Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

12 квітня 2018 року до Новотроїцького районного суду Херсонської області надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (л/с 4-6). Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 20 листопада 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 1000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - 973,86 грн., проценти за користування кредитом - 33384,64 грн., пеня та комісії - 3324,88 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1884,17 грн., всього - 39817,55 грн. На підставі викладеного позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 39817,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. 13 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала Новотроїцького районного суду Херсонської області - л/с 26). 11 липня 2018 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області ухвалено в справі заочне рішення (л/с 34). 15 вересня 2020 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (ухвала - л/с 80). 02 листопада 2020 року Новотроїцький районний суд Херсонської області передав цивільну справу за підсудністю до Горностаївського районного суду Херсонської області (ухвала - л/с 58). 01 грудня 2020 року цивільна справа надійшла до Горностаївського районного суду Херсонської області. 02 грудня 2020 року цивільну справу прийнято в провадження Горностаївського районного суду Херсонської області, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала Горностаївського районного суду Херсонської області - л/с 89). 30 грудня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 97-100), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що в установленому законом порядку кредитний договір між сторонами не укладався. При отриманні кредиту відповідач підписала лише заяву, яка не містить істотних умов кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписувала, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно застосував до неї одночасно два різні види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення - несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про недотримання позивачем положень ст.61 Конституції України. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 25 січня 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 101-108), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги. Додатково позивач АТ КБ "ПриватБанк" пояснив, що укладання кредитного договору між сторонами здійснено за принципом укладання договору приєднання (ст.634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник (відповідач) приєдналась до запропонованих банком Умов та Тарифів. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Позичальник (відповідач), підписавши анкету-заяву, підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними, що засвідчила власним підписом. В подальшому позичальник (відповідач), погашаючи заборгованість по кредиту, підтвердила, що вона прийняла умови договору та погодилась з ними. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" стверджує, що зміна розміру процентної ставки за користування кредитом повністю узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, позичальник (відповідач) була ознайомлена із зазначеними змінами шляхом направлення їй SMS-повідомлень. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" стверджує, що посилання відповідача на незаконність одночасного нарахування пені та штрафу є помилковим, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки (різновидами штрафних санкцій), але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 03 лютого 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про зміну позовних вимог (л/с 136, 146). Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2008 року в сумі 7653,93 грн. (в тому числі: прострочений кредит - 973,86 грн., прострочені проценти - 2995,73 грн., пеня - 3684,34 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. 12 липня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на заяву про зміну позовних вимог (л/с 197-199), яким вона заперечила проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. 05 серпня 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 200-206), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - своєю заявою до суду просить розглядати справу за її відсутності, проти позову заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 20 листопада 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Кредитний договір укладено між сторонами шляхом підписання 20 листопада 2008 року заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (л/с 10) та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (л/с 11). В цих заяві та довідці сторони визначили умови кредитного договору, а саме: -тип карти - VISA Classic; -тип кредитної лінії - відновлювальна; -базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3,0 %; -розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7 % від заборгованості; -строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1, ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки сторони досягли згоди про предмет договору та умови, визначені законом як істотні, зафіксували їх у письмовій формі (заяві позичальника та довідці про умови кредитування), тому суд приходить до висновку, що між позивачем АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] належним чином укладено кредитний договір. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 110-118) вбачається, що кредитодавець (позивач) АТ КБ "ПриватБанк" встановлював для позичальника (відповідача) [PERSON] розмір кредитного ліміту: з 20 листопада 2008 року - 500 грн., з 21 січня 2011 року - 600 грн., з 09 квітня 2011 року - 800 грн., з 27 травня 2011 року - 900 грн., з 15 вересня 2011 року - 1000 грн. З виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 110-118) вбачається, що остання отримувала кредитні кошти, користувалась ними та добровільно сплачувала заборгованість за кредитним договором. З розрахунку заборгованості (л/с 137-143, 147-153) вбачається, що станом на 16 січня 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" нарахував відповідачеві [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2008 року: прострочений кредит - 973,86 грн., прострочені проценти - 2995,73 грн., пеня - 3684,34 грн. В судове засідання відповідач [PERSON] не надала належних, допустимих та достатніх доказів на спростування визначеного позивачем розміру простроченого кредиту в сумі 973,86 грн., а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що при нарахуванні процентів за користування кредитом позивач АТ КБ "ПриватБанк" безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки. Так, з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", підписаної 20 листопада 2008 року позичальником (відповідачем) [PERSON] (л/с 11), вбачається, що при видачі кредиту сторони визначили розмір базової процентної ставки на рівні 36 % річних. З розрахунку заборгованості (л/с 137-143, 147-153) вбачається, що протягом часу кредитування банк нараховував відповідачеві проценти за користування кредитом за процентними ставками: з 20 листопада 2008 року - 36 % річних, з 01 січня 2013 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2019 року - 43,2 % річних, з 01 серпня 2019 року нарахування процентів припинено. Отже, протягом строку дії кредитного договору позивач АТ КБ "ПриватБанк" змінював розмір процентної ставки за користування кредитом, посилаючись при цьому на положення ст.1056-1 ЦК України, а також Умови та правила надання банківських послуг. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути змінюваною. Проте, Цивільний кодекс України був доповнений статтею 1056-1 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" № 661-VI від 12 грудня 2008 року. Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору (станом на 20 листопада 2008 року) нормами Цивільного кодексу України не було передбачено зміни розміру процентної ставки за кредитним договором. Заявою позичальника та довідкою про умови кредитування, підписаними 20 листопада 2008 року позичальником (відповідачем) [PERSON] , не було визначено умови щодо зміни розміру процентної ставки. Умови та правила надання банківських послуг позичальником (відповідачем) [PERSON] не підписані, що свідчить про відсутність домовленості сторін щодо зміни розміру процентної ставки. При цьому, відповідач [PERSON] стверджує, що їй нічого не було відомо про зміну позивачем процентної ставки за користування кредитом, а позивач АТ КБ "ПриватБанк" не надав належних, допустимих та достатніх доказів щодо правомірності зміни розміру процентної ставки. За таких обставин суд приходить до висновку, що односторонні зміни позивачем АТ КБ "ПриватБанк" процентної ставки за кредитним договором від 20 листопада 2008 року, укладеним між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону та погоджених сторонами умовах. Для правильного вирішення даної цивільної справи суд здійснює власний розрахунок по нарахуванню процентів за користування кредитом, виходячи з наданої позивачем інформації, зазначеної у розрахунку заборгованості (л/с 137-143, 147-153): -тіло кредиту - 973,86 грн., -розмір процентної ставки - 36 % річних (із розрахунку 360 днів у році), -розрахунковий період - 31 календарний день за період з 01 липня 2019 року (початок виникнення заборгованості, визначений судом, виходячи із заявленої позивачем суми простроченої заборгованості по процентам) по 31 липня 2019 року (день припинення нарахування процентів), -сума нарахованих процентів - 30,19 грн. Отже, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 30,19 грн. При цьому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення решти процентів за користування кредитом в сумі 2965,54 грн. Позивач АТ КБ "ПриватБанк", пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості, просить також стягнути неустойку за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - пеню в сумі 3684,34 грн. Згідно ч.1, ч.2 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч.1, ч.2 ст.547 ЦК України п равочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1 ст.548 ЦК України в иконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст.551 ЦК України я кщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, неустойка, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяється на договірну та встановлену законом. Заявою позичальника та довідкою про умови кредитування, підписаними 20 листопада 2008 року позичальником (відповідачем) [PERSON] , не було визначено умови щодо сплати позичальником неустойки (пені) за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування заявлених ним позовних вимог надав суду Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач [PERSON] ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи 20 листопада 2008 року заяву позичальника та довідку про умови кредитування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, суду не надано жодних доказів про те, що сторони в установленому порядку обумовили нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне виконання відповідачем боргових зобов`язань. Вимог про стягнення неустойки (пені) з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, позивач не пред`явив. За таких обставин суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" пені в сумі 3684,34 грн., як таких, що встановлені договором. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2008 року: прострочений кредит - 973,86 грн., прострочені проценти - 30,19 грн., всього - 1004,05 грн. Суд вважає можливим відмовити через необґрунтованість в задоволенні решти позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2008 року: прострочені проценти - 2965,54 грн., пеня - 3684,34 грн., всього - 6649,88 грн. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 231,14 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 7653,93 грн., сума сплаченого судового збору - 1762 грн., сума задоволених позовних вимог - 1004,05 грн.).

Outcome: partial