Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до ПАТ «Оксі Банк» про визнання договору поруки таким, що припинився. Свої вимоги мотивує тим, що збільшено відповідальність поручителя без його згоди та не пред'явлено вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив подав письмове заперечення на позовну заяву. Пояснив, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився та відсутні підстави для визнання договору поруки таким, що припинився. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що необхідно задоволити позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом встановлено, що 26.03.2010 року між [PERSON], (прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого міським ВДРАЦС ЛМУЮ 17.11.2011 p.), (надалі - Поручитель) та Публічним акціонерним товариством "ОКСІ БАНК" (надалі - Кредитор) з другої сторони укладено договір поруки №01/14/10-П, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ТОВ «ГалХліб» (надалі - Позичальник, Боржник) в повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору №14/10-К від 26.03.2010 р. (надалі - Кредитний договір), в тому числі: - повернення кредиту в сумі 500 000,00 грн. у строк до 25 березня 2013 p. (а.с. 3-5). 26.03.2010 р. між ТзОВ "ГалХліб" та Публічним акціонерним товариством "ОКСІ БАНК" (надалі - Кредитор) з другої сторони укладено кредитний договір № 14/10-к, згідно якого кредитор надає грошові кошти позичальнику на строк з 26.03.2010 р. по 25.03.2013 р., а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити 27 % річних. (а.с.6-11). Додатком № 1 до Кредитного договору від 26.03.2010 р. встановлено графік платежів (надалі Графік платежів). (а.с.12) Порядок нарахування і сплати відсотків та комісійної винагороди за кредитом передбачено в розділі 1 та 5 Кредитного договору. Позичальник взяв на себе зобов'язання сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 27 % річних, які нараховуються на залишок заборгованості за позичковим рахунком. Розрахунок відсотків здійснюється за формулою - залишок заборгованості х 27% / 365 х кількість днів користування кредитом за відповідний місяць. Відповідно до графіку платежів позичальник мав сплатити за користування кредитом в 2010 р. - 102 821, 90 грн.: (березень - 1109,59; квітень - 11 095, 89; травень - 11 465, 75; червень - 11 095,89; липень - 11 465,75; серпень - 11 465, 75; вересень - 11 095,89; жовтень -11 465,75; листопад - 11 095,89; грудень - 11 465,75). Відповідно до графіку платежів позичальник мав сплатити за користування кредитом в 2011 p. - 134 999,97 грн.: (січень - 11 465,75; лютий - 10 356,16; березень - 11 465,75; квітень - 11 095, 89; травень - 11 465,75; червень - 11 095, 89; липень - 11 465,75; серпень - 1 465, 75; вересень - 11 095,89; жовтень - 11 465,75; листопад - 11 095.89; грудень - 11 465,75). Відповідно до графіку платежів позичальник мав сплатити за користування кредитом в 2012 р. - 123 566,77 грн.: (січень - 11 465,75; лютий - 10 356,16; березень - 11 465,75; квітень - 11 095, 89; травень - 11 465,75; червень - 11 095, 89; липень - 11 465,75; серпень - 11 465, 75; вересень - 11 095,89; жовтень - 9539,51; листопад - 7367,67; грудень - 5687,01). Відповідно до графіку платежів позичальник мав сплатити за користування кредитом в 2012 р. - 5417,76 грн.: (січень-3760,77; лютий-1656,99). Всього відповідно до графіку платежів позичальник мав сплатити відсотків в сумі 366 806,40 грн. 03.01.2013 р. укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору №14/10-К від 26.03.2010 p., яким були змінено залишок кредиту, на який нараховуються відсотки, а саме в січні та лютому 2013 р. такий становив 332 000, 00 грн. Всі інші умови договору залишилися без змін. Відповідно до додаткового договору №1 від 03.01.2013 р. позичальник мав сплатити за користування кредитом в 2013 р. - 14 489,75 грн.: (січень - 7613,26; лютий - 6876,49). Всього відповідно до графіку платежів та додаткового договору №1 до Кредитного договору від 03.01.2013 р. позичальник мав сплатити відсотків в сумі 375 878,39 грн. Таким чином, з цього вбачається, що розмір майнової відповідальності поручителя. який з ним не погоджувався, збільшився з 366 806,40 грн. до 375 878,39 грн. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч.2 ст.553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. За своєю правовою природою договір поруки є акцесорним - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, який повинен існувати на момент виникнення відносин поруки. Поручительство за неіснуючий обов'язок виходить за межі правової дійсності і не може вважатись порукою в розумінні Цивільного законодавства України. У відповідності до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд дійшов висновку, що порука припинилася з підстави, яка передбачена ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки збільшилася відповідальність поручителя без його згоди у зв'язку із збільшенням розміру плати за кредитом та відстроченням виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами. Така ж правова позиція щодо припинення договору поруки висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 року, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-73цс12). ВСУ зазначив, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Крім того, у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Пунктом 6.1 вищевказаного договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору, але в будь-якому разі припиняє свою дію не раніше припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Згідно п. 9.1. кредитного догоовру № 14/10-к від 26.03.2010 р. строк його дії не визначено, оскільки в ньому зазначено, що він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до п. 2.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитодавцем за порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту у сумі 500000 грн. у строк до 25.03.2013 року, що становить строк повернення основного боргу. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. (Правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року за № 6-68цс11). Якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. (Правовий висновок Верховного Суду України від 18 липня 2012 року в справі 6-78цс12). Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука також припиняється у зв'язку із закінченням строку, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: 1) його закінчення є підставою для припинення поруки; 2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України; 3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; 4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; 5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦК України, в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), відтак, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено до 25.03.2013 року, то шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя закінчився 25.09.2013 року. Доказів, які б підтверджували надходження вимоги до поручителя за цей період суду не надано. А отже, суд вважає, що необхідно визнати договір поруки №01/14/10-П від 26.03.2010 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Оксі Банк» припиненим. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, дослідивши всі обставини справи та належні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити. Судові витрати необхідно покласти на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved