Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [PERSON] - відносно дочки [PERSON], [PERSON] - відносно сина [PERSON], та доньки [PERSON], також стягнути аліменти на утримання дітей, з [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, з [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, з [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу. Обгрунтовує вимоги таким. Вона є бабусею двох малолітніх дітей [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Матір"ю дітей є її дочка [PERSON], яка фактично не займається вихованням дітей, не приймає участі в їх житті, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, до дітей ставиться жорстоко, періодично зникає з дому на декілька днів у невідомому напрямку, не турбуючись про долю дітей. Відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. З 2004року вживає наркотичні засоби. Двічі притягалася до кримінальної відповідальності, була засуджена за утримання притону та хуліганство. В 2015році , через трофічні порушення, що стали наслідком чергової ін"єкції наркотиків, [PERSON] було ампутовано ліву руку. Вона поводиться дуже агресивно, діти її дратують, через що вона часто застосовує до них фізичне та психологічне насильство. Батьком [PERSON] є [PERSON], який проживає в м.Саратові, Російської федерації та із сином не спілкується. Батьки [PERSON] між собою у шлюбі не перебували, але фактично мешкали разом з 2002р по квітень 2006року в м.Саратові. [PERSON] вживав наркотичні засоби, вів аморальний спосіб життя. Перебуваючи у вагітному стані , [PERSON] повернулася до м.Дружківки, де в серпні народила сина [PERSON]. Відповідач [PERSON], довідавшись про народження сина, приїхав до м.Дружківки, де батьки зареєстрували народження дитини. Одразу після реєстрації народження дитини, [PERSON] повернувся в м.Саратов, та ніякого інтересу до свого сина не виявляв, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги не надавав. Фактично, з самого народження онук [PERSON] мешкає разом з нею, вихованням та утриманням [PERSON], займається вона. В 2012році , відповідач [PERSON], разом зі своєю матір"ю приїздив до них у гості. [PERSON] та його матір переконували її, що [PERSON] більше не вживає наркотики, що в нього є родина і що він хотів би налагодити спілкування із сином, просили аби вона відпустила на літо дитину до них у гості. Вона погодилася, але потім пожалкувала. Дитину повернули до неї у вересні 2012року. Дитина повернулася в нервовому стані, зовсім змінилася, майже не розмовляла, боялася дивитися людині в обличча. Хлопчик весь час здригався, коли до нього зверталися. Хлопчик розповів, що з нього знущалися і били. Після таких гостин, дуже тривалий час дитина поверталася до нормального стану. Натомність батько дитини, [PERSON], більше ніколи не телефонував та не приїздив у гості, і більше не цікавився справами сина. Навесні 2014року вона з онуком [PERSON] виїхали до Росії, як їй запропонувала мати [PERSON] Мешкали поблизу м.Саратов, але відповідач [PERSON] не приїздив до сина у гості і не цікавився справами [PERSON]. Оскільки матеріальне становище було скрутним, вона звернулася до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини, на що [PERSON] відреагував агресивно і став уникати спілкування навіть по телефону. З 2014року відповідач [PERSON] більше жодного разу не цікавився справами [PERSON], матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Батьком онуки [PERSON] є [PERSON], який мешкає в м.Докучаєвськ Донецької області. Батьки [PERSON] перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі. Спільно мешкали з 2011року по травень 2014року. Навесні 2014року стосунки між ними припинилися. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. З травня 2014року [PERSON] жодного разу не бачився із своєю дочкою, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Повернувшись до м.Дружківки, відповідачка [PERSON] мешкала разом із дочкою [PERSON], на той час, вона разом з онуком мешкала в Росії. Коли вони з онуком повернулися в м.Дружківку в 2016році, виявилося, що відповідачка [PERSON] перетворила квартиру на притон.Дівчинка перебувала в жахливому стані, дитина не доглянута, дуже схудла, майже не розмовляла. Від сусідів стало відомо, що відповідачка нерідко зникала з дому, а дитину залишала в квартирі на невідомих людей. З літа 2016року вона , онуки, мешкають разом в одній квартирі із відповідачкою [PERSON] Відповідачка ніде не працює, всі гроші, які отримує, як внутрішньо переміщена особа, витрачає на алкоголь та наркотики. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх обов"язків. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що на сьогодні вона вже не вживає наркотичні засоби. Мешкає разом з позивачкою та дітьми в одній квартирі. Дійсно, її мати, [PERSON], піклується про дітей, але вона сама так вирішила. Визнає, що була засуджена за створення наркопритону у квартирі, притягалася до адміністративної відповідальності за дрібну крадіжку, вкрала шоколадку для дочки в магазині "АТБ". Конфлікти в їхній сім"ї виникають , оскільки діти між собою сваряться, старший син обіжає молодшу доньку, вона його за це ругає, а бабуся, позивачка [PERSON] , захищає [PERSON]. Всі гроші, які в неї є, вона завжди віддає матері, або разом з нею йдуть до магазину і купують все, що необхідно для дітей. Вона не працює, є інвалідом 3 групи безстроково. Ампутація руки відбулася через наркотичну ін"єкцію. Позивачка говорить неправду про батьків дітей. Батько [PERSON], [PERSON] з сином спілкується. Раніше він надсилав раз на 2 місяці 50 доларів. Вона завжди ці кошти давала матері, собі частку залишала. Потім став надсилати на день народження і на новий рік по 100доларів. За її проханням він також надсилав коштів. [PERSON] спілкується з сином по телефону, підтримує з ним зв"язок. В 2014році, коли почалися бойові дії, він надавав коштів, щоб син і бабуся приїхали до нього в м. Саратов. Вважає, що як батько, він приймає участь в житті сина. В 2011році вона стала мешкати разом з [PERSON] Проживали вони в м.Докучаєвську, де і зареєстрована. У вересні 2012року в них народилася донька [PERSON]. У серпні 2013року вони зареєстрували шлюб, через деякий час приїхали мешкати в м.Дружківку. Спочатку жили з матір"ю. Потім пішли мешкати на квартиру. [PERSON] проживала з ними. А [PERSON] мама їй не дала, залишила проживати з собою. Отримавши дитячі кошти, вона частку дала матері. З роботою в [PERSON] не заладилося. В березні 2014року [PERSON] повертається у Докучаєвськ. Він передавав з м.Докучаєвська сумки з продуктами. В травні 2014року коли її мати з [PERSON] виїхали до Росії, [PERSON] повернувся до неї. Пробув з нею до кінця жовтня 2014року і знову поїхав у м.Докучаєвськ. В листопаді 2014року він передав їй 300грн, в грудні передав їй 250грн, також передавав сумки з продуктами. Потім воєнні події посилилися, м.Докучаєвськ став непідконтрольною територією і зв"язок з ним припинився. Вона з донькою зареєстровані в м.Дружківці, як переселенці. В якийсь час вийшла на зв"язок його мама, повідомила, що [PERSON] перебував в лікарні через травму ноги. Потім на тій території змінився зв"язок і до них неможливо було додзвонитися. В літку 2017року, їй подзвонила мати [PERSON], яка була на той час в м. Маріуполі. Вони поспілкувалися і вона повідомила, що у [PERSON] є інша сім"я. Вважає, що батько не спілкується з донькою через перешкоди, які від нього не залежать. Він не може приїзджати сюди. Коли, вона проживала з ним в м.Докучаєвську, Сергій підтримував зв"язок зі своєю дитиною від першого шлюбу. Він ніколи не відмовлявся від свої доньки. [PERSON] є інвалідом другої групи, він попав в аварію, йому робили операцію в голові. Вона має намір закінчити курси для інвалідів по комп"ютеру і налагодити свої відносини з дітьми. Просить в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися. [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на сайті "Судова влада", сторінка "Дружківський міський суд" , оскільки проживає на непідконтрольній Україні території, м.Докучаєвськ, Донецької області. [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судового доручення до компетентного суду Російської федерації, оскільки проживає в м.Саратові, яке повернулося до Дружківського суду без виконання через неодноразову неявку [PERSON] на судове засідання, відсутністю адресата за вказаною адресою реєстрації. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність відповідачів [PERSON] і [PERSON] Дослідвиши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір"ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є батьком малолітнього [PERSON] , відповідач [PERSON] , є батьком малолітньої [PERSON] (а.с.6,7) [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] і перемістилися з тимчасово окупованої території в [ADDRESS]. (а.с.13,27) Малолітній [PERSON] зареєстрований і проживає разом з бабусею [PERSON] і матір"ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2013року по теперішній час, але фактично сім"єю не проживають з восени 2014року, що визнається як позивачем так і відповідачем [PERSON] (а.с.12) Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. Проживали в цивільному шлюбі в період 2002-2006р.р. , що визнається позивачем і відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] є громадянином Росії і проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] . Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись в березні 2017 року з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач, яка є бабусею малолітніх [PERSON] і [PERSON] і з якою проживають діти, як на підставу позову, посилався на те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] вживають наркотичні засоби і ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню , утриманню дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню і утриманню сина [PERSON]. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, у цій справі позивач, який подав позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини 1 ст. 164 СК України, має довести, що батьки [PERSON], [PERSON] хворі на наркоманію і ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків. В свою чергу батьки повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS], комісією виявлено, що [PERSON] проживає з матір"ю [PERSON], сестрою [PERSON], бабусею [PERSON] Взаємовідносини в сім"ї складні, немає порозумінь між бабусею і дочкою (із-за вживання дочкою алкогольних напоїв). Вихованням дитини займається бабуся, забезпечує всім необхідним. Мати не цікавиться шкільним життям, успішністю дитини. Не приходить на батьківські збори. У бабусі взаємовідносини з дітьми добрі, дружні. З мамою виникають конфлікти. Коміія прийшла висновку, що бабуся створила добрі умови для проживання дочки та її сім"ї. Є все необхідне. [PERSON] виховується з малечку бабусею. (а.с.16). Свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що саме [PERSON] з малечку доглядає, виховує, утримує [PERSON]. Вона за проханням саме [PERSON] була нянею [PERSON] в період 2011-2014р.р. [PERSON] проживала з чоловіком в м.Докучаєвську. [PERSON] їй оплачувала послуги няні. Потім [PERSON] разом з дочкою та чоловіком приїхали в м. Дружківку, проживали на іншій квартирі, але [PERSON] мешкав з бабусею, яка ним повністю опікувалася. [PERSON] відвідує дитячий садок в НВК №3 м.Дружківки з 10.10.2016р постійно, крім днів по хворобі. Мати , [PERSON] , батько [PERSON] ні разу не приходили до дитячого закладу.Вихованням онуки займається бабуся [PERSON], що підтверджується довідкою директора НВК №3 від 14.12.2016р № 496, та інформацією з характеристики на [PERSON] (а.с.17,18). [PERSON] навчається в ЗШ №17м.Дружківка з 1класу. З клас навчався в Росії. Мати не цікавиться шкільним життям дитини та його успіхами. Не відвідує батьківські збори. Бабуся приділяє увагу вихованню та утриманню дитини. Підтримує тісний зв"язок з класним керівником. (а.с.19). В судовому засіданні відповідачка підтвердила, що син завжди проживає з бабусею, обгрунтовуючи це тим, що саме бабуся бажала, щоб дитина проживала з нею і не давала їй виховувати сина. Також відповідачка визнала в судовому засіданні, що її мати опікується і [PERSON], мотивуючи, що [PERSON] сказала, що вона буде відводити [PERSON] до садочку, забирати її. Однак відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів на підтвердження факту перешкод для останньої з боку бабусі у спілкуванні з сином, дочкою, у їх вихованні. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Малолітній [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що все своє життя він проживає з бабусею. Хоча мама зараз і проживає разом з ними в квартирі, але вона ним не опікується, вони майже не спілкуються. Мама не дозволяє йому заходити до неї в кімнату, вона може його прогнати з дивану. Мама його б"є, кричить на нього. В них не має дружніх стосунків. В нього є образа на маму. Він не бажає з нею проживати, і хоче жити з бабусею та сестрою. Згідно довідки комунальної лікувально-профілактичної установи "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" № 226 від 09.02.2017р. [PERSON] перебувала на лікуванні в стаціонарному відділені КЛПУ "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" з 04.02.2017р по 09.02.2017р з діагнозом: синдром алкогольної залежності, стан відміна з делірієм і судомами. Сіндром залежності від вживання опіатів, ремісія". (а.с.21) Згідно інформації міського наркологічного диспансера м.Дружківки від 20.04.2017р № 91 [PERSON] перебуває на обліку з 05.12.2014р з діагнозом: синдром опійної наркотичної залежності (а.с.66). Згідно епікризу з історії хвороби № 639 [PERSON] поступила на стаціонарне лікування наркологічного диспансеру м.Краматорська 01.09.2016р і виписана з лікарні 16.09.2016р. по її наполяганню. Категорично відмовилася від подальшого лікування. Діагноз - синдром опійної наркотичної залежності. Стан відміни неускладнений. (а.с.20). Згідно вироку Дружківського міського суду від 23 березня 2015року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 317 ч.1 КК України як надання приміщення з метою незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів. Вироком встановлено, що в жовтні 2014року [PERSON] надала своїм знайомим приміщення квартири [ADDRESS] для незаконного виготовлення і подальшого вживання наркотичного засобу - деземарфіну , внутрішньовенно шляхом ін"єкції. Після виготовлення наркотичного засобу вони його разом вживали (а.с.95-97). 07 липня 2015року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП ч.1, як незаконне виробництво, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту в не великих розмірах (а.с.44). Відповідачка [PERSON] не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, що визнається нею. Судом встановлено, що з 26.10.2016року відповідачка [PERSON] є інвалідом третьої групи бестроково (а.с.58) і ампутація руки в неї сталася через наркотичні ін"єкції, про що пояснила в судовому засіданні [PERSON] Посилаючись на той факт, що вона не вживає наркотики і вилікувалась, відповідачка не надала суду відповідних медичних висновків. Навпаки пояснила в судовому засіданні, що їй взагалі невідомо, що вона до теперішнього часу пере6уває на обліку в нарколога, і про рекомендації, які зазначені в епікрізі з історії хвороби № 639, спостерігатися у дільничного нарколона 60 місяців за місцем проживання та підтримувати лікування, їй ніхто не повідомляв. Пенсію, яку відповідачка може отримувати у зв'язку з інвалідністю, остання не оформила, оскільки не надала до пенсійного фонду відповідних документів. Тобто відповідачка не довела, що має джерело доходів та зможе самостійно матеріально утримувати своїх малолітніх дітей, забезпечувати їх потреби в харчуванні, лікуванні, забезпеченні освіти. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 11.04.2017р № 16-0821-01 (а.с.69) орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. в судовому засіданні підтримала висновок, оскільки вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені ч.1 п.2,4 ст. 164 СК України. Виконання обов"язків по вихованню і утриманню дітей фактично взяла на себе бабуся [PERSON], оскільки мати ці обов"язки не виконує. Мати дітей вживає наркотики, що є дуже небезпечним для дітей . Аналізуючи зазначені докази, суд вважає, що в судовому засіданні доведений факт умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов"язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Хоча мати проживає з дітьми в одній квартирі, але фактично дітьми опікується їх бабуся [PERSON] , що і не заперечується відповідачкою. Всі належні умови, які створені для розвитку здібностей дітей, створені саме бабусею, а не матірю дітей. Утримання дітей відбувається за рахунок бабусі, оскільки відповідачка не працює, пенсію не отримує. Також суд вважає в судовому засіданні знайшла підтвердження підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена п. 4 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. - захворювання відповідачки [PERSON] на наркоманію. Отже в найкращих інтересах малолітніх дітей, суд вважає, що вимога позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а з 08 липня 2017 року з урахуванням змін, внесених згідно із Законом України від 17.05.2017 р. № 2037-VIII - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи (а.с.58), інших дітей, непрацездатних батьків, не має, суд вважає, що на утримання двох малолітніх дітей з неї підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки її доходу. до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні не доведені. Як на підставу для позбавлення батьківських прав, позивач посилається на вживання відповідачем [PERSON] наркотичних засобів, однак ніяких доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Другою підставою, позивач зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], що виявляється у відсутності спілкування з дитиною та у відсутності її утримання. Як вже було встановлено судом, відповідач [PERSON] проживає в м.Докучаєвську, Донецької області, на території, якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і з якою з липня 2014року відсутній поштовий зв'язок. Свобода пересування цивільного населення залишається обмеженою на території Донбасу. У січні 2015 року було затверджено Тимчасовий порядок про здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, яким, зокрема, вводиться необхідність отримання перепустки для перетину лінії розмежування. Позбавлення батьківських прав допускається лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження свідомого нехтування ним своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON]. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 11.04.2017року в інтересах малолітньої [PERSON], орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дочки [PERSON] . (а.с.70). Однак суд вважає, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам. Орган опіки зазначає, що [PERSON] з дочкою не спілкується з весни 2014року, її життям не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає, не спілкується навіть телефоном. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що відповідач проживав з ними по жовтень 2014року. У жовтні він поїхав у м. Докучаєвськ. Після загострення ситуації на території Донбасу зв'язок з ним припинився. Тобто орган опіки взагалі не з'ясував причини невиконання батьківських обов'язків з боку батька [PERSON], зазначивши, що батько дитиною не цікавиться. Суд вважає, що висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON]. Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON] і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Проте суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти, оскільки факт ненадання матеріальної допомоги з боку відповідача знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що [PERSON] є інвалідом 2 групи, оскільки переніс операцію після аварії і отримання черепно мозкової травми. Позивач не заперечувала проти цих обставин. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, також має на утриманні сина, суд вважає, що на утримання малолітньої доньки з нього підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частки його доходу. Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні не доведені. Як на підставу батьківських прав [PERSON] відповідач посилається на ухиленя відповідача від виконання батьківських обов'язків, вказуючи на те, що [PERSON] не спілкується з сином, участі в житті дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги. Однак в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що батько [PERSON] спілкується з дитиною по телефону, пересилає йому на день народження, на новий рік кошти. Приймав у себе дитину та позивачку в літку 2014року, і підтримує з дитиною зв'язок до теперішнього часу. Позивачка ці обставини не спростувала, і визнала. Також пояснювала, що в 2012році [PERSON] приїзджав до м.Дружківки разом зі своєю матір'ю відвідати сина і налагодити з ним відносини. Запросив дитину до себе в гості. [PERSON] їздив до нього і був там майже все літо. Однак їй не сподобалася дитина, коли повернулася. [PERSON] змінився, став замкнутий, і скаржився що його у батька обижали. В літку 2014року вони з [PERSON] виїзджали до відповідача в м.Саратов. Деякий час проживали у матері відповідача [PERSON], а потім за своєю ініціативою переселилися в сусіднє місто Красноармійськ, де був центр для тимчасового проживання біженців, і де вона з [PERSON] проживала до 2016року. В 2016році їй подзвонила донька і попросила приїхати, оскільки не могла сама впоратися з ситуацією , в якій опинилася, а саме вона настільки вживала наркотики, що вже не могла зупинитися. Вони з дитиною повернулися, відповідачку поклали до лікарні, на цей час вона вже була без руки. Привели до порядку квартиру, оскільки відповідачка в ній виготовляла наркотики. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він дуже любить свого батька [PERSON]. Батько краще ніж матір. Вони спілкують по телефону приблизно раз на місяць. Батько вітає його з днем народження. Коли йому було 6 років, він відвідував батька в м.Саратові. Йому подобалося у нього. Тато вчив його плавати. В 2014році вони з бабусею поїхали до тата і деякий час проживали у другої бабушки. Батько їх відвідував. Потім бабуся [PERSON] не захотіла проживати у них, оскільки не хотіла бути нахлібником, і вони переїхали в інше місто до центру біженців. Він там ходив до школи, бабуся працювала. За проханням мами, вони повернулися до м.Дружківка. Батько його любить, і він його любить. Аналізуючи пояснення сторін, пояснення дитини, суд приходить до висновку, що ствердження позивача про ухилення відповідача [PERSON] від участі у вихованні свого сина, є безпідставним. Інших доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків суду не надано. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 11.04.2017року в інтересах малолітнього [PERSON] [PERSON], орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. по відношенню сина [PERSON] (а.с.70). Однак суд вважає, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам. Орган опіки зазначає, що [PERSON] ніякої участі в житті дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Проте в судовому засіданні встановлено, що батько спілкується з сином по телефону, вітає його з днем народження. У дитини з батьком є родинний зв'язок, оскільки дитина стверджує, що він любить батька і , останній його також любить. Також в судовому засіданні встановлено, що батько влітку 2014року запрошував сина та бабусю до себе, і вони їздили в м.Саратов, де перебували деякий час і дитина спілкувалася з батьком. Суд вважає, що висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно сина [PERSON]. Згідно зі ст. 8 Європейськоїконвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року коженмає право на повагу до свого приватного і сімейногожиття, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної вади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою аб оекономічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб. Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновку органу опіки та піклування інтересам дитини та щодо безпідставності позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «СавінипротиУкраїни» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл протии Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Проте суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання сина аліменти, оскільки відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що [PERSON] надсилає кошти в розмірі 100доларів для сина на день його народження і на новий рік і ці обставини визнані позивачем. Однак така матеріальна допомога, на думку суду є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, суд вважає, що на утримання малолітнього сина з нього підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частки його доходу, як просить позивач. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь держаного бюджету судові витрати 1280грн за вимоги немайногово характеру щодо позбавлення батьківських прав (640грн) і за вимоги щодо стягнення аліментів (640грн). З відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь державного бюджету за вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 640грн.

Outcome: partial