Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Новопсковської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 08.11.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період спільного з відповідачем подружнього життя, позивач народила дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 28.07.2006 року. Фактично шлюбні стосунки та спільне проживання припинено в 2005 році. Сторони проживають окремо, дитина проживає з нею. Життям дитини відповідач не цікавився, не телефонував, не відвідував дитину та не бажав з нею спілкуватися та приймати участь у її вихованні. Донька не знає свого батька, не має до нього ніяких почуттів, жодного разу його не бачила. Незважаючи на те, що відповідач знав про місце проживання дитини, мав фактичну можливість приймати участь в житті дитини, а нею не створювались перешкоди у спілкуванні з донькою, проявив вольове небажання виконувати відносно дитини покладені на нього законом батьківські обов'язки. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] під час розгляду справи звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Новопсковської районної державної адміністрації про усунення перешкод участі у вихованні дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини, зазначивши, що після фактичного припинення шлюбних відносин в серпні 2005 році, проживали окремо, однак до 2007 року надавав фінансову допомогу на утримання дитини, купував іграшки. Після того, як позивачка почала проживати з другим чоловіком [PERSON], між ними виникли непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні та відвідуванні доньки, почалися створюватися перешкоди, не дозволяли бачитись з дитиною. Він не став конфліктувати та намагатися вирішити через державні органи домагатися побачень з донькою, щоб не травмувати її психічний та психологічний стан. Однак, звернення позивачки з позовом до суду про позбавлення батьківських прав вимусило його звернутись за захистом свого порушеного права щодо можливості спілкуватися з донькою, виховувати її та утримувати, а саме з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі у вихованні дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги і підтвердила доводи, викладені в позові, посилаючись, що відповідач своїм ставленням до дитини призвів до того, що донька його забула, не бажає з ним спілкуватися. З 2006 року жодного разу не цікавився дитиною, не пропонував не надавав фінансової підтримки. Після розлучення ніколи не пропонував узгодити питання піклування про доньку. Не заперечував щодо зміни прізвища. Відповідач жодними діями не нагадував про себе, а тому вона не могла чинити перешкоди. Єдина зустріч з батьком привела до душевної травми доньки, у неї піднялася температура, прибігла за її місцем роботи в збудженому стані і плакала, що її батько - чужа людина. Донька знає єдиного батька, який її виховав, любить його. Нехтування обов'язками батька принижує гідність дитини, що може привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так із юридичної точки зору. Враховуючи інтереси доньки, її ставлення до біологічного батька, категоричної відмови спілкуватися з ним, просить позбавити батьківських прав. У задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки з 2005 року жодних перешкод не створювала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов про позбавлення батьківських прав, посилався, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що ніколи не цікавився життям дитини, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. Все не так. Йому не дозволяли бачитися з донькою, категорично не брали гроші та подарунки для доньки. Він любить свою доньку і бажає спілкуватися з нею. Просив його позов задовольнити та усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, встановити спосіб участі у вихованні дитини, а в позбавленні батьківських прав відмовити. Суд, заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами склались правовідносини врегульовані Сімейним кодексом України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2003 року (а.с. 5). Від цього шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.05.2004 року, актовий запис № 28 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.07.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції, шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу № 72 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.04.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції, позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження від 08.06.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції, прізвище дитини змінено на [PERSON], в графі батько зазначено [PERSON] (а.с. 9). Згідно з довідкою виконкому Новопсковської селищної ради №1628 від 14.10.2014 року, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). З інформації КЗ "Новопсковського центру первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської районної ради" від 13.10.2014 року вбачається, що [PERSON] на обліку у лікарів не перебуває, [PERSON] опікуються станом здоров`я малолітньої, приводить до лікувального закладу у разі необхідності лікування та медичного обстеження. Батько дитини щодо лікування доньки не звертався та для імунізації доньки не з'являвся (а.с. 11). У відповідності до довідки комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад ясла-садок Дзвіночок" Новопсковської селищної ради" відповідач в школі не з`являється, не відвідує позакласні заходи (свята, розваги, спортивні змагання, ремонти). Участь приймає мати, дідусь та бабуся (а.с. 12). Із довідки - характеристики Новопсковської загальноосвітньої школи І- ІІІ ступенів від 22.10.2014 року вбачається, що за період навчання з 2010 року по 2014 року [PERSON] жодного разу класні та шкільні заходи (концерти, походи, організований відпочинок батьків і дітей, шкільні ремонти) не відвідував, не цікавився успіхами дитини у навчанні, не спілкувався з класними керівниками (а.с. 13). Із протоколу обстеження внутрішньо сімейних відносин учениці Новопсковської ЗОШ [PERSON] за методикою "Малюнок сім'ї" від 05.12.2014 року, виконаного психологом Білолуцької гімназії [PERSON], вбачається, що дівчинка не знає свого батька [PERSON], не намалювала на малюнку як члена сім'ї, забуває намалювати його як члена сім'ї, він є для неї забутим, усунутим (а.с. 74-75). Суд погоджується та бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопсковської районної державної адміністрації від 02.02.2015 року щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав, який на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, враховуючи права та інтереси малолітньої [PERSON], вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] не бачив свою доньку з 2007 року, усунувся від виховання, не бажав травмувати психічний та психологічний стан доньки, в 2010 році надав згоду на зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON], не вирішував питання спілкування з донькою через соціальні служби чи суд. У висновку зазначено, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, але при цьому пояснює, що не бажав вирішувати питання спілкування з донькою через служби (а.с. 83). Суд враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопсковської районної державної адміністрації від 02.02.2015 року, орган опіки та піклування, щодо розв'язання спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини, після дослідження умов проживання батьків, дитини захищаючи інтереси та права дитини, бере до уваги рівні права і обов'язки матері і батька щодо дитини, ставлення батьків до виконання обов'язків, прихильність дитини до кожного з батьків, вважає можливим мирного вирішення цього питання. У висновку встановлено, що дитина не бажає спілкуватися з батьком [PERSON], а він в свою чергу не налагодив взаємовідносини з нею, спілкувався один раз під час першого знайомства. Суд бере також до уваги наявність взаємної прихильності [PERSON] до вітчима, якого вважає своїм батьком. Судом надавалася можливість сторонам заявити клопотання щодо виклику [PERSON] для з'ясування її думки з приводу спору, однак сторони заперечували проти цього. Відповідно до висновку встановлено, що проводилась бесіда з малолітньою [PERSON] для з`ясування її думки з питань, що стосуються її життя. Зі слів дівчинки, батько [PERSON], не спілкується з нею не цікавиться її життям, не приймає участі у вихованні та її утриманні, [PERSON] вона не знає, не пам'ятає, не бажає з ним спілкуватися, оскільки він не спілкувався з нею, не телефонував їй, не дарував подарунки. Дівчинка вважає своїм батьком [PERSON] (вітчима), якого дуже любить, бо він займається її вихованням, дарує подарунки, відвідує шкільні свята. Також обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтвердили в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], обставини, що [PERSON] не звертався раніше про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підтвердили також [PERSON], [PERSON], які були допитані в якості свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою сім'ї позивача. Знає, що [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON], оскільки він турбується про неї, виховує її, вона його любить. [PERSON] вона знає, але жодного разу його не бачила. Дні народження дитини не відвідував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає сім'ю позивача з 2006 року, є сусідкою. [PERSON] жодного разу не бачила. Вітчим [PERSON] приймає участь у вихованні дитини [PERSON], вона називає його своїм батьком: "папа [PERSON]" і не знає взагалі [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач її донька. З 2006 року батько дитини [PERSON] не з'являвся до дитини жодного разу. Не звертався до неї з питанням про спілкування з дитиною. Дитина його не знає, а вважає і називає своїм батьком [PERSON](чоловіка позивачки). Свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що сторони знає давно, коли вони розлучилися [PERSON] було 1 рік 2 місяці. Був випадок, коли вона і [PERSON] (їй було 5 років), зустрілися в магазині с [PERSON], він до своєї доньки ніякої уваги не проявив, відвернувся, не запропонував гостинців, а [PERSON] взагалі не знала, що це її батько. Чоловік позивачки [PERSON] виховує [PERSON], як свою рідну, приймає участь в її житті, а вона називає його батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона вчитель початкових класів, навчала [PERSON] в 2-4 класі. Знає тільки маму [PERSON] - [PERSON], батька [PERSON] жодного разу не бачила, його не знає. [PERSON] навчалась на відмінно. В 3 класі отримала похвальний лист, в якому закреслила по-батькові "[PERSON]", бо знала тільки батька [PERSON]. Вчитель музики [PERSON], бабуся [PERSON], приходила до класу 1 раз на рік, приносила гостинці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає позивачку, вона голова батьківського комітету в класі, де навчається [PERSON]. На батьківських зборах приймала участь тільки позивачка, відповідач не приходив на збори, участі у позакласних заходах не приймав. Перешкод цьому ніхто не чинив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач її син. Після 2006 року були перешкоди у спілкуванні з онукою, а у сина з донькою, оскільки з'явився другий чоловік у її колишньої невістки [PERSON]. Вона працює вчителем музики в школі, в якій навчається [PERSON]. [PERSON] гостинці та подарунки, цікавилася її навчанням, успіхами та розповідала [PERSON] Особисто в школі познайомила [PERSON] з батьком [PERSON] в 2014 році. Раніше, ні він ні вона не зверталися до служб про встановлення часу спілкування із дитиною. Не бажали втручатись у життя колишньої невістки, а тому і не спілкувалися з дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона дружина відповідача. З 2006 року не спілкувався з дитиною, в цей час народилася дитина, позивачка вийшла заміж. В разу випадкових зустрічей від нас з чоловіком відверталися. Їй, зі слів чоловіка відомо, що на його звернення щодо можливості спілкування з донькою, позивачка відмовила. Про усунення перешкод у спілкуванні до компетентних органів [PERSON] не звертався. Судом встановлено, що [PERSON] має сім'ю у складі дружини та доньки [PERSON], за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, приймає участь у вихованні [PERSON] (а.с. 34-40). Вказані докази не стосується відношення до дитини [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо однієї дитини, при наявності батьківських прав по відношенню інших дітей. Оскільки законодавство при позбавленні батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини, пов'язує винну, протиправну поведінку батьків, судом з'ясовувалось чи не ухилявся батько від виконання обов'язків з поважних причин. Судом надавалось право надати докази, що він не ухилявся від батьківських обов'язків, а не виконував їх з поважних причин. Однак, не надав жодного доказу, що він за станом здоров'я не міг усвідомлювати свої батьківські зобов'язання та можливості виховувати дитину, зустрічатися з нею, що тривалий час знаходився за межами району, області, країни, що не мав надавати матеріальну допомогу, що чинилися перешкоди з боку позивача або інших осіб. Судом також встановлено та визнано відповідачем, що відповідач не звертався про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надавав. Відповідачем не доведено, що головною причиною є постійне перешкоджання позивачем в побаченні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні, в судовому засіданні особисто підтвердив, що не намагався спілкуватися з дитиною, щоб не травмувати її психіку. Підтвердженням свідомої відмови від спілкування з донькою є факт, який підтвердив особисто в судовому засіданні, під час випадкової зустрічі його і п'ятирічної доньки, не звернув на неї уваги, проявив відношення як до незнайомої йому людини. Зустрічні позовні вимоги відповідача є безпідставні, до них не надано жодного належного та допустимого доказу. Викладені в зустрічному позові факти повністю спростовані стороною позивача та наявними у справі документами. Посилання відповідача на те, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною не підтверджені жодними доказами, а також не зазначено конкретних обставин та фактів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу Українибатьки, де б вони не перебували, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ч.1 ст.164 СК України, підставами позбавлення батьківських прав є, зокрема ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Передбачає позбавлення батьківських прав, а не батьківства. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту та інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав - це санкція за протиправну винну поведінку батьків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідач ухилявся та ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною на протязі 9 років, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість. В судовому засіданні підтвердив, що свідомо ухилився від спілкування та виховання доньки. Через таку винну поведінку батька і настали такі наслідки, що донька забула батька і він для неї є чужою людиною, не знає його, не бажає з ним спілкуватися, а існуючі зустрічі призвели до душевної травми, психологічних переживань. Не заперечував і відповідач, що донька його забула і, що після зустрічі емоційно поводила себе, оскільки взагалі його не знає. Судом з'ясовано, наскільки змінилася поведінка батька за період часу розгляду справи з 24.10.2014 року по 20.03.2015 року. [PERSON] не знайшов шляхів для залагодження спору, порозуміння з дитиною, не знайшов мудрого вирішення плавного переходу від умов життя дитини без участі рідного батька до нових умов життя. Пункти 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"зазначають, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства"передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. За приписом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав, це, перш за все, спосіб захисту прав та інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги як ставлення батька до дитини, так і ставлення дитини до батька. У судовому засіданні відповідач не навів переконливих доводів, які спростовували твердження позивача щодо ухилення його від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, надані у справі докази вказують про свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням. Відповідач не спілкувався і не спілкується з дитиною при наявності такої можливості. Самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків призвело до серйозної душевної травми дитини та небажання подальшого спілкування. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу, батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України до батьків, які ухиляються від виконання батьківських обов'язків передбачено застосування правові санкції для застосування до них юридичної відповідальності, встановленої законом. Таким чином, суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів юридичної сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: необхідно позбавити батьківських прав щодо доньки. За таких обставин, враховуючи психофізіологічні особливості дитини, її велику у порівнянні з дорослою людиною, вразливість, а також малолітній вік дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову та позбавлення батьківських прав та відмові в задоволенні зустрічного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved