overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

24.02.2014 року Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про вішкодування шкоди заподіяної рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства в розмірі 476 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 18 травня 2013 року об 04-30 год. відповідач [PERSON] в Бузькому лімані в районі с. Велика Корениха в м. Миколаєві не маючи відповідного дозволу на промисел здійснював незаконний лов водних ресурсів промисловим знаряддям лову - сіткою в брід під час весняної заборони. Виловив: карась -28 шт., чим згідно такс, затвердженних постановою КМУ №1209 від 21.11.2011р. заподіяв водним запасам України шкоду на суму 476,00 грн., що підтверджується копією адміністративного протоколу № 003000/1005 від 18.05.2013р. 08.08.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва відповідач був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 ч. 4 КупАП, але звільнений від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. ст. 3-5 Закону України" Про тваринний світ", ст. 39 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" об'єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, малюски та інші) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Згідно ст.ст. 26,34 Закону України "Про тваринний світ" користувачі об'єктів тваринного світу зобов'язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об'єктів тваринного світу, використовувати його у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань. Відповідно до ст. 63 Закону України "Про тваринний світ" громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними в наслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Таким чином, суд з урахуванням дослідженних матеріалів справи, приходить до висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладенного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

30.04.2014 року Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про вішкодування шкоди заподіяної рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства в розмірі 255 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 22 травня 2014 року об 01-00 год. відповідач [PERSON] в Бузькому лімані в районі с. Велика Корениха в м. Миколаєві не маючи відповідного дозволу на промисел здійснював незаконний лов водних ресурсів промисловим знаряддям лову - сіткою в брід під час весняно-літньої заборони. Виловив: карась сріблястий - 15 шт., загальною вагою 4,0 кг, чим згідно такс, затвердженних постановою КМУ №1209 від 21.11.2011р. заподіяв водним запасам України шкоду на суму 255,00 грн., що підтверджується копією адміністративного протоколу № 002991 від 22.05.2013р. 27.06.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва відповідач був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 ч. 4 КупАП та на нього був накладений адміністративний штраф у розмірі 340 грн. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. ст. 3-5 Закону України" Про тваринний світ", ст. 39 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" об'єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, малюски та інші) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Згідно ст.ст. 26, 34 Закону України "Про тваринний світ" користувачі об'єктів тваринного світу зобов'язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об'єктів тваринного світу, використовувати його у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань. Відповідно до ст. 63 Закону України "Про тваринний світ" громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними в наслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Таким чином, суд з урахуванням дослідженних матеріалів справи, приходить до висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладенного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] із зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що кожен має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, кожен веде окремий побут, втрачено почуття любові та поваги один до одного, шлюбні стосунки припинені, сімя фактично розпалася, спільне проживання та збереження шлюбу стало неможливе. В судове засідання сторони не зявилися про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище Корнієнко. Відповідач [PERSON] в засідання на неодноразові виклики не з"явився , про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати дану справу без участі сторін та без фіксації технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли сварки та непорозуміння, не підтримують подружніх стосунків та не цікавляться інтересами один одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Сім'я фактично розпалася існує вона тільки формально. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому розриває його. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с.3), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище "Корнієнко" змінила на прізвище чоловіка "Курилюк", проте заявила, що бажає після розірвання шлюбу залишити своє прізвище, тому після розірвання шлюбу прізвище позивача слід змінити на " Корнієнко " На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення сином навчання. Зазначені вимоги позивача обґрунтовуються посиланням на те, що вона в період з 16 вересня 1995 року по 01 липня 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але спільне життя не склалось і вони розлучились. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в ПВНЗ ТСОУ "Коростенський технічний коледж" на контрактній основі. Відповідач добровільно не допомагає їй матеріально, хоча має таку можливість, оскільки є пенсіонером МВС і отримує пенсію. Дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні, коштів на оплату навчання сина, придбання підручників та одягу їй не вистачає, тому вона і звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, надіслав заперечення в якому просить справу розглядати без його участі, відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки він ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину і не має можливості надавати допомогу на утримання сина. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 травня 2008 року стверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Довідкою, виданою ПВНЗ ТСОУ "Коростенський технічний коледж" № 153 від 23.07.2013 року та договором № 12-036 від 27.07.2012 року стверджується, що [PERSON] дійсно навчається на денній формі навчання у ПВНЗ ТСОУ "Коростенський технічний коледж" на контрактній основі і стипендію не отримує. Термін навчання: з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року. Відповідно до копій квитанцій, [PERSON] з 27.07.2012 по 08.06.2013 сплачував кошти за навчання в ПВНЗ ТСОУ "Коростенський технічний коледж". Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про неможливість сплачувати аліменти на час навчання сина, оскільки він не надав і не зазначив доказів того, що неповнолітня донька перебуває повністю на його утриманні. Також в запереченні він зазначив, що являється пенсіонером МВС і отримує пенсію. У відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що син сторін по справі продовжує навчання в ПВНЗ ТСОУ "Коростенський технічний коледж" на контрактній основі, не має самостійного заробітку, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, з врахуванням того, що відповідач пенсіонер МВС, але може надавати таку допомогу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 05.05.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2008 року він є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.1995 року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Однак у вказаних документах його прізвище вказано як "[PERSON]", а в паспорті громадянина України "[PERSON]", що перешкоджає скористатись своїм правом на реалізацію належного йому майна. Просив встановити факт належності йому [PERSON] правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 05.05.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2008 року номер [NUMBER]; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.1995 року. Заявник свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подавши письмову заяву. Заінтересованими особами - Комунальним підприємством "Коростенське Міжміське бюро технічної інвентарізації", Коростенською міською державною нотаріально. конторою, подано заяви про розгляд справи у відсутність їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Заінтересована особа - Територіальна громада в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 25.04.2008 року 1/5 частки квартири [ADDRESS], а згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.1995 року житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] як спадкове майно померлої [PERSON] належить заявникові, однак його прізвище зазначено як [PERSON], а не [PERSON] як воно зазначено в паспорті громадянина України. Згідно свідоцтва про народження заявника, в якому матір'ю вказана [PERSON], його прізвище [PERSON]. Місцем проживання спадкоємця в свідоцтві про право власності вказано квартиру, частка на яку належить заявникові. Розбіжності в прізвищі заявника у правовстановлюючих документах з його прізвищем у паспорті перешкоджають йому реалізувати свої права. Оскільки витяг з реєстру не являється правовстановлюючим документом, заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 26 липня 2003 року у виконкомі Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області за актовим записом №10. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище "Коссова", а також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 липня 2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області за актовим записом № 10. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Майже дев"ять років тому вони припинили подружні відносини, причиною цього стало те, що під час спільного проживання між ним виникали непорозуміння в наслідок того, що кожен із них має різні погляди на життя та ведення господарства. Вони втратили взаємне відчуття любові та взаєморозуміння, сім"я розпалася. По цій причині подальше спільне проживання стало неможливим і зберегти шлюб між ними немає ніякої можливості, оскільки він існує формально і тому його необхідно розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони 26 липня 2003 року уклали шлюб, зареєструвавши його у виконкомі Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області за актовим записом №10, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ № 099361 ( а.с.3). Від спільного проживання мають дітей: сина - [PERSON], [INFO] , який проживає з позивачкою. (а.с.4 ) Сторони припинили спільне проживання та подружні відносини дев"ять років тому. Причиною розлучення стало те, що між сторонами не має взаєморозуміння, у них різні характери та погляди на життя. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, так як в судовому засіданні доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Після розірвання шлюбу прізвие позивачки залишити "Коссова" Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень ч.1\~статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

20.07.2015 року позивач звернувся з позовом, в якому вказав, що 07.05.2012 року між ТОВ "Центр фінансових рішень" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 854172171 на суму 3934 грн. строком до 15.05.2014 року. В подальшому позивачем було набуто право вимоги за кредитним договором № 854172171 на підставі договору відступлення права вимоги 1/15-ВПВПК від 08.08.2015 року. ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуто право вимоги за кредитним договором № 854172171 від 07.05.2012 року на підставі договору відступлення права вимоги 37/14-ФНКю від 28.03.2014 року , що був укладений з ТОВ "Центр фінансових рішень", котрий являється первинним кредитором. Відповідно до Договору відступлення права вимоги 1/15 -ВПВПК від 08.05.2015 року Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 7363, 74 з яких: 2313, 44 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 0.25 грн. - заборгованість за відсотками, 1461, 01 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом; 3589 04 грн. - заборгованість за пенею. У звязку із фінансово-еконромічною кризою в країні позивачем було прийняте рішення про повне списання заборгованості за пенею. Таким чином станом на 19.06.2015 року відповідачка повинна позивачу 3774, 7 грн. , які вона не бажає сплатити. Представник позивача в судове засідання не з"явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Позов підтримав повністю і просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.05.2012 року між ТОВ "Центр фінансових рішень" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 854172171 на суму 3934 грн. строком до 15.05.2014 року. Відповідачка не виконує взяті на себе зобовязання згідно умов вищевказаного договору, проти чого заперечень та відповідних доказів відповідачка не надала, то суд знаходить, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та її матір"ю [PERSON], котра померла 09.01.1996 року в с.Шубранець Заставнівського району . В мотивування заяви посилається на те, що після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із майнового паю, який перебуває в ТзОВ "Надія" с. Шубранець Заставнівського району. Заявниця посилається на те, що вона являється спадкоємцем майна померлої по закону, бажає оформити своє спадкове право, проте не може цього зробити, оскільки перешкодою є те, що в свідоцтві про її народження в графі "мати" її мати вказана як "Коханюк Єлисавета Тодорівна" , а в свідоцтві про смерть мати значиться як "Коханюк Савета Тодосіївна" . В судовому засіданні представник заявниці підтримала заявлені вимоги, обгрунтувала їх вищеннаведеним. Заінтересована особа - представник територіальної громади с.Малий Кучурів в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить справу розглядати у її відсутності, проти завдоволення заяви не заперечував. Відповідно до п.1 ст.273 ЦПК України, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. із змінами Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значеннясуд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосереднього породжує юридичні наслідки. Суд не вправі відмовити в розгляді зави про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення факту неправильності в актах громадянського стану. На підставі п.6 ст.273 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу , наприклад довідок про поранення чи перебування у госпіталі у звязку із пораненням, …, а також заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно свідоцтва про народження заявниці вона народилась як "Коханюк Мидора Іванівна", в графі "мати" її матір значиться "Коханюк Єлисавета Тодорівна". Згідно свідоцтва про смерть 09.01.1996 року померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на майновий пай, який знаходиться в ТзОВ"Нива" с.Шубранець Заставнівського району Чернівецької області. Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є заявниця [PERSON]. Згідно довідки Шубраецької сільської ради на день смерті із [PERSON] проживали дочка- Коханюк Мидора Іванівна, зять- Федорчук [PERSON] та онуки- Цюпало [PERSON] та [PERSON] . Заявниця на даний час бажає оформити своє спадкове право, проте не може цього зробити, оскільки в документах, які підтверджують родинні відносини є розбіжності, тому є необхідність встановлення факту родинних відносин. Враховуючи наведене, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved