрахунку, що долучений до матеріалів справи. Крім цього, позов вважає передчасним, оскільки на даний час ще не можливо встановити коло спадкоємців, і жодні права позивача не порушені. Представник третьої особи - Порохівської сільської ради - Крижановський І.С. в судовому засіданні вважає, що позов є підставний, такий, що слід задовольнити. Суду пояснив, що батьки позивача розірвали шлюб, позивач проживав із матір»ю, проте з 2009 року він зареєстрований у житловому будинку разом із батьком. У померлого [PERSON] є два рідних брати, які йому допомагали, проте єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його рідний син - позивач [PERSON] Зазначив, що у господарстві померлого була одна корова семирічного віку, а також те, що до Порохівської сільської ради ніхто не звертався із заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а орган місцевого самоврядування не виявив ініціативу з приводу їх вжиття. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши та дослідивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Під віндикаційним позовом розуміється вимога неволодіючого власникачи особи, яка володіла цим майном на законних підставах (титульний володілець), до фактичного володільця про повернення утримуваного ним майна в натурі. Право на віндикацію належить власникові або титульному володільцеві, який втратив фактичне володіння річчю. Предметом віндикації є вимога про повернення майна з незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з незаконного чужого володіння. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать:1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало в фактичному володінні іншої особи;3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально-визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Як убачається із довідки №602, виданої виконавчим комітетом Порохівської сільської ради від 05.05.2015 року, [PERSON], 1992 року народження, на момент смерті свого батька [PERSON], 1958 року народження, який помер [INFO], був зареєстрований в його господарстві з 12.08.2009 року - по [ADDRESS], разом із ним проживав. Згідно погосподарської книги №3 (ст.72) в господарстві [PERSON] станом на 01.01.2015 року утримувалась корова біло-сірої масті. [PERSON] - брат покійного [PERSON] не звертався із заявою до Порохівської сільської ради про те, щоб йому надати в користування спадкове майно, яке рахувалося за [PERSON] (корова, теля, велосипед та інше майно). Даними довідки завідуючого Зубрицької дільниці ветеринарної медицини підтверджується, що в листопаді 2014 року в господарстві [PERSON], 1958 року народження, під час подвірного обходу господарства по причині щеплення сільськогосподарських тварин в його господарстві була в наявності корова сіро-білої масті віком 7 років. Із наявної у матеріалах справи ксерокопії паспорта позивача убачається, що з 12.08.2009 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Зазначене також підтверджується довідкою №948, виданою Бучацьким районним сектором управління державної міграційної служби в Тернопільській області 22.07.2015 року. 12 травня 2015 року позивач звернувся до Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області із повідомленням про злочин за ст.356 КК України стосовно [PERSON], який самовільно забрав майно його батька [PERSON], який помер [INFO]. Листами т.в.о. начальника Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області від 11.04.2015 року, 25.05.2015 року позивача повідомлено про те, що перевірку по вищевказаному факту припинено, у діях [PERSON] відсутній будь-який склад кримінального правопорушення, а містяться ознаки цивільно-правових відносин. Як убачається з висновку «Про результати розгляду повідомлення від [PERSON].», що затверджений т.в.о начальника Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області від 23 травня 2015 року, під час перевірки встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] протягом десяти років проживав сам, тримав господарство - корову, свійську птицю, час від часу за нею доглядати допомагав син [PERSON] Коли [PERSON] знаходився на сезонних роботах в м. Житомир, раптово помер його батько, і тому корову, теля і велосипед без відома [PERSON] забрав брат покійного [PERSON] Із довідки №461 виконавчого комітету Порохівської сільської ради, виданої 06.04.2015 року, слідує, що [PERSON] дійсно проводив за власний рахунок похорон брата [PERSON], який помер [INFO]. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року, що набрало законної сили, є чинним, задоволено позов [PERSON], визнано за ним право на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14.08.2015 року, що набрала законної сили, виправлено описку в вищевказаному рішенні Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року, вказано: «Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]». Таким чином, судом установлено, що позивач - син померлого [INFO] [PERSON] - є спадкоємцем першої черги за законом, що не заперечується відповідачем, звернувся до суду із позовом, вважаючи, що у даному випадку має місце порушення його прав, а підставами зазначає ті обставини, що він прийняв спадщину, є володільцем спадкового майна, чим і підтверджує правомірність своїх вимог про повернення йому майна з чужого незаконного володіння - брата спадкодавця - відповідача [PERSON] При цьому, як слідує із пояснень відповідача у судовому засіданні, він теж не виключає можливості прийняття ним спадщини після смерті брата, вказуючи, що позивач ніколи не проживав разом із спадкодавцем. Що ж стосується житлового будинку, ключі від якого просить повернути позивач, то останній належить йому, відповідачу. Із зазначеним повністю погодився представник відповідача, посилаючись на те, що на даний час ще неможливо визначити, хто саме буде визнаний спадкоємцем після смерті [PERSON], так як шестимісячний строк для прийняття спадщини ще не закінчився. Як слідує із пояснень сторін у судовому засіданні, сторони ще не скористались своїм правом на звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини і у судовому засіданні вважали за недоречне витребувати з нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини дані про те, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON], хто на даний момент вже звернувся із такими заявами. При цьому представник позивача вказав, що позивач прийняв спадщину і не подавав заяви про відмову від її прийняття. Також із пояснень сторін у судовому засіданні з»ясовано, що дані про наявність заповіту [PERSON] відсутні, договір про управління спадковим майном не укладався. У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили те, що спадкодавець у своєму господарстві мав корову, теля та велосипед. Суд погоджується із посиланням представника позивача [PERSON] на положення ч.5 ст.1268 ЦК України. Зазначена правова норма має винятково важливе значення для охорони законних прав спадкоємця, адже у разі прийняття ним спадщини від набуває право не лише на майно, що виявилося в наявності на момент прийняття спадщини, а й на майно, що було в наявності на момент її відкриття. Відповідно, у випадках, коли спадкове майно перейшло до не уповноважених на те осіб у проміжку між моментом відкриття та моментом прийняття спадщини, спадкоємець в силу цієї норми набуває право витребування цього майна з чужого незаконного володіння. Однак, суд вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем та його представником не надано суду достатньо належних і допустимих доказів належності спадкодавцю зазначеного у позові майна, тобто, що воно входить до складу спадщини. Крім цього, після роз»яснення усіх прав, представник позивача не уточнив позовні вимоги в частині індивідуалізації майна, яке просить витребувати. В усній формі лише було зазначено, що просять витребувати із чужого незаконного володіння ключі від будинку, в якому проживав спадкодавець, тобто [ADDRESS]. Натомість вищевказаними судовими рішеннями, що долучені до справи представником відповідача, які на момент розгляду справи є такими, що набрали законної сили, чинні, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] як на спадкове майно після смерті матері [PERSON] за відповідачем [PERSON] Суд приймає до уваги і вважає підставним посилання представника відповідача [PERSON] на те, що у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення віндикаційного позову, оскільки позивачем не зазначено індивідуальних ознак майна, до того ж майно повинно бути наявним, а тому вимога про повернення будь-якого теля двотижневого віку взамін померлого, не може бути задоволена, - як пояснив відповідач суду теля, яке він забрав разом із коровою, померло. Доказів належності велосипеда «Україна» померлому, а також того, що ним незаконно заволодів відповідач суду не надано, а пояснення свідків з приводу того, що спадкоємець мав велосипед (без найменування, зазначення кольору чи інших індивідуальних ознак) суд не вважає належним доказом, як і пояснення свідків стосовно теля. Що ж стосується позову в решті вимог, зокрема повернення корови, якою заволодів відповідач після смерті брата (даний факт ним визнається), то суд виходить із наступного. Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено три звичайні способи прийняття спадщини: 1) активною поведінкою спадкоємця шляхом повідомлення про це у відповідній формі нотаріуса (ч.1 ст.1269 ЦК України, 2) пасивною поведінкою за визначених законом умов (ч.3 ст.1269 ЦК України), 3) встановленням безпосередньо законом нормою закону презумпції прийняття спадщини стосовно визначеного кола спадкоємців (ч.4 ст.1268 ЦК України) (позивач не відноситься до даної категорії спадкоємців). Визначаючись із позовними вимогами суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у цивільній справі №6-7165св09 від 03 листопада 2010 року. Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. У своїй Ухвалі від 11 березня 2009 року Верховний Суд України зазначив, що саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. За положеннями ст. ст. 1258, 1261, 1262, 1268 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У матеріалах справи міститься довідка №602 від 05.05.2015 року, видана Порохівським сільським головою Крижановським І.С., у відповідності до якої [PERSON], 1992 р.н., на момент смерті свого батька [PERSON],, 1958 р.н., який помер [INFO] був зареєстрований в його господарстві з 12.08.2009 року по [ADDRESS], разом з ним проживав. Проте у судовому засіданні Порохівський сільський голова суду пояснив, що дані у довідці про проживання позивача разом із своїм батьком зазначені ним у зв»язку з тим, що [PERSON] зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, проте суду ствердив, що позивач [PERSON] постійно не проживав із спадкодавцем, а лише приходив до батька і допомагав йому. Зазначене також відображено у висновку за результатами перевірки повідомлення від [PERSON] від 23.05.2015 року, а також підтверджується поясненнями допитаної у судовому засіданні як свідка[PERSON] (сусідки померлого [PERSON].) про те, що її сусід [PERSON] проживав «собі сам, один, із ним ніхто не проживав», а його син [PERSON] проживав із своєю матір»ю [PERSON], проте приходив до батька. Суд оцінює критично, як такі, що є суперечливими, пояснення допитаної як свідка матері позивача [PERSON] (колишньої дружини спадкодавця [PERSON].), яка суду пояснила, що її син постійно проживав разом із нею. По досягненню 15-річного віку [PERSON] спадкодавець визнав сина і згідно досягнутої домовленості він зареєстрував його за місцем свого проживання, у зв»язку з чим вона відмовилась від стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], який пішов навчатись в інше місто, проте деякий час проживав із батьком, а деякий час - із нею. Таким чином, із врахуванням вище викладеної правової позиції Верховного Суду України, з»ясувавши, що позивач не мав постійного місця проживання із спадкодавцем, в томі числі і на момент відкриття спадщини, суд вважає непереконливим у судовому засіданні твердження представника позивача [PERSON] та представника третьої особи - Порохівської сільської ради Крижановського І.С. про те, що позивач, будучи зареєстрованим разом із спадкодавцем за місцем відкриття спадщини, вважається таким, що автоматично прийняв спадщину. Крім цього, як з»ясовано судом, ні на момент смерті батька, ні в подальшому позивач не проживав за місцем своєї реєстрації, а тому доводи про те, що позивач допомагав своєму батькові по господарству не впливають на вищевказане. Враховуючи вище викладені обставини, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши та дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що у даному випадку позивачем не доведено порушення його суб»єктивних прав, які підлягали б захисту, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні просить у випадку відмови в позові стягнути із позивача в користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., подавши суду квитанцію до прибуткового касового ордера №15 від 23.07.2015 року. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у свої Постанові №10 від 17.10.2014 року у пункті 48 судам роз»яснив, що втрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних і з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на зазначене, а також враховуючи, що представником відповідача суду надано розрахунок витрат на правову допомогу, виходячи з принципу диспозитивності (як убачається із журналу судових засідань адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях більше однієї години, ніж це вказаного у розрахунку витрат від 16.07.2015 року), суд вважає, що з позивача слід стягнути в користь відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved