Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

12.12.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на майно (а.с. 5-7). В обгрунтування позову зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Адамовичем В.І. від 02.07.1996 за реєстровим № 1653, та зареєстрованого в КП "БТІ" м. Слов`янська 03.07.1996 року за реєстровим № 1943 кн. 9 набув у власність квартиру [ADDRESS] . Проте, позивач виявив, що оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру є втраченим, що створює йому перешкоди в розпорядженні набутим майном. Оскільки поновлення (отримання дубліката) правовстановлюючого документу на час розгляду справи є неможливим, у зв`язку з тим, що перебуває в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, тобто на тимчасово окупованій території, тому позивач на підставі\~ст. 392 ЦК України\~просив визнати за ним право власності на спірну квартиру в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду вказаної справи, заяв та клопотань про розгляд справи його відсутності чи відкладення такого розгляду, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Ухвалою суду від 10.02.2020 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову з передбачених\~ст. 206 ЦПК України\~підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено,\~що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Адамовичем В.І. від 02.07.1996 за реєстровим № 1653, та зареєстрованого в КП "БТІ" м. Слов`янська 03.07.1996 року за реєстровим № 1943 кн.9 позивач набув у власність квартиру [ADDRESS] . Водночас, з матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючий документ є втраченим (а.с. 19,20). Оскільки правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а саме договір купівлі-продажу квартири, не зберігся, знаходиться у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, тобто на тимчасово окупованій території (а.с. 13,14), а тому поновлення (отримання дубліката) правовстановлюючого документу на час розгляду справи є неможливим. В зв`язку з цим позивач позбавлений можливості в повному обсязі здійснювати права власника майна, а саме розпоряджатися квартирою. Факт набуття та належності [PERSON] квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,2 кв.м, повністю підтвердився наданими письмовими доказами: копією договору про завдаток при купівлі квартири від 10.06.1996 року, який укладався між продавцями [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 12); довідками КП «Бюро технічної інвентаризації» від 10.10.2018 та від 16.10.2018, згідно з якими за позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Правовою підставою реєстрації є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Адамовичем В.І. від 02.07.1996 за реєстровим № 1653, та зареєстрований в КП "БТІ" м. Слов`янська 03.07.1996 року за реєстровим № 1943 кн.9 (а.с.15,16). Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається па підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищою Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютою 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином встановлені судом обставини вказують на можливість застосування до спірних відносин положень\~ст. 392 ЦК України, а тому позов [PERSON] ґрунтується на законі і його вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved