Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про зменшення позовних вимог та пояснень позивачки в судовому засіданні, 28.09.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 190. Від шлюбу в них є дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживаю з нею. Позивачка просила розірвати шлюб посилаючись на те, що тривалий час між нею та відповідачем не складається взаєморозуміння, існує розходження поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, розподіл сімейного бюджету, відносини носять негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. З червня 2014 року вони припинили сімейні відносини та проживають окремо. Під час спільного проживання відповідач часто застосовував до неї психічне та фізичне насильство - бив, ображав, влаштовував скандали сварки, не забезпечував матеріально. Кошти на її утримання та дитини надавали і надають її батьки. Крім того, 28.01.2015 року відповідач на вулиці в присутності інших громадян безпричинно наніс їй два удари рукою в область обличчя, штовхнув в плечі від чого вона впала на землю. З цього приводу позивачка звернулася в Нетішинський МВ УМВС України в Хмельницькій області і зараз проводиться кримінальне провадження за ст.125 КК України. Позивачка вважає, що за таких обставин шлюб став формальним, подальше спільне проживання з відповідачем, збереження шлюбу і примирення між ними неможливе та суперечить її інтересам. Також позивачка просила після розірвання шлюбу змінити її прізвище на "[PERSON]", стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 1300 гривень. Представник позивачки позовні вимоги підтримав, вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що подальше спільне проживання сторін та збереження шлюбу стало неможливим. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, погодився на розірвання шлюбу. Пояснив, що після одруження в них все було нормально, він утримував сім'ю, купляв все необхідне, поки не втратив роботу. Після цього в них почалися сварки, конфлікти. Внаслідок чергового конфлікту в червні 2014 року батьки позивачки вигнали його з дому і з цього часу вони разом не проживають. Відповідач також пояснив, що робив спроби помиритися з позивачкою, зберегти сім'ю, але вона категорично проти, тому він не бажає більше жити з нею, хоче розірвати шлюб. Вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження, 28.09.2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 190. Від шлюбу в них є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння, злагоди та взаємоповаги, за час спільного проживання в них постійно виникали сварки та непорозуміння, відповідач неодноразово застосовував до позивачки фізичну силу, зокрема, 28.01.2015 року наніс їй тілесні ушкодження, з червня 2014 року вони припинили сімейні стосунки, наміру їх відновлювати не мають, проживають окремо. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ст.112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, оскільки встановлено факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, у відповідності до статті 113 СК України, особа, що змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.79, ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з приходного касового ордеру № 9/15 від 18.02.2015 року, акту прийомки виконаних робіт від 18.02.2015 року, позивачка [PERSON] понесла витрати на отримання правової допомоги фахівця в галузі права [PERSON] в сумі 1300 гривень, з яких: підготовка позовної заяви - 300 гривень, підготовка довіреності, заяви про допуск представника до участі у справі, клопотання до долучення доказу, судової промови - 515 гривень, надання правової допомоги під час розгляду справи в Нетішинському міському суді 18.02.2015 року - 485 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальний розмір заробітної плати складає 1218 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 487 гривень 20 копійок. З матеріалів справи вбачається, що фахівець в галузі права брав участь в судовому засіданні 18.02.2015 року - 35 хвилин, тому вартість вказаної послуги становить 284 гривні 20 копійок (487,20 грн. х 35хв./60 хв.) На підставі вищевикладеного, враховуючи час та вартість підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів, час та вартість участі фахівця в галузі права в судовому засіданні, з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 1099 гривень 20 копійок (300 грн.+515 грн.+284,2 грн.) Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved