Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

29 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до державного навчального закладу "Сніжнянський професійний гірничий ліцей" за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме, працював викладачем в державному навчальному закладі "Сніжнянський професійний гірничий ліцей", який фінансується з державного бюджету і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. 01.грудня 2014 року він звільнився із закладу . однак відповідач з ним не розрахувався і має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати, яка не виплачується на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження". Навчальний заклад "Сніжнянський професійний гірничий ліцей" знаходиться в місті Сніжне, яке входить в зону проведення АТО, на іншу територію України заклад перенести неможливо, тому його фінансування неможливе на весь період проведення АТО. Заробітна плата позивачу не виплачується з червня 2014 року, в зв"язку з чим заборгованість з її виплати становить 12 342 грн. 96 коп. На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість з виплати заробітної плати, компенсацію за невчасно виплачену зарплату, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені та моральну шкоду в сумі 1700 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, причини неявки повідомив. Надав письмову заяву, в якій повідомив, що прохає залишити без розгляду його позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за невчасно виплачену заробітну плату , інші свої позовні вимоги повністю підтримує по тих підставах , що викладені в позовній заяві, прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 12 342 грн. 96 коп ., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в сумі 1700 гривень. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача державного навчального закладу "Сніжнянський професійний гірничий ліцей" в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомили. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно\~ із положенням\~ статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин, з урахуванням\~ поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.\~ Отже, згідно із вимогами ЦПК України\~ суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169,\~ 224 ЦПК\~України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи Міністерства освіти і науки України в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , будь-яких заяв про бажання прийняти участь у розгляді справи, про розгляд справи за відсутності представника чи відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та представника третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини [PERSON] працюав викладачем в державному навчальному закладі "Сніжнянський професійний гірничий ліцей", звідки 01 грудня 2014 року звільнився за загодою сторін , що підтверджується копією трудової книжки . Позивач [PERSON] в позові вказує, що заборгованість з виплати їй заробітної плати складає: за червень 2014 року - 4019,76 гривень, липень 2014 року - 2205,96 гривень, серпень 2014 року - 1565,52 гривень , жовтень 2014 року - 3319,51 грн, заборгованість по договорам зі Сніжнянським міським центром зайнятості склала 1232,21 грн, а всього 12 342,96 гривень, на підтвердження чого ним до позову долучено довідки про заборгованість з виплати заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 12 342,96 гривень. Вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд виходить з наступного. \~\~\~\~ У відповідності до ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~"В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". \~\~\~\~У відповідності до п. 6\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р.\~\~"Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення ." Оскільки на час розгляду справи , заборгованість по заробітній платі [PERSON], не виплаченя , тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 02 грудня 2014 року по день винесення рішення 08 квітня 2015 року, що становить 89 робочих днів за 5-ти денним робочим тижнем. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» , обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідок про заборгованість з виплати заробітної плати № 531 від 18.11.2014 року та 537 від 20.11.2014 року, виданих державним навчальним закладом "Сніжнянський професійний гірничий ліцей", заробітна плата [PERSON], за останні два місяці перед звільненням вересень,жовтень 2014 року складає 3319 гривень 51 копійка. Таким чином і у відповідності до\~Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати»\~його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 16 квітня 2015 року складає: 3319,51 (середньомісячна заробітна плата за останні два місяці) : 22 ( середньомісячне число робочих днів) = 150,89 (середньоденна заробітна плата) х 89 (дні затримки розрахунку при звільненні) 13429,21 ( середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені без врахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів). Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди в розмір 1700 грн. , вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Згідно роз'яснення наданого Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин(незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності чи галузевої належності. Суд вважає, що права позивача на своєчасне отримання заробітної плати відповідачем порушені, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує усі фактичні обставин справи та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, тому вважає, що її розмір 300 грн. у грошовому виразі є достатнім. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць. Задовольняючи вимоги позивача, який при подачі позову звільнений від сплати судового збору, суд згідно з положеннями ч.3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 260,72 грн..

Outcome: partial