Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач, ПАТ "КБ "Надра", звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.02.2008 р. між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] (Відповідач 1) укладено кредитний договір №764347/МБ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 дол. США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 15,5% річних зі строком повернення кредиту до 01.02.2013 р. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 04.02.2008 р. між банком та [PERSON] (Відповідач 2) укладено договір поруки №764347/МБ-П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав в повному обсязі. Відповідачі умови договору не виконав, у зв'язки з цим позивач просить суд стягнути солідарно з них заборгованість за договором 180844,18 грн., та судові витрати в розмірі 1808,44 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав в повному обсязі позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач 1, [PERSON], позов визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, та процентів за користування кредитними коштами. В частині вимог про стягнення пені та штрафів позов не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, надав письмову заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач 2, [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав припинення договору поруку на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", та [PERSON] укладено кредитний договір №764347/МБ (а.с. 4-10, 22-23). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 дол. США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 15,5 % річних зі строком повернення кредиту до 01.02.2013 р. (а.с. 4). У подальшому, 27.10.2010 р. між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №764347/МБ від 04.02.2008 р., згідно умов якої останньому протягом 6 місяців з листопада 2010 р. по квітень 2011 р. надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в Додатку (графіку) до цього Договору (а.с. 5-10). Крім цього, на забезпечення кредитного договору 04.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", та гр. [PERSON] укладено договір поруки №764347/МБ-П, згідно якого поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №764347/МБ (а.с. 12, 22-23). Банк свої зобов'язання перед Відповідачем 1 виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки №302 від 04.02.2008 р. (а.с. 11). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором Відповідачем 1, утворилась заборгованість, яка станом на 10.01.2014 року складає 180 844,18 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 12626,19 дол. США, що в еквіваленті складає 100921,14 грн.; заборгованість по відсоткам - 5469,22 дол. США, що в еквіваленті складає 43715,48 грн.; заборгованість по пені - 2390,40 дол. США, що в еквіваленті складає 19106,46 грн.; заборгованість по штрафам - 2139, 51 дол. США, що в еквіваленті складає 17101,10 грн. (а.с. 13-16). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, в частині вимог до Відповідача 1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного. Договір є зобов'язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). В силу ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Зі змісту статей 6, 627, 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно з статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, та не спростовано стороною відповідача, що кредитні зобов'язання Відповідачем 1 виконувались з порушенням умов договору, а саме чергові платежі вносились з порушенням встановлених строків, в неповному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами. Відповідач 1 в ході судового розгляду не спростовував розміру заборгованості в частині тіла кредиту та відсотків, визнав її наявність, та пояснив, що заборгованість утворилась у зв'язку зі зміною матеріального становища. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи ту обставину, що Відповідач 1 визнає наявність заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, розмір такої заборгованості не оспорюється, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Таким чином вимоги позивача до Відповідача 1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів, які станом на 10 січня 2014 року становить 12626,19дол. США, що еквівалентно 100921,14 грн., та 5469,22дол.США, що еквівалентно 43715,48грн. відповідно, підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині вимог позивача до Відповідача 1 про стягнення пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, суд, враховуючи заяву відповідача 1 про застосування строку позовної давності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Так, відповідно до п.9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору № 764347/МБ від 04.02.2008р. у разі порушення позичальником строків сплати відсотків, строків повернення кредиту, Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; а також штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості по поверненню Кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у Графіку і визначених на дату прострочення (а.с. 4 (зворот). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що кінцевий строк повернення кредиту становить 01 лютого 2013 року (а.с. 4, 5), останнє погашення за кредитом мало місце 19 лютого 2013 року, тобто вже з 02 лютого 2013 року банк дізнався про порушення Відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань, однак до суду з позовом банк звернувся 21 листопада 2014 року (а.с. 2). Таким чином, річний строк, передбачений ст. 258 ЦК України за вимогами про стягнення неустойки (штрафів, пені) сплинув 02 лютого 2014 року. З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині стягнення неустойки (штрафів, пені) у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Суд не вбачає підстав для визнання направлення Відповідачу 1 досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №764347/МБ від 04.02.2008 р., такими діями, що переривають перебіг позовної давності, оскільки в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів їх дійсного направлення відповідачу 1 у справі, доказів їх отримання останнім, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що строк позовної давності за вимогами щодо неустойки не сплинув (а.с. 17, 18). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, в частині вимог до Відповідача 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В силу ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). З укладеного між сторонами у справі договору поруки, а саме пунктів 1.1., 2.1 (а.с. 12) вбачається, що поручитель [PERSON] (Відповідач 2) безвідзивно та безспірно зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, за кредитним договором, кредитор (позивач) набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (в частині). Таким чином, строк дії поруки пов'язаний з строком дії основного зобов'язання, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки строк основного зобов'язання встановлений, а саме кредитні зобов'язання мають бути виконані до 01 лютого 2013 року включно, порука припиняється на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України 02 серпня 2013 року. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі N 6-6цс14, та є обов'язковою для судів, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Судом встановлено, що Відповідач 1 (а відтак і поручитель - відповідач 2) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01 лютого 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 15 зворот, а.с. 9-10). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а щодо зобов'язання в цілому - з моменту настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 764347/Мб від 04.02.2008р., останній платіж Відповідачем 1 здійснено 19 лютого 2013 року, після чого сплата тіла кредиту, відсотків, інших платежів припинена (а.с. 13). Разом з тим, додатком до договору кредиту № 764347/МБ, додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 від 27 жовтня 2010 року встановлений графік погашення кредиту, і відсотків, з якого вбачається, що погашення кредиту має здійснюватись щомісячно, останній платіж має відбутись 01 лютого 2013 року (а.с. 9, 10). Таким чином, боржник порушив графік погашення платежів, що призвело до виникненням заборгованості за кредитним договором, а строк дії договору, а отже й строк виконання зобов'язання сплинув 01 лютого 2013 року, тому з 02 лютого 2013 року відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. При цьому, у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини або основного зобов'язання в цілому в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань або основного зобов'язання в цілому щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. При цьому, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, або строку виконання зобов'язання в цілому. Таким чином, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Тобто, строк чинності поруки є строком, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме до такого висновку зводиться правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 17.09.2014року у справі № 6- 53цс14. З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі, укладеного з Відповідачем 1, за виконання якого поручився Відповідач 2, кінцевий строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту являється 01 лютого 2013 року (а.с. 4, 5). За таких обставин у банка виникло загальне право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02 лютого 2013 року, та протягом наступних шести місяців, а що до кожного чергового платежу, встановленого графіком погашення - протягом шести місяців від дати сплати такого платежу, але не пізніше ніж через 6 місяців від дати кінцевого погашення кредиту - з 02 лютого 2013 року та до 02 серпня 2013 року. Слід зазначити, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. До матеріалів справи банком надано лист до поручителя про виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, однак будь-яких доказів направлення такого листа у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк та у встановлений п. 2.4. Договору поруки № 764347/МБ-П від 04.02.2008р. спосіб (рекомендованим чи цінним листом) або особистого вручення поручителю судові не представлено (а.с. 18). Крім того, як вбачається зі змісту досудової вимоги, поручителя повідомляють про існування станом на 10 січня 2014 року заборгованості за основним зобов'язанням, що свідчить про те, що в межах встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, банк не вчиняв дій, направлених на повернення кредитних коштів, за рахунок коштів поручителя. Банк звернувся до суду із позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням основним боржником кредитних зобов'язань, за виконання яких поручився Відповідач 2 на підставі статті 554 ЦК України лише у листопаді 2014року (а.с. 2). Таким чином, з огляду на те що банк - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" - звернувся до суду поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строками, які є преклюзивними та не підлягають поновленню, позовні вимоги до Відповідача 2 не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем за пред'явлення позову слід стягнути з Відповідача 1 - [PERSON] - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1446,37грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial