Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною та скасувати спадкову справу № 112/2009 Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за заявою про прийняття та видачу спадщини за законом [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Визнати недійсною і скасувати довідку № 2063/01-16 від 18 листопада 2011 року Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на ім'я судді Новомосковського міськрайонного суду Мельниченко С.П., справа № 2944/11. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Новомосковською нотаріальною конторою Дніпропетровської області за заявою громадянки Російської Федерації [PERSON] у 2011 році, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», ст. 47 Конституції України незаконно заведено спадкову справу № 112/2009 на нерухоме майно - житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], який по день смерті [INFO] фактично проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2005 року був позбавлений права користування житловою квартирою [ADDRESS], та в якій позивач фактично проживав згідно ордеру № 290 від 02 серпня 2005 року виконкому Меліоративненської селищної ради. Крім цього, на виконання ухвали Новомосковського міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року по справі № 2944/11, Державною нотаріальною конторою Новомосковського району надано недійсну довідку № 2063/01 від 18 листопада 2011 року в якості офіційного документу, що спричинило позбавлення позивача права власності на квартиру [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви. Відмовилися від залучення до справи в якості третьої особи [PERSON] Вказали, що саме нотаріус, як посадова особа, якою вчинено дії по неправомірному заведенню спадкової справи повинен бути відповідачем у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Надав суду заяву, згідно якої заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі та те, що позивач не посилається на норми законодавства, які прямо зазначають, яке саме його право порушене. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд доходить до наступного. У відповідності до ордера № 290 від 02 серпня 2005 року, позивачу надано право на зайняття квартири [ADDRESS]. 10 квітня 2006 року на підставі розпорядження від 10 квітня 2006 року позивачу та [PERSON] видано свідоцтво серія ААБ №0912 про право спільної сумісної власності на житло, розташоване за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в Новомосковському районному КП БТІ "Інвентаризатор" 11 квітня 2006 року за № 14439269. Згідно наданої позивачем копії постанови Державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 28 липня 2011 року, розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] належну [PERSON] внаслідок не надання витягу з Реєстру прав власності щодо зазначеної квартири. 18 листопада 2011 року за № 2063/01-16 на виконання ухвали Новомосковського міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року по справі № 2944/11, Державною нотаріальною конторою Новомосковського району надано довідку, згідно якої новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області повідомлено про заведення спадкової справи № 112/2009 після смерті [PERSON], померлого [INFO], зазначено, що із заявою про прийняття та видачу спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась [PERSON] Вказано, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось. У відповідності до копії довідки ТОВ "Усть-Ильменское жилищно-комунальное хозяйство-2008", відповідно до якої [PERSON] проживав по день смерті та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - [PERSON] виданої та підписаної Начальником житлово-побутового відділу [PERSON] У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання недійсними та скасування рішення, розпорядження і свідоцтва та визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання недійсними та скасування рішення, розпорядження та свідоцтва та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 67 від 14 травня 2005 року «Про надання житла жителям селища смт. Меліоративне» в частині надання трикімнатної квартири загальною площею 64 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м. зав адресою: [ADDRESS] [PERSON]. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Меліоративненської селищної ради Новомосковського району, як органу приватизації, за № 81 від 10 квітня 2006 року згідно якого квартира [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON]. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 10 квітня 2006 року Меліоративненською селищною радою Новомосковського району згідно якого квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовлено. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дійсно, право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду із відповідним, - самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір Водночас у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено: «Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон № 3425-XII) № 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства». З наведеного можна зробити висновок, що саме в разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні відповідачем буде сам приватний нотаріус. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Поняття «нотаріальний акт» є значно ширшим за поняття «нотаріальна дія» і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень. Наприклад, у разі заведення спадкової справи нотаріусом у порушення вимог щодо належного місця її заведення, що саме по собі не є вчиненням нотаріальної дії, заінтересований спадкоємець має право оскаржити цей нотаріальний акт у судовому порядку і визнати його недійсним як такий, що вчинено з порушеннями. Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону № 3425-XII відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: - нотаріальні дії; - відмова у вчиненні нотаріальних дій; - нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Поняття «нотаріальний акт» є значно ширшим за поняття «нотаріальна дія» і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень. У разі заведення спадкової справи нотаріусом у порушення вимог щодо належного місця її заведення, що саме по собі не є вчиненням нотаріальної дії, оскаржити цей нотаріальний акт у судовому порядку і визнати його недійсним як такий, що вчинено з порушеннями може лише заінтересований спадкоємець. Крім того, процедура та порядок ведення спадкових справ визначена Наказом Міністерства Юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 "Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства" (надалі - Правила). Відповідно до п.11.1 - 11.5 Правил, заяви про прийняття спадщини; заяви про відмову від спадщини; заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або заяви про відмову від спадщини; заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину; заяви про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя; заяви спадкоємця про одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за яким були вжиті ці заходи; заяви про відкриття спадщини та укладання договору на управління спадщиною; заява виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; заява відказоодержувача про відмову від заповідального відказування тощо реєструються в книзі обліку і реєстрації спадкових справ і формуються у спадкові справи. Формування спадкової справи передбачає групування документів, на підставі яких було відкрито спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину. Під час формування спадкової справи перевіряються правильність оформлення документів, наявність та відповідність вимогам законодавства документів, а у випадках, передбачених законодавством, копій документів, на підставі яких буде оформлюватись спадщина, наявність на документах печаток, підписів, реквізитів документа тощо. У разі виявлення недоліків у документах при формуванні спадкової справи виконавець зобов'язаний повернути такі документи особам для їх усунення. Спадковій справі присвоюється номер, який складається з порядкового номера, за яким вона зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, та зазначається через дріб (дефіс) рік, у якому вона заведена. Кожна спадкова справа являє собою окремий наряд (справу), має внутрішній опис, нумерується, оформлюється титульним аркушем та прошивається. Справа вважається закінченою за датою видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо на підставі поданих заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину було видано відповідні свідоцтва всім спадкоємцям, які закликалися до спадкування, та на все майно, заявлене такими спадкоємцями. Усі інші заяви, що будуть подаватися після закінчення спадкової справи, вважаються такими, що подані додатково. Оформлення спадкової справи покладається на державного чи приватного нотаріуса, у провадженні (на виконанні) якого знаходиться справа. У відповідності до ст.67, 68 Закону № 3425-XII, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Водночас, у відповідності до ст.71 Закону України "Про міжнародне приватне право", спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, нормами законодавства передбачено обов`язок нотаріуса у випадку надходження заяви про прийняття спадщини формувати означений документ у відповідну спадкову справу і лише в разі, коли нотаріусом в порушення вимог щодо місця відкриття спадщини буде вчинено нотаріальну дію, що буде впливати на права конкретних осіб - в таких осіб виникає право на звернення до суду з оскарженням нотаріальної дії. Саме по собі заведення спадкової справи, як і видача довідки на підтвердження факту заведення спадкової жодним чином не порушує права третіх осіб, які не є спадкоємцями, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Крім того позивачем не доведено факту надання неправдивих відомостей означеною довідкою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed