Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

09.07.2015 року представник Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 206706,69 грн. в рахунок відшкодування витрат на навчання; свої вимоги обґрунтовував тим, що між університетом та відповідачкою укладено угоду № 121 про підготовку лікаря у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, відповідно до умов якої, позивач взяв на себе зобов'язання: забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобовязаний відпрацювати не менше трьох років, а відповідачка зобов'язана: оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки «педіатрія»; прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку; позивач повністю виконав зобов'язання за угодами, провів навчання [PERSON], 25.06.2013 р. остання успішно закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова і їй було видано диплом спеціаліста, вона отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря, проте відповідачка свої зобов'язання в повному обсязі не виконала. Представник позивача в судове засідання не зявився, письмово позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовільнити (а.с.59). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути за її відсутності, в задоволенні вимог позову відмовити (а.с.65), надіслала письмові заперечення, в яких вказала, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат на навчання з неї в сумі 206706,69 грн., проте позивач не надав будь-яких доказів щодо обґрунтування даної суми, на її думку довідка №02/10-1183 від 15.06.2015 р. та довідка № 02/10-1184 від 15.06.2015 р. заступника ректора з економічних питань не являються згідно зі ст.58 ЦПК України належними доказами, оскільки не містять жодних даних, щодо визначення вартості навчання за ті роки, в яких вона проходила навчання та не містять будь-яких посилань на документи, які є підставою для визначення саме такої суми заборгованості, також вказала, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] отримала диплом спеціаліста, а тому відповідно до укладеної угоди № 121 від 01.09.2007 р. про підготовку лікаря має відпрацювати три роки за місцем направлення, оскільки здобула освіту за державні кошти, але згідно з ч.2 ст.197 Кодексу законів про працю України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а вона не є молодим спеціалістом, оскільки навчання в інтернатурі не пройшла, відповідно до довідок ЛКК №1068 від 20.11.2013 та довідки № 54 від 19.01.2015 р. вона хворіє, а тому наразі знаходиться в академвідпусці за станом здоров'я, тобто, відповідачка є студенткою, оскільки навчання в інтернатурі не пройшла, а тому згідно з п.3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, їй не може бути присвоєно кваліфікацію лікаря, звідки випливає висновок про те, що оскільки вона за станом здоров'я до цього часу не закінчила інтернатуру, а тому на даний час не здобула кваліфікацію лікаря, то не може виконати свій обов'язок у працевлаштуванні на підставі направлення на роботу; таким чином, оскільки строк виконання нею зобов'язання у працевлаштуванні не настав?то відсутня підстава у позивача у стягненні з неї вартості навчання (а.с.42-47). Представник відповідачки в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути за її відсутності, підтримала заперечення [PERSON] (а.с.66). З урахуванням позицій сторін, досліджених матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне в задоволенні позову відмовити з таких підстав. Встановлено, що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та відповідачкою укладено угоди № 2004/47 та № 121 про підготовку лікаря, відповідно до умов яких, позивач взяв на себе зобов'язання: забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобовязаний відпрацювати не менше трьох років, а відповідачка зобов'язана: оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки педіатрія; прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку, позивач забезпечив навчання [PERSON], 25.06.2013 р. остання успішно закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова і їй було видано диплом спеціаліста. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат на навчання з неї в сумі 206706,69 грн., проте позивач не надав будь-яких доказів щодо обґрунтування даної суми, довідка №02/10-1183 від 15.06.2015 р. та довідка № 02/10-1184 від 15.06.2015 р. заступника ректора з економічних питань не являються згідно зі ст.58 ЦПК України належними доказами, оскільки не містять жодних даних, щодо визначення вартості навчання за ті роки, в яких відповідачка проходила навчання та не містять будь-яких посилань на документи, які є підставою для визначення саме такої суми заборгованості, також позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] отримала диплом спеціаліста, а тому відповідно до укладеної угоди № 121 від 01.09.2007 р. про підготовку лікаря має відпрацювати три роки за місцем направлення, оскільки здобула освіту за державні кошти, але згідно з ч.2 ст.197 Кодексу законів про працю України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а вона не є молодим спеціалістом, оскільки навчання в інтернатурі не пройшла, згідно довідок ЛКК №1068 від 20.11.2013 та довідки № 54 від 19.01.2015 р. вона хворіє, а тому на даний час знаходиться в академвідпусці за станом здоров'я, тобто, відповідачка є студенткою, оскільки навчання в інтернатурі не пройшла, а тому їй згідно з п.3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням їй не може бути присвоєно кваліфікацію лікаря; таким чином, оскільки відповідачка за станом здоров'я до цього часу не закінчила інтернатуру, а тому на даний час не здобула кваліфікацію лікаря, то вона не може виконати свій обов'язок у працевлаштуванні на підставі направлення на роботу, а у разі ненастання строку виконання нею зобов'язання у працевлаштуванні відсутня підстава у позивача у стягненні з неї вартості навчання. В силу ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Крім того слід зазначити, що саме замовником та позивачем, як виконавцем державного замовлення, були порушені умови угод № 2004/47 та № 121, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.52 Закону України "Про освіту" визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Згідно з ч.2 ст.197 Кодексу законів про працю України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.52 Закону України "Про освіту", на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року № 342, та ст.197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992. Згідно з п.4 зазначеного Порядку передбачено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням, укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Відповідно до п.5 зазначеного порядку, за рік до закінчення навчання міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, державні організації та установи, уповноважені Кабінетом Міністрів України (далі - державні замовники), укладають контракти з виконавцями державного замовлення відповідно до кількості замовлених місць, подають міністерствам та відомствам, що мають у своєму підпорядкуванні вищі навчальні заклади, які виконують державне замовлення (далі - виконавці державного замовлення), перелік місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити випускнику (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). В даному випадку позивачем не були надані докази про те, чи було укладено, за рік до закінчення навчання відповідачки, між позивачем, як виконавцем державного замовлення та державним замовником контракт, відповідно до кількості замовлених місць, та не надано суду даний контракт. Відповідно до п.8 вищезазначеного Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після закінчення навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт 14 Порядку). При виникненні зобов'язально-договірних правовідносин, позивач також повинен був керуватися Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 р. № 367 ( надалі по тексту - Порядок), яким передбачено порядок працевлаштування випускників, які вчилися на державному замовленні. Відповідно до п.7. Порядку, працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти I - II рівнів акредитації проводиться вищим закладом освіти відповідно до набутої ними спеціальності, укладеної угоди та планів направлення на роботу випускників Міністерства охорони здоров'я управлінь охорони здоров'я обласних, обласних, міських санепідстанцій тощо. Ця робота здійснюється керівництвом закладу освіти за участю студентських профспілок та органів студентського самоврядування. Вищі медичні (фармацевтичні) заклади освіти до 1 лютого кожного року подають до Міністерства охорони здоров'я України відомості про кількісний склад випускників наступного року за кожною спеціальністю окремо. Повідомляються побажання випускників щодо майбутнього місця роботи за певним фахом, інформація про їх постійне місце проживання, сімейні обставини, стан здоров'я, зазначається кількість тих, що навчалися за цільовим направленням (сільська молодь та ті, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи). Відповідно до п.8.2. Порядку, за рік до закінчення навчання, не пізніше 1 серпня кожного року державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів подають до Міністерства охорони здоров'я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Відповідно до п.8.3. цього Порядку, а також відповідно до п.18. Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р., № 992, керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками. При цьому оформляється картка працевлаштування випускника (додаток 2) у двох примірниках. Перший примірник зберігається у вищому закладі освіти, другий - надсилається державному замовникові. Відповідно до п.8.4. Порядку, визначення місця працевлаштування персонально кожного випускника вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти проводиться комісією з працевлаштування випускників не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення ними державного вищого закладу освіти. До складу цієї комісії входять: ректор закладу освіти - голова комісії, проректори, декани, завідувачі кафедр, представники студентського самоврядування та студентської профспілки, відповідальні працівники Міністерства охорони здоров'я України та установ, що є державними замовниками, які мають повноваження вирішувати усі питання, що виникають під час визначення місця працевлаштування випускників. Голова комісії зобов'язаний не пізніше ніж за 2 тижні повідомляти державних замовників про час роботи комісії і забезпечувати належні умови для її роботи. Комісія з персонального працевлаштування випускників забезпечує виконання плану та направлення на роботу усіх випускників відповідно до спеціальності, набутої у навчальному закладі, з урахуванням сімейного стану, стану здоров'я випускника, членів його сім'ї, академічної успішності, активності у науково-дослідній роботі і громадській роботі та побажань. Комісія знайомиться з даними випускника, заслуховує та обговорює рекомендації про найбільш доцільне направлення його на роботу, а також особисті побажання випускника щодо майбутньої спеціальності і місця роботи. Відповідно до п.10. Порядку, списки персонального працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти I - II рівнів акредитації подаються відповідно до Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій залежно від підпорядкованості закладу освіти. Відповідно до п.11. Порядку, оформлення випускникам направлень на роботу (додаток 3) проводиться державними замовниками на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску. Відповідно до зазначених пунктів Порядку, позивач не надав відомості про те: чи було укладено за рік до закінчення навчання відповідачки між Державним замовником та ним контракт, відповідно до кількості замовлених місць, не надав даний контракт; не вказав, чи направляв йому державний замовник до 01 лютого, за рік до закінчення навчання відповідачки, перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити випускникам наступного року, не надав такий перелік; не вказав, чи були запропоновані ним випускниці [PERSON], за рік до закінчення навчання, посади відповідно до укладеної з нею угоди, з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками, чи оформлялась картка працевлаштування випускника, не була надана картка працевлаштування випускника; чи засідала державна комісія з працевлаштування випускників не пізніше як за 4 місяців до закінчення [PERSON] навчання, чи повідомлявся державний замовник за 2 тижні до засідання про час роботи комісії, та чи був присутній на засіданні, чи вирішувалось на засіданні комісії питання про визначення персонального місця працевлаштування випускниці [PERSON], чи було затверджено за останньою місце роботи з конкретною визначеною посадою та окладом, на яке повинна була йти за призначенням; не надав відомостей про склад комісії та протокол засідання даної комісії; не вказав, чи направляв позивач, не пізніше як за 1 місяць до випуску, державному замовнику витяг з протоколу персонального працевлаштування випускниці [PERSON], на підставі якого державний замовник і повинен був оформити направлення на роботу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем, при виконанні своїх обов'язків, було порушено вищезазначені вимоги чинного законодавства, а [PERSON] не була працевлаштована у встановленому Законом порядку, у зв'язку з чим слід відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.124 Конституції України та ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи місцевого самоврядування та державної влади, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При зверненні до суду представник має довести свою повноважність виступати від імені позивача. Як вбачається з позовної заяви, Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з вимогою про відшкодування вартості навчання в інтересах держави до державного бюджету. При цьому цим закладом не наведено не лише норму закону, але і жодного нормативного акту, який уповноважує його захищати інтереси держави у спірних правовідносинах. [PERSON] навчалась на державній формі за державні кошти а не навчального закладу. Таким чином, позивач на відшкодування вартості навчання не має права, оскільки кошти на навчання Відповідачки не витрачав, а тому є неналежним позивачем. Окрім цього, відповідно до п.14. Постанови КМУ № 992 від 22.08.1996 року „Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням" у разі неприбуття молодого фахівця за направленням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно із Законом України „Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів" (ст.1) державним замовником є - міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, Національна академія наук України, галузеві національні академії наук, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, інший визначений Кабінетом Міністрів України державний орган - головний розпорядник бюджетних коштів; а заклад освіти згідно з цією статтею є виконавцем державного замовлення. Відповідно до п.п.11, 12 Порядку, оформлення випускникам направлень на роботу проводиться державними замовниками на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску. А ось керівники державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації здійснюють лише чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури, а закладів І - II рівнів акредитації - до місця роботи. У вказаному вище додатку чітко зазначено, хто є державним замовником та ставить свій підпис на направленні випускника на роботу - „Керівник міністерства, відомства, підприємства „ та крім цього підписується „начальник управління (відділу) медичних кадрів". Крім того, між відповідачем, роботодавцем та ВУЗ не була укладена трьохстороння угода, на підставі якої видається направлення на роботу. Виходячи із вищенаведеного, розпоряджатися державними коштами та направляти на роботу уповноважений лише держаний замовник, яким не є Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, а тому не може вимагати повернення державних коштів та бути позивачем. Слід зазначити, що переліченими вище нормативно-правовими актами, які передбачають обов'язок випускника відшкодувати витрати на навчання, передбачається обов'язок відшкодувати у встановленому порядку вартість навчання до державного бюджету на користь державного замовника. Позивач безпідставно просить суд стягнути такі витрати на його користь, оскільки він не є замовником, а виконавцем державного замовлення, а відповідачка навчалась за державні кошти, а не за кошти позивача. Висновки суду підтверджуються такими доказами: - пропозицією щодо працевлаштування, згідно з якою [PERSON] запропоновано посаду лікаря педіатра-неонатолога в Глухівській ЦРЛ, та видано посвідчення про направлення на роботу № 34 від 08.02.2013 р. (а.с.7-8); - копією диплома спеціаліста серії ВН № 45191836 від 25.06.2013 р., відповідно до якого [PERSON] закінчила у 2013 р. Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія» та здобула кваліфікацію лікаря (а.с.8); - довідкою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №02/10-1183 від 15.06.2015 р. та довідкою № 02/10-1184 від 15.06.2015 р., згідно з якими заборгованість [PERSON] по оплаті вартості навчання становить 206706,69 грн. (а.с.9-10); - копією угоди про підготовку лікаря № 121, відповідно до якої позивач взяв на себе зобов'язання: забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобовязаний відпрацювати не менше трьох років, а відповідач зобов'язаний: оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки педіатрія; прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с.15-16); - копією заяви [PERSON] на імя декана медичного факультету № 2, відповідно до якої вона просить надати їй академічну відпустку за станом зоровя (а.с.17); - копією наказу № 531 від 29.12.2007 р., згідно з яким [PERSON] надано академічну відпустку за станом здоровя з 01.01.2008 р. (а.с.18); - копією наказу № 525 від 15.12.2008 р., згідно з яким [PERSON] надано академічну відпустку за станом здоровя з 10.12.2008 р. на 2008/2009 н.р. (а.с.19). Понесені сторонами судові витрати у звязку із відмовою суду в задоволенні позовних вимог необхідно на підставі ст.88 ЦПК України залишити за сторонами. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed