Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із його батьком [PERSON] та його бабою-позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача і невісткою позивачки. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] у них народилася одна дитина- син [PERSON] , [INFO] . З моменту свого народження і до [INFO] дитина постіно проживала з позивачем та його матір`ю позивачкою [PERSON] в с. Пушкіново, Виноградівського району. Однак, відповідачка [PERSON] , [INFO] , фактично викрала у них дитину і з цього часу вони не бачать свого сина і внука, не спілкуються з ним через заборону матері дитини-відповідачки [PERSON] Відповідачка налаштовує дитину проти нього. Вважає, що відповідач [PERSON] , своїми діями завдає шкоду психоемоційному стану дитини, за їх місцем проживання в с.Пушкіново, Виноградівського району, створені всі умови для нормального проживання та виховання дитини, тому просять визначити місця проживання неповнолітнього сина з ним та бабою диини-позивачкою [PERSON] . В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлений позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просять заявлений позов задоволити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак неодноразово подавала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, в який також просила суд в задоволенні заявленого до неї позову відмовити (Т.1, а.с.233). Представник третьої особи органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки такі належними та достовірними доказами не доведенні, просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування, в якому комісія, враховуючи пояснення батьків, надані документи, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с.173-175). Представник третьої особи органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, будучи неожнжарозово належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (Т.2 ст.17), крім того, просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування Виноградівської РДА, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с.173-175). Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно вимог ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.161 Сімейного кодексу України спір батьків, які проживають окремо, щодо місця проживання неповнолітньої дитини вирішується судом. При цьому береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, які мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі "М. С. проти України" та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 "Мамчур проти України", ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що сторони з 17.07.2010р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі за №299/1674/18 від 17.10.2018 року. У даному шлюбі у сторін народилася одна дитина- син [PERSON] , [INFO] . Мати і батько дитини проживають окремо і, як встановлено у суді, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх спільник неповнолітній син [PERSON] . Вирішуючи питання щодо місця проживання дитини, суд враховує, що обоє із батьків дитини мають місце праці та самостійний дохід, однаково позитивно характеризуються за місцем праці та кожен із них забезпечений житлом. Відтак, як визначальний фактор при визначені місця проживання дитини, суд приймає до уваги ставлення батьків до дитини та дитини до кожного із них. Між тим, Висновком органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації за №03-24/926 від 08.04.2019р. визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] саме із матір`ю [PERSON] . Згідно до Акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 21.03.2019р., виданого начальником служби у справах дітей Енергодарської міської ради Черноус О., встановлено, що відповідач [PERSON] , проживає із сином [PERSON] , [INFO] та чоловіком [PERSON] , 1986 року народження в [ADDRESS] . Житлово-побутові умови у вказаному будинку сприятливі для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який має свою окрему кімнату (Т.1 а.с.161). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У дані справі суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. При цьому суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання сина [PERSON] - [INFO] . разом з матір`ю і визначення місця проживання з позивачами. Таким чином, суд, з огляду на наведені обставини, зокрема, проживання дитини на даний час із матір`ю, яка працює, має дохід, позитивно характеризується, створила належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, піклується про її навчання та виховання, виявляє до дитини увагу та турботу, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також доводи органів опіки та піклування Виноградівської РДА та представника Служби у справах дітей Енергодарської міської ради, Запорізької області щодо місця проживання дитини з його матір`ю, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів, а відтак про наявність підстав для визначення місця проживання сина [PERSON] саме з матір`ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матір`ю. Разом з тим слід відмітити, що наявність у позивачів з їх колишньою дружиною та невісткою неприязнених відносин не є підставою для розлучення сина зі своєю матір`ю, а відтак, зважаючи на наявність проблем у стосунках між сторонами у справі суд вважає, що зміна місця проживання дитини, яка на даний час проживає з матір`ю, має усталений життєвий уклад, та передача її на проживання позивачам може мати негативні наслідки для психічного і духовного розвитку малолітньої дитини, а відтак не відповідає її інтересам. Відповідно до положень Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (ратифікованої Україною 03.08.2006р.), зокрема, статті 6, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Так, під час розгляду даної справи, судом було постановлено Ухвалу про проведення судового засідання в режимі відео конференції, в тому числі, з метою з`ясування думки дитини- [PERSON] , [INFO] , однак як встановлено, ні відповідач [PERSON] , ні орган опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, не висловив зауваження, пов`язаних із необхідністю провести допит дитини [PERSON] , [INFO] в режимі відео конференції, у зв`язку із чим, суд процесуально був обмежений у можливості заслухати думку дитини, щодо її думки, пов`язаної із розглядом даної справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed