Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи тим, що 28.01.2009 року на підставі посвідченої нотаріусом довіреності він довірив [PERSON] керувати належним йому на праві власності автомобілем марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії останньої закінчився 28.01.2014 року. На разі, він звертався до [PERSON] у жовтні 2013 року з проханням повернути транспортний засіб, але той відмовився, пославшись на передачу автомобіля [PERSON]. Він особисто згоди на це не давав, як і не давав довіреність [PERSON] на право керування автомобілем. Згоди про повернення автомобіля він з останнім також не досяг. Вважає дії обох відповідачів неправомірними та просить: витребувати на його користь у [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та у [PERSON] свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу; стягнути солідарно з відповідачів на його користь 8000.00 грн. моральної шкоди та понесені ним по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. При цьому у своїх поясненнях послалася на те, що спірний автомобіль належить позивачу і придбаний ним на кредитні кошти. У 2009 році між позивачем та [PERSON] виникла усна домовленість про передачу автомобіля останньому в обмін на погашення ним сум наданого позивачу кредиту. З цією метою позивач надав [PERSON] довіреність на право керування автомобілем. Такі домовленості [PERSON] належним чином не виконував і що призвело до прострочення кредитної заборгованості і на пропозицію банку позивач у грудні 2013 року сплатив залишкову суму кредиту та звернувся до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль. Останній автомобіль не повернув та повідомив, що він передав його на підставі довіреності [PERSON]. У січні 2014 року вони виявили автомобіль по місцю проживання [PERSON] в технічно несправному стані та розукомплектований. Повертати його законному власнику [PERSON] відмовився. Вважає, що такими своїми діями відповідачі порушують право власності позивача на спірне майно та заподіяли такими своїми діями позивачу моральну шкоду. Також уточнила, що автомобіль перебуває під арештом у звязку із виконанням судового рішення про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором на придбання спірного автомобіля. Погоджується, що відповідачами сплачена певна сума кредитної заборгованості, але яка саме, вона сказати не може. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що дійсно 27.01.2009 року позивач на підставі усної домовленості між ними передав йому на підставі генеральної довіреності автомобіль марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. За вказаною довіреністю він мав право передовіри своїх прав щодо спірного майна третім особам. Умовою укладеної домовленості була сплата ним заборгованості за укладеним позивачем на придбання спірного автомобіля кредитним договором. Він сплачував кредит щомісячно у сумі приблизно 300 американських доларів допоки існувала в нього така можливість, а близько двох років тому передав за довіреністю автомобіль [PERSON], який також у свою чергу мав сплачувати залишкові суми кредиту та погодився на це. Чи сплачував останній фактично кредит йому не відомо. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що він знайомий із позивачем і у його присутності останній досяг з [PERSON] усної домовленості про передачу останньому автомобіля, а [PERSON] у свою чергу зобовязався сплачувати взятий позивачем на придбання цього автомобіля кредит. Потім [PERSON] перестав платити кредит і він вирішив взяти автомобіль для себе та погодився платити кредит. На даний час автомобіль знаходиться у нього і він дійсно відмовився повернути автомобіль позивачу через усну домовленість про сплату ним кредиту. Він не може заперечувати проти доводів у судовому засіданні представника позивача в тім, що позивачем повністю погашено заборгованість за кредитним договором. У задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05.12.2007 року позивачем було укладено кредитний договір за якими він отримав 21428.00 доларів США, які витратив на придбання автомобіля марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER]. Таким чином він є власником вказаного автомобіля і про що свідчить його державна реєстрація на його імя - реєстраційний номер [NUMBER]. 28.01.2009 року позивач згідно усної домовленості зі [PERSON] на умовах проведення останнім сплати отриманого позивачем кредиту на визначених кредитним договором умовах надав останньому нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та з правом укладання цивільно-правових угод щодо розпоряджання та користування останнім. Тобто, з усіма правами власника. Довіреність була видана на строк до 28.01.2014 року з правом передовіри третім особам в межах пятирічного строку з дня її видачі. В послідучому, а саме приблизно два роки тому назад, [PERSON] передав спірний автомобіль на таких же умовах [PERSON]. На даний час автомобіль знаходиться саме в нього і в нього ж знаходиться і свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. На разі, повернути автомобіль законному на сьогоднішній день власнику, яким є позивач, і проти чого не заперечує [PERSON], останній відмовився, пославшись на сплату кредитних коштів за позивача. Разом з тим, і [PERSON], і [PERSON] визнали, що жодної письмової угоди між ними та позивачем з приводу переходу до них права власності на спірний автомобіль шляхом сплати кредитних коштів, не укладалося. Позивачем у грудні 2013 року сплачено всю суму заборгованості за кредитним договором і що визнано відповідачами. За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства і при цьому усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст..387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається із встановлених обставин справи спірний автомобіль у володінні [PERSON] не перебуває, а тому відсутні підстави для його витребування від останнього. Разом з тим, у судовому засіданні не здобуто належних доказів про передовіру [PERSON] прав керування та розпорядження спірним майном [PERSON] Самі по собі свідчення у судовому засіданні відповідачів з цього приводу, зважаючи на заперечення такої обставини у судовому засіданні представником позивача, не можуть слугувати таким доказом. Звідси, спірний автомобіль марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу перебувають у [PERSON] без законних на те підстав. За викладеного суд приходить до висновку, що за позовом має відповідати [PERSON] і з метою захисту порушених прав власника позивача щодо вказаного майна суд вважає за необхідне витребувати спірне майно на користь позивача у відповідача по справі [PERSON] Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачів солідарно моральної шкоди на користь позивача у сумі 8000.00 грн., суд приходить до висновку, що вказана вимога є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить із положень ст.1167 ЦК України в тім, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На разі, як вбачається, відповідач [PERSON] володів та розпоряджався спірним майном у межах наданим йому позивачем повноважень відповідно до виданої останнім довіреності та розпорядився цим майном у визначений позивачем законний спосіб. Звідси, відсутні підставі вважати наявність неправомірних дій щодо позивача з боку [PERSON] та заподіяння йому таким чином моральної шкоди. Що стосується такої вимоги до відповідача [PERSON], то слід відмітити, що останній також законно користувався спірним майном до 28.01.2014 року і вимога позивача до нього 12.01.2014 року без попереднього скасування позивачем виданої на імя [PERSON] довіреності, чого не було встановлено у судовому засіданні, не грунтувалася на законі, а тому дії [PERSON] у вказаний період часу слід вважати законними. На разі, законність таких його дій перестала бути 29.01.2014 року із закінченням строку дії довіреності на імя [PERSON] і що дає суду підстави стверджувати, що із вказаного періоду часу спірне майно утримується [PERSON] у себе без законних на те підстав. Разом з тим, з огляду на відсутність доказів звернення позивача із вимогою повернути майно до [PERSON] після 12.01.2014 року, незначний проміжок часу незаконного перебування спірного майна у цього відповідача на час звернення до суду, а саме 14 днів, суд не знаходить підстав вважати що діями [PERSON] позивачу заподіяна моральна шкода. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial