Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У грудні 2017 року, відповідно до\~статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції"\~та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, в якій просило суд стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 522,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 12 лютого 2016 року о 16-00 год. у м. Маріуполі водій [PERSON], керуючи транспортним засобом HYUNDAI COUPE д/н [NUMBER], не впоралась з керуванням та виїхала на зустрічну смугу руху, в результаті здійснила зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні вищевказаного ДТП. Розмір завданих збитків внаслідок ДТП, відповідно до звіту № 971(05)040316 про оцінку автомобіля від 14.03.2016 року, склав 97 207,08 грн. У звязку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України 19 липня 2016 року здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 522,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідача не надходило. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 12 лютого 2016 року у м. Маріуполі о 16-00 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Набережній від бульвару Шевченка у напрямку вул. Лепорського в Лівобережньому районі м. Маріуполя, в районі опори ЛЕМ №29 не впоралась з керуванням та виїхала на зустрічну смугу руху, в наслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] Розмір завданих збитків внаслідок ДТП, відповідно до звіту №971(05)040316 про оцінку автомобіля від 14.03.2016 року, склав 97 207,08 грн. На день дорожньо-транспортної пригоди, тобто 12 лютого 2016 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, тобто не був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому 11 травня 2016 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. При цьому конкретні умови страхування визначаються при укладенні сторонами договору страхування. Відповідно до Полісу № АЕ/5257199 цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована. Відповідно до п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі наказу № 5646 від 14 липня 2016 року сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5646рв від 18.07.2016 року. Відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1\~статті 33 цього Закону.\~\~ Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.\~\~ Щодо вимог МТСБУ про стягнення з [PERSON] витрат на послуги аварійного комісара слід зазначити наступне. Згідно п. 40.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до п. 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно п. 41.4. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ понесло витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 522,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11 рв від 13.05.2016 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 522,00 грн. є законними та підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані вищевказаними нормами матеріального права та підтверджені належними і допустимими доказами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved