Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

07 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, та в якому позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість у загальному розмірі 11618,89 гривень за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що позичальник [PERSON] , відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 28 січня 2011 року, отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 18.04.2019 року відповідачка [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 січня 2011 року у загальному розмірі 11618,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 2606,51 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2279,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 4553,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень - 1150,00 гривень, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 529,47 грн. Крім того, у позові зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 17 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіної А.М., в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.36). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку (а.с.42,48), проте на адресу суду надано письмову заяву [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, в якій відповідачка зазначає, що позовні вимоги визнає частково, проте заперечує проти застосування подвійної відповідальності (а.с.49). Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 28 січня 2011 року позичальник [PERSON] отримала в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.11 зворот, 12). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.32 зворот -33). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей з ЄРДПОУ (а.с.31 зворот). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 28.01.2011 року (а.с.11-12). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.15-29), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме 28.01.2011 року надав відповідачці [PERSON] кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. В порушення умов договору відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у зв`язку з чим за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 року, відповідачка [PERSON] станом на 18.04.2019 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 року у загальному розмірі 11618/,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 2606,51 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2279,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 4553,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень - 1150,00 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 529,47 грн. (а.с.8-10). За вказаним вище розрахунком відповідачкою [PERSON] розрахунок не оспорений, відзиву на позову, будь-яких заперечень проти позову відповідачкою не подано, контррозрахунок не представлено. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачкою [PERSON] за умовами кредитного договору №б/н від 28 січня 2011 року, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі - 2606,51 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2279,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 4553,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень - 1150,00 гривень, згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості станом на 18.04.2019 року (а.с.8-10) є обґрунтованими, при цьому вказані нарахування відповідачем не оспорені. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачкою [PERSON] порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення заборгованості, у тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов`язкових платежів. Одночасно, з`ясовуючи питання про розмір заборгованості, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає про наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з цього, нарахування позивачем штрафу є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов`язань і суперечить положенням ст.61 Конституції України. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 січня 2011 року вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано пеню за прострочене зобов`язання в сумі 4553,35 гривень та нараховано пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень в сумі 1150,00 гривень. Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, позичальнику [PERSON] також нараховано і штрафи, а саме: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 529,47 грн. У зв`язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення нормами статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши пеню, позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобов`язань відповідачем. В той же час відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів та клієнт зобов?язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Виходячи з цього, нарахування штрафу, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов`язань і суперечить положенням ст.61 Конституції України. За підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання за укладеним кредитним договором №б/н від 28 січня 2011 року належним чином та протягом тривалого періоду часу не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість відповідачкою [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за кредитним Договором № б/н від 28 січня 2011 року, яка виникла станом на 18.04.2019 року підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому порядку, а саме в загальній сумі 10589,42 гривень, та яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 2606,51 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2279,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 4553,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень - 1150,00 гривень. Разом з тим, в частині позовних вимог щодо стягнення штрафів в загальній сумі 1029,47 грн. (529,47 грн. + 500 грн.), суд вважає необхідним відмовити позивачу АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову за вищенаведеними правовими підставами та недопустимістю застосування до відповідача [PERSON] подвійної відповідальності. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 1750,80 грн., виходячи з наступного розрахунку: 10589,42 грн. * 100% : 11618,89 грн. = 91,14 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1921,00 грн. * 91,14% : 100% = 1750,80 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial