Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідачів, солідарно, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 8 305,41 грн., 3% річних в сумі 701,07 грн., індекс інфляції в сумі 3 793,42 грн., а всього 12 799,90 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, правом подачі відзиву на позов не скористались. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» з 01.04.2012 року надає споживачам послугу з централізованого водопостачання та водовідведення. Судом встановлено, що з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались КП «Кіровоградське водопровідне каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», правонаступником прав і обов`язків якого з 01.04.2012 року є ОКВП «Дніпро Кіровоград». ОКВП «Дніпро Кіровоград» відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надає споживачу послугу з централізованого водопостачання та водовідведення. На час виникнення спірних правовідносин на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належала 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яку відповідачі за договором дарування від 20.12.2017 року передали у власність [PERSON] /а.с. 9/. Відповідно до інформації наданої ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в абонентній базі обліку Кропивницького ВКГ ОКВП «Дніпро - Кіровоград» за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Між підприємством та споживачами [PERSON] , [PERSON] існували фактичні договірні відносини, послуга надавалась, споживачі не заперечують проти її отримання. Згідно довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.07.2011 року по 20.12.2017 року обліковується заборгованість в сумі 8 305,41 грн. /а.с. 3-4, 6-7/. При цьому, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Суд вважає, що відповідачі споживали послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надавав позивач, в зв`язку з чим між сторонами склалися договірні відносини і виникли взаємні права та обов`язки. Статтею 162 ЖК України, передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 22 Закону України " Про питну воду та питне водопостачання " №2918- ІІІ від 10.01.2002 року, п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. При цьому, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 686/6276/19 від 01.09.2020 року. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно розрахунку борг відповідачів перед позивачем за період з 01 липня 2011 року по 20 грудня 2017 року становить 8 305,41 грн. Підприємство в повному обсязі виконує свої зобов`язання по наданню послуг, однак, відповідач в порушення вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати належним чином не виконує. Таким чином, з відповідачів підлягає до стягнення, солідарно, 8 305,41 грн. боргу за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А відтак, суд, враховуючи вищезазначені положення ЦК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів, солідарно, 3% річних в сумі 701,07 грн., індекс інфляції в сумі 3 793,42 грн. нарахованих із суми простроченої заборгованості за весь період її виникнення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 1 051,00 грн., з кожного, судового збору.

Outcome: approved