Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2010 року. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач не забезпечує дитину матеріально, не бере участі у його вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про його здоров'я, фізичний і моральний розвиток. На даний час їх син знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не дбає про матеріальне забезпечення сина. Оскільки син знаходиться повністю на її утриманні, а відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором , що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів зазначених у позові. Пояснила, що за останні п'ять років отримала від відповідача допомогу на утримання сина у вигляді грошових коштів в сумі 16000 грн., тобто по 250 грн. щомісячно. Однак, періодичний характер надання відповідачем коштів на утримання дитини її не влаштовує. Дитина постійно хворіє, при цьому відповідач відвідав сина 12 раз. Відповідач робив дитині подарунки, надав 2400 грн. на оздоровлення дитини на морі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях датованих 19.02.2015 року . Крім того, зазначив, що офіційно працює на ПрАТ "Мукачівський лісокомбінат" охоронником та отримує заробітну плату в сумі 1250 гривень, а тому можу сплачувати аліменти на утримання сина по 400 грн. щомісячно, або у розмірі ? частини його заробітку щомісячно. Заперечуючи проти доводів позивача, вказав що після розірвання шлюбу між ним та позивачем по справі, він свій обов'язок по утриманню дитини виконував постійно , надавав фінансову допомогу , подарунки на свята . Пояснив, що інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 18.11.2006 року по 04.03.2010 рік, що стверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2010 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.4-5/ Шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] розірваний, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.07.2010 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.6/ У даному шлюбі в подружжя народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 11.06.2008 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.7/. Судом встановлено, що згідно довідки ОСББ «Більшовик» від 25.08.2010 року за №18, син [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON]./а.с.12/ Як встановлено судом, відповідач [PERSON] працює на ПрАТ "Мукачівський лісокомбінат" охоронником з 01.12.2014 року , його середній заробіток складає 1250,00 грн., що стверджується довідками №26, №27 від 16.02.2015 року./а.с.21,22/ Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, виконує періодично. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2015 рік" затверджено на 2015 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема відповідач є працездатним, працює на ПрАТ "Мукачівський лісокомбінат" охоронником та його середній заробіток складає 1250,00 гривень, в судовому засіданні стверджено, що на утриманні [PERSON] інших дітей та непрацездатних батьків нема. Оскільки , відповідач працює та офіційно отримує заробітну плату, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів на утримання сина у частці від доходу її батька. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 1/3 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, сімейний стан позивача, відповідача, матеріальне становище платника аліментів , а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 1/3 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial