Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

18 квітня 2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (відповідно до витягу зі статуту Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", який затверджено 21 травня 2018 року, назву позивача було змінено з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 25.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6493,66 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевою датою повернення кредиту - [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Тому, позивач звернувся до спадкоємця позичальника - [PERSON] та просить стягнути борг спадкодавця [PERSON] В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, вказав, що спадщину після смерті своєї матері [PERSON] він не отримував, оскільки на момент смерті в останньої було відсутнє будь-яке майно. З заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на право на спадщину до нотаріуса не звертався. Крім того, зазначив, що разом з [PERSON] не проживав та про її борг перед банком не знав. Суд, заслухавши вступне слово відповідача [PERSON] , врахувавши відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 25.09.2012 року було укладено Генеральну угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 7), відповідно до якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6493,66 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевою датою повернення кредиту - 30.09.2014 року (п. 2.1 Генеральної угоди). Останній платіж на погашення заборгованості [PERSON] внесла за життя 23.12.2013 року в сумі 150,00 грн. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] - (а.с. 34). З розрахунку заборгованості вбачається, що після смерті спадкодавця було внесено платіж 11.01.2015 року на суму 85,82 грн., проте даний платіж [PERSON] не вносила, оскільки померла [INFO] . Відповідач [PERSON] також не вносив цього платежу. 04.12.2016 року позивач направив претензію кредитора до Веселинівської державної нотаріальної контори - (а.с.35-38). 02.03.2017 року позивач направив лист-претензію кредитора до [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , з вимогою погасити борг, однак її не було виконано - (а.с.40-42). Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, статтею 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно з яким спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта). Встановлені законом строки для пред`явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст. 259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред`явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України строки претензій погашає належні їм права вимоги. АТ КБ «Приватбанк», який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, оскільки спадкоємці боржника не повідомляли кредитора (позивача) про відкриття спадщини в зв`язку з тим, що не знали про борг спадкодавця перед Банком, пред`явив вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, поза межами строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України (понад один рік з дня настання строку вимоги - з 30.09.2014 року), а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. Також, слід зазначити, що до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Звертаючись із позовом до [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , позивач мав довести, що спадкоємцем всього майна є саме відповідач. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Відповідно до довідки Веселинівської філії ММБТІ від 13.07.2018 року № 28/1-10 право власності станом на 28.12.2012 року не зареєстроване за [PERSON] в с. Миколаївка -(а.с.95). Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради №445 від 05.07.2018 року (а.с. 96) померла [PERSON] проживала в домоволодінні [PERSON] , який також помер, власником земельної ділянки не була. Відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою, де проживала спадкодавець [PERSON] , а саме: [ADDRESS] з 22 жовтня 1999 року, однак відповідач за даною адресою не проживає, що підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради (а.с.54). З матеріалів спадкової справи №118/2016 року (а.с. 109-110), заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що спадкова справа була заведена 13.12.2016 року на підставі претензії кредитора АТ КБ "ПриватБанк". З заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на право на спадщину відповідач [PERSON] та інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися. Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши в сукупності всі докази та обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу спадкодавця задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог вищевказаної статті, враховуючи, що позивачу в позові відмовлено, то за такого вимога позивача про стягнення з відповідача судового збору задоволенню теж не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed