Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить Стягнути з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER],заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою (кадастровий номер 7121282800:02:007:0262) у розмірі 29619,38 грн. на користь Козацької сільської ради Звенигородського району, ЄДРПОУ 26490773, розрахунковий рахунок : 33211815700108/, УК у Звенигородському районі код 37864724 (код доходу 13050500). \~ \~ \~ \~Розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7121282800:02:007:0262) площею 6,2000 га, сільськогосподарські угіддя пасовища ( для введення фермерського господарства), розташованої в адмінмежах Козацької сільської ради Звенигородського району, укладений 22.03.2016 року між головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та [PERSON], який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 року з індексним номером рішення 17988183.Стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області ( код ЄДРПОУ 02911119/, місцезнаходження 18015, м.Черкаси, бульвар Шевченка 286, р/р 35212034003751 в Державній казначейській службі України у м.Київ МФО 820172) судовий збір у розмірі 3524 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Звенигородською місцевою прокуратурою виявлено факт порушення земельного законодавства в частині використання земельних ділянок, які розташована на території Козацької сільської ради Звенигородського району. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна встановлено наступне. Між [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,2000 га, в адміністративних межах Козацької сільської ради Звенигородського району (кадастровий номер №№7121282800:02:007:0262). [PERSON] 14.02.2018 створено фермерське господарство «Олбер Плюс». Виявлено факт неподачі з боку [PERSON] будь-якої інформації до Звенигородської ОДПІ щодо орендованих земельних ділянок, внаслідок чого у податковій інспекції відсутня інформація щодо вказаної земельної ділянки. Як наслідок виникла заборгованість з орендної плати, (декларації даним платником не подавались, тому сплата податків не здійснювалась). Також у Звенигородській ОДПІ відсутня інформація щодо сплати орендної плати ФГ «Олбер Плюс» за дану земельну ділянку. Аналогічного змісту надана інформація Козацькою сільською радою. Відомості про реєстрацію даного Договору внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 з індексним номером рішення 17988183. Як наслідок, з вказаного часу особа має сплачувати орендну плату. Заборгованість орендної плати станом на 25.05.2018 становить (за період 18 місяців з 25.11.2016 по 25.05.2018):429763,73 грн./100%* 8%/12* 18=29619,38 грн. Як вищезазначеного в інформації Звенигородської ОДПІ, [PERSON] не подає декларації, тому сплата податків не здійснюється. Заборгованість з орендної плати за земельну ділянку в адміністративних межах Козацької сільської ради (з моменту укладення договору) становить 29619,38 грн. В судовому засіданні прокурор Звенигородської місцевої прокуратури та представник позивача підтримали позов повністю та просили його задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області [PERSON] позов підтримав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] належним чином згідно ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав. У зв'язку з цим на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області уклали договір оренди землі предметом договору є надання в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства. Об»єктом договору оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності з кадастровим номером 7121282800:02:007:0262 площею 6,2000 га, сільськогосподарські угіддя пасовища, розташована за межами населеного пункту, в адміністративних межах Козацької сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Строк дії даного договору укладено на 7 років та діє до 22.03.2023 (включно). Тому, порушення істотних умов договору, що призвело до порушення режиму використання земельної ділянки є підставою для розірвання вказаного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 23.12.2015 у справі №6-2271цс, від 11.10.2017 у справі №6-1449 цс.17 та від 02.05.2018 у справі №925/549/17. Крім того, у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки має проводитися не рідше 1 раз на 5-7 років. За умовами п. 9.2.1. договору оренди земельної ділянки укладеного 22.03.2016 \~ \~ \~ \~між [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та [PERSON] зазначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки 246828,20 грн., яка визначена за середнім розміром нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Черкаській області (1 га площі ріллі - 39811 грн). Водночас, пунктом 9.2.2. договору оренди передбачено обовязок орендаря (протягом шести місяців з моменту підписання договору) замовити та розробити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та укласти відповідну додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок - зміни до них не вносилися. Зазначене підтверджується листами: - \~ \~ \~ \~Міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіному Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-707/116-18 від 07.05.2018, згідно якого в управлінні відсутня технічна документація, затверджена в установленому законом порядку з визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (7121282800:02:007:0262), яка знаходиться за межами Козацької сільської ради. - \~ \~ \~ \~Звенигородської районної ради №01-22/355 від 07.05.2018, згідно якого в період з 2016 по 2018 рік районною радою не затверджувалась нормативно- грошова оцінка земельних ділянок в адміністративних межах Козацької сільської ради, які перебувають у користуванні [PERSON] Крім того, відповідно до зазначеного листа Міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіному Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - станом на 01.01.2018 середня вартість 1 га ріллі за межами Козацької сільської ради (з урахуванням коефіцієнтів індексації) становить 46900,87 грн., тобто вартість вищевказаної земельної ділянки (станом на 01.01.2018) становить: земельна ділянка площею 6,2000 га 290785,39 грн. Як наслідок, розмір нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки не відповідає фінансово-економічним реаліям вартості земельних ділянок вказаної категорії. Частиною першою ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Частиною пятою ст. 5 цього Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Згідно із ч. З ст. 201 ЗК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що нормативна грошова оцінка - конкретна вартісна характеристика, яка містить низку етапів, передбачених чинним законодавством. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення щодо проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка технічної документації грошової оцінки спеціальною установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації. Пунктами „ґ, „д ст.141 Земельного кодексу України встановлено, що систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставами для припинення права користування земельною ділянкою. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, однобічна відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч,1 ст.32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Матеріали позовної заяви засвідчують факти систематичної несплати орендної плати відповідачем, а відтак, обґрунтованість звернення з позовом про розірвання договорів оренди земельних ділянок, зважаючи на викладені вище приписи закону (зокрема,ст.141 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд. Абзацом 3 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" встановлено, що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору. В свою чергу, п. 2.20. Постанови Пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 № 6 зазначено, що під час вирішенні спорів про розірвання договору І оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до ст. 32 Закону України „Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може' бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно п. 2.23. Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 суди, розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, мають мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України „Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою. Відповідне застосування окреслених норм матеріального права знайшло своє підтвердження у Правовій позиції Верховного Суду України від 12.12.2012 у справі про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості з орендної плати (постанова ВСУ у справі № 146цс12 від 12.12.2012), де зроблено правовий висновок про обов'язковість встановлення факту систематичності несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди. Таким чином, допущені відповідачем порушення умов договорів та вимог законодавства є підставою для їх розірвання. Аналогічну позицію підтримує Вищий господарський суд України у справі №924/314/16 (постанова від 17.01.2017). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Крім того, за змістом ст. 93 ЗК України відповідач набуває право використовувати земельну ділянку та обовязок сплачувати орендну плату не з моменту прийняття рішення компетентним органом про передачу цієї ділянки в оренду, а з моменту укладення договору оренди землі. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «[PERSON] проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Вказані висновки знайшли своє відображення у правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-92цс13. З описаних обставин справи та вказаних норм вбачається висновок, що укладені договори оренди землі не лише порушують вимоги закону, а й права держави на отримання плати за землю. З приводу підтвердження підстав для представництва інтересів держави зазначаю наступне. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України, з-поміж інших, встановлює наступні способи захисту цивільних прав та інтересів: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Таким чином, законність надання її у використання, у тому числі, передача в оренду, безперечно становить інтерес держави. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3 - рп/99, із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Підставою представництва інтересів держави у судах є наявність порушеного або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що виникають у відносинах між ними або державою. Крім того, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання Закону та встановленого публічного порядку передачі в оренду на відкритих торгах землі, як основного національного багатства, яке перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель, а тому подання Звенигородською місцевою прокуратурою відповідного позову обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави. Твердження про те, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» та дотримання «справедливої рівноваги» у контексті законності втручання у майнові права, захищені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висловлені Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.02.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008, «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «[PERSON] проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014). Такі висновки знайшли своє відображення у правових позиціях Верховного Суд України у справах № 6-92цс13, № 6-2902цс15. Відповідно до ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом. В силу ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за но во виявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У даному випадку визначено позивачем [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, як уповноважений державою орган виконувати функції власника землі, розпоряджатися землями державної власності (в силу дії ст.122 ЗК України). Згідно з ч.З ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Стаття 10 ПК України передбачає, що до місцевих податків належить податок на майно. Серед іншого, податок на майно складається з плати за землю (ст.265 ПК України). Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України. Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. У даному випадку, орган уповноважений звертатися до суду - Козацька сільська рада, з моменту виникнення даного спору, з метою захисту своїх майнових прав до суду не зверталась та належним чином до цього часу не реалізувала свої вимоги щодо стягнення з відповідача відповідних грошових коштів. Таким чином, Звенигородською місцевою прокуратурою встановлено причини та достатні підстави для представництва в суді інтересгв держави, оскільки Козацька сільська рада та [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаські області впродовж тривалого часу не забезпечують належним чином захист інтересів держави. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання юридичною особою позову немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, попередній (орієнтовний) перелік судових витрат, які позивач понесе у звязку з розглядом справи, складається із судового збору у розмір 3524 грн. Відповідно до ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривні. За подання до суду позову з 2 позовними вимогами має бути сплачений судовий збір в розмірі 3524 грн. Звенигородською місцевою прокуратурою не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Договір оренди укладено на 7 років, та діє до 22.03.2023 (включно) (п.6 Договору). В оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства (п. 11 Договору). Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, метою для отримання громадянином земельних ділянок для ведення фермерського господарства повинно бути отримання прибутку від використання орендованих земельних ділянок, а не отримання громадянином орендної плати від юридичної особи за договором суборенди землі. Відповідно до ч.І ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Статтею 46.1. ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Стаття 269.1.2. ПК України передбачає, що платниками земельного податку є землекористувачі. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Відповідно до ст.287.1. ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (ст.288.1. ПК України). Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»). Стаття 96 ЗК України передбачає, що до обовязків землекористувача відноситься: забезпечення використання землі за цільовим призначенням; своєчасно сплачувати орендну плату. Натомість підставою припинення права користування земельної ділянки є використання землі не за цільовим призначенням; систематична несплата орендної плати. Так, до істотних умов договору оренди землі відноситься орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю державної та комунальної власності, встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі. Відповідно до п.8 Договору - річна орендна плата розраховується орендарем самостійно виходячи зі ставки 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пункт 9.2.1. Договору передбачає, що п. 9.2.1. сторони домовились про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що є обєктом вказаного договору оренди на момент його підписання визначена із розрахунку середнього розміру нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Черкаській області (1 га площі ріллі - 39811 грн) та в цілому по договору складає 246828,20 грн. Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Вимога про розірвання договору оренди, зазначена у частині другій цієї статті, може бути предявлена органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, уповноваженими надавати земельні ділянки для суспільних потреб відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, а також однією із сторін цього договору. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Так, у відповідності до п.7, 7.1. зазначених Договорів - орендна плата вноситься у грошовій формі щомісячно, рівними частинами пропорційно річній орендній платі не пізніше 30 числа наступного місяця, шляхом перерахування коштів до відповідного бюджету. Нарахування орендної плати розпочинається з дня підписання договору, але не пізніше одного місяця з дня прийняття наказу про надання земельної ділянки. Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцяв та громадських формувань 14.02.2018 року було створено фермерське господарство «Олбер Плюс», ФГ «Олбер Плюс», засновником якого є [PERSON] подальшому відповідач уклав договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером (7121282800:02:007:0262),передав право користування даними земельними ділянками [PERSON] Відповідно до листа Звенигородської ОДПІ №1035/23-12-13-015 від 24.04.2018 виявлено факт неподачі з боку [PERSON] будь-якої інформації до Звенигородської ОДПІ щодо орендованих земельних ділянок, внаслідок чого у податковій інспекції відсутня інформація щодо вказаної земельної ділянки. Як наслідок, станом на 25.05.2018 у [PERSON] виникла заборгованість з орендної плати, (декларації даним платником не подавались, тому сплата податків не здійснювалась).: Договір оренди землі від 22.03.2016(кадастровий номер 7121282800:02:007:0262 площею 6,2000 га)за 2016 рік 15303,36 грн., за 2017 рік 19746,26 грн. З повідомлення заступника начальника Звенигородської ОДПІ [PERSON] видно , що станом на 24.05.2018 року по ФГ «Олбер Плюс відповідно до облікових карток платників податків, відсутня інформація щодо сплати орендної плати за земельні ділянки, що розташовані в адмінмежах Козацької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, а саме 7121282800:02:007:0262 площею 6,2000 га, Як зазначає виконком Козацької сільської ради, земельна ділянка 7121282800:02:007:0262 площею 6,2000 га, знаходяться за межами населеного пукту. Згідно законодавства розпорядником цих земель є Держгеокадастр в м.Черкаси, який і заключав договори оренди з ФГ «Олбер Плюс». Інформація про сплату орендної плати за землю в сільській раді відсутня. Ці дані орендарем можуть надаватися добровільно, а вони в сільську раду не надавались. Несвоєчасне надходження орендних платежів за користування земельними ділянками державної або комунальної форми власності порушує інтереси держави в частині планомірного надходження коштів до державного та місцевого бюджетів з метою своєчасного та в повному обсязі фінансування виконання бюджетних зобов'язань, що порушує економічні інтереси держави. Оскільки орендна плата по договору систематично не сплачується, а земельна ділянка не використовується, договір оренди підлягає розірванню за рішенням суду. Таким чином, аналіз перелічених вище в рішенні доказів, дає суду змогу прийти до висновку, що між [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та [PERSON] був укладений договір оренди землі , згідно якого [PERSON]повинен вносити орендну плату у грошовій формі щомісячно, рівними частинами пропорційно річній орендній платі не пізніше 30 числа наступного місяця, шляхом перерахування коштів до відповідного бюджету (п.Договору 7.). Нарахування орендної плати розпочинається з дня підписання договору, але не пізніше одного місяця з дня прийняття наказу про надання земельної ділянки (п.7.1 Договору). Протягом шести місяців з моменту підписання договору, орендар за власний рахунок зобов»язується замовити та провести роботи щодо визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, подати її на розгляд і затвердження відповідному органу місцевого самоврядування з подальшим укладанням угоди про внесення змін до цього договору в частині нормативної грошової оцінки (п.9.2.2 Договору). У разі несвоєчасного внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення платежу(п.10 Договору). [PERSON] жодного з вище перелічених пунктів договору не виконав. Одним з пунктів договору є те, що дія його припиняється в разі заборгованості по орендній платі. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу про сплату орендної плати за вказану земельну ділянку. За даних обставин, враховуючи надані суду докази, суд вважає, що обставини викладені прокурором в позовній заяві - мали місце. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач надані позивачем докази не спростував, доказів на підтвердження своєї невинуватості суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати сплачені Прокуратурою Черкаської області в сумі 3524 грн. слід стягнути з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved