Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

06 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.11.1980 року по 01.08.1995 року (14 років 9 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями підземний гірничий майстер, підземний заступник начальника участка, підземний начальник участка, підземний машиніст скреперної лебідки, підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Саксагань», з 26.01.1996 року по 31.03.1998 року (2 роки 2 місяці) виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями підземний гірничий майстер, підземний електрослюсарь, електрослюсар черговий та з ремонту устаткування у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Гігант» (а всього 16 років 11 місяців). При цьому слід одразу зазначити, що шахти «Саксагань» та «Гігант» були лише відособленими (структурними) підрозділами Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (тобто вони не були самостійними юридичними особами). Тобто, шахти «Саксагань» та «Гігант» це лише майнові комплекси, які належали юридичній особі Державному виробничому обєднанню по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ, що також підтверджується нижчезазначеним. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 1998 р. N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», наказом Міністерства промислової політики України від 29.06.1998 року № 263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з грудня 1999 року, згідно наказу міністерства промислової політики України від 12.07.1999 року № 248, наказом Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». Згідно спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат», Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром» з 01.08.2001 року було перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ (далі ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ»). Тобто, спочатку у червні 1998 року Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», потім у грудні 1999 року було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», а у серпні 2001 року було знову перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке у квітні 2011 року було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 13.03.2014 року Протокол № 485 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)) (копія якого додається до позовної заяви), мені 13.03.2014 року було встановлено професійне захворювання (Діагноз щодо професійного захворювання наступний: Радикулопітія С6, С7, С8 і L5, S1 на фоні антеспондилолістезу 1 ст. тіла L4 (1 см.) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудиним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 13.03.2014 року Протокол № 485 у мене наявні стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт у них, заніміння кінцівок, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, задишка при фізичному навантаженні. Відповідно до законодавства України до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою (ч. 4 ст. 14 Закону N 1105-XIV). Згідно трудової книжки, інформаційної довідки про умови праці від 27.11.2013 (копія яких додаються до позовної заяви), позивач 16 років 11 місяців працював на ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 (далі Гігієнічна класифікація праці). У п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.04.2014 року (форма П-4) (копія якого додається до позовної заяви), міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці 3 класу. У п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.04.2014 року (форма П-4) (далі Акт розслідування від 01.04.2014 року), міститься висновок про те, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут з 11.11.1980 року по 01.08.1995 року та з 26.01.1996 року по 31.03.1998 року у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахтах «Саксагань» та «Гігант» у шкідливих умовах праці. Згідно п.17 Акту розслідування від 01.04.2014 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Тобто, комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 16, 17 Акту розслідування від 01.04.2014 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 16 років 11 місяців внаслідок моєї професійної діяльності (роботи) на ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») на організм позивача впливали шкідливі виробничі фактори. Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») підтверджується Актом розслідування від 01.04.2014 року. Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 000501) від 24.07.2014 року, позивачу з 07.07.2014 року БЕЗСТРОКОВО була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності (копії якої додається до позовної заяви). За висновком МСЕК від 24.07.2014 року, позивач також потребую санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами, медикаментозного лікування та ВМП. Отже, не дотримання ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») (на протязі 16 років 11 місяців) вищевказаних положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач у працездатному віці 56 років став інвалідом 3-ої групи та втратив 60 % працездатності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON], в тому числі з 11.1980 року по 01.08.1995 року працював на різноманітних посадах в підземних умовах Шахти «Саксагань» ВО «Кривбасруда» - понад 14 років. З 01.08.1995 року по 21.06.2013 року позивач працював на різноманітних роботах, в тому числі в підземних умовах на підприємствах, що не є правонаступниками відповідача. Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 квітня 2014 року, причиною професійного захворювання [PERSON] є профмаршрут 11.1980 02.1981, 06.1990 03.1991, 03.1993 12.1993 Шахта «Саксагань» ВО «Кривбасруда» підземний гірничий майстер, 02.1981 06.1990 Шахта «Саксагань» ВО «Кривбасруда», підземний заступника начальника, начальник дільниці, 03.1991 12.1991 Шахта «Саксагань» ВО «Кривбасруда», підземний машиніст скреперної лебідки, 12.1991 03.1993, 12.1993 Шахта «Саксагань» ВО «Кривбасруда, електрослюсар черговий та з ремонту устаткування. У п.16 Акту убачається що професійне захворювання виникло у позивача у звязку із роботою в підземних умовах. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди. У Пункті 19 акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 32 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо. Висновком МСЕК від 24 липня 2014 року позивачу встановлено первинно втрата працездатності 60 %, Переогляд призначено безстроково. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 квітня 2014 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням позивача [PERSON] повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 16 травня 2014 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці». Наказом міністерства промислової політики України від 29.06.1998 року № 263 на базі Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було створено «Криворізький державний залізорудний комбінат», який з липня 1999 року, згідно наказу міністерства промислової політики України від 12.07.1999 року № 248, перетворено у дочірнє підприємство державної акціонерної компанії «Укррудпром», яке з липня 2001 року, згідно наказу державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України № 66 від 19.02.2001 року та № 245 від 19.02.2001, перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Отже, саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», (до складу якого входили інші структурні одиниці (у тому числі шахта імені «Саксагань») відособлені підрозділи, які не були самостійними юридичними особами). Тому, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) відповідає за шкоду завдану здоровю усім працівникам, які працювали у структурних одиницях (у тому числі у шахтах) відособлених підрозділах Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», тобто саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (як правонаступник) повинно відшкодувати вищевказаним працівникам моральну шкоду, заподіяну ушкодженням їх здоров'я. Суд не бере до уваги період роботи позивача з 01.08.1995 року та не враховує період роботи на право на відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», так як з вказаного часу позивач [PERSON] почав працювати на Державному підприємстві шахта «Саксагань», що підтверджується Наказом Міністерства промисловості України від 27 липня 1995 року №148 та записом в трудовій книжці та в подальшому працював на підприємствах, правонаступниками яких не є відповідач, що підтверджується матеріалами справи. Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у звязку із роботою позивача на підприємстві ВО «Кривбасруда» у період з 1980 року по 1995 рік, оскільки причинний зв'язок втрати професійної працездатності у позивача та його роботою у даний період встановлений Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 квітня 2014 року та правонаступництво підтверджується матеріалами справи. Повне відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст..4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони\~\~ праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування [PERSON] моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до\~\~ якого,\~\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд беручи до уваги проміжок часу роботи позивача\~\~ на підприємстві відповідача за період 11.1980 року по 01.08.1995 року в підземних умовах, з урахуванням загального стажу роботи 32 роки 1 місяць, з урахуванням\~ відсотку втрати професійної працездатності [PERSON], який згідно висновку МСЕК становить 60 %, встановлено групу інвалідності, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача з в розмірі 7500 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: partial