Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 21 травня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-7). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 21 травня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 24 травня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 35). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 07 червня 2021 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає,\~що він\~з 2002\~року по\~2003\~року працював\~в шкідливих\~умовах праці\~на КДГМК\~«КРИВОРІЖСТАЛЬ» правонаступником\~якого є\~ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ\~ТОВАРИСТВО «АРСЕЛОРМІТТАЛ\~КРИВИЙ РІГ» на посаді електрогазозварювальника з повним робочим днем в шкідливих умовах. Вищезазначені факти підтверджуються трудовою книжкою на ім`я Позивача та актом розслідування професійного захворювання від 08.07.2014р.. Вперше пройшов огляд МСЕК 17.12.2014р., де йогму було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 15% професійної працездатності. 02.02.2017р.\~Позивач у\~зв`язку заподіяннями\~шкоди і\~погіршенням здоров`я повторно пройшла\~огляд МСЕК,\~де йому\~було встановлено\~ступінь втрати\~працездатності у\~розмірі 30%\~професійної працездатності\~безстроково та\~встановлено третю\~групу інвалідності\~безстроково визначено необхідність в періодичній реабілітації, медикаментозне лікування, санітар но-курортне лікування. Виникнення професійних захворювань та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя Позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість Позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Таким чином, вказані негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань, викликає у Позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивач пропрацював на підприємстві відповідача лише 6 місяців та посилаючись на це просить стягнути 198000,00 тисяч гривень моральної шкоди. Крім того, відповідач відповідно да Акту розслідування хронічного захворювання - винних осіб у виникненні у Позивача захворювання не встановлено. Також позивачем не наведено у чому саме полягають його душевні страждання та не надано жодного доказу в обґрунтування їх, тому просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] з 11.09.2002р. по 25.03.2003р. працював в шкідливих умовах праці на КДГМК «КРИВОРІЖСТАЛЬ» на посаді електрогазозварювальника. Вищезазначені факти підтверджуються трудовою книжкою на ім`я Позивача серії [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до пункту 17 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 08 липня 2014 року за формою П-4 причиною отриманого Позивачем професійного захворювання стала тривала праця на посаді електрогазозварювальника в різних підприємствах, у тому числі й у Відповідача, при перевищені гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих речовин та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: марганець 0, 28-1,5 мг/мЗ при ГДК - ч02 мг/м3; пил з вмістом кремнію диоксиду (до10%)- 1,9 - 12,3 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3; азоту диоксид 8,7 мг/м3 при 2, мг/м3. За пунктом 14 акту у зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (токсикопиловий бронхіт першої ст, емфізема легенів першої ст.) (а.с.18). У зв`язку\~з заподіяннями\~шкоди Позивач\~17.12.2014р.\~вперше пройшов\~огляд МСЕК,\~де йому\~було встановлено\~ступінь втрати\~працездатності у\~розмірі 15% професійної працездатності, визначено необхідність медикаментозному лікуванні, санітарно-курортному лікуванні, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК з визначення відсотка втрати працездатності в наслідок трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я пов`язаного з роботою від 17.12.2014р. серії 12ААА №000953 (а.с.21). 19.01.2016р. Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 30% професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в періодичній реабілітації, медикаментозне лікування, санітарно-курортне лікування, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК з визначення відсотка втрати працездатності в наслідок трудового каліцтва чи Іншого ушкодження здоров`я пов`язаного з роботою від 19.01.2016р. серії 12ААА №014961 (а.с.21). 02.02.2017р.\~Позивач у\~зв`язку з\~заподіяннями шкоди\~і погіршенням\~здоров`я повторно пройшла\~огляд МСЕК,\~де йому\~було встановлено\~ступінь втрати\~працездатності у\~розмірі 30%\~професійної працездатності\~безстроково та\~встановлено третю\~групу інвалідності\~безстроково визначено необхідність в періодичній реабілітації, медикаментозне лікування, санітарно-курортне лікування, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК з визначення відсотка втрати працездатності в наслідок трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я пов`язаного з роботою від 02.02.2017р. серії 12ААА №044530 (а.с.21). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві аргументи, що відсутній причино наслідковий зв`язок між роботою позивача на підприємстві відповідача та отримання позивач професійного захворюванням. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з огляду на наступне. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання Позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві Відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався і цим Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 08.07.2014 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Разом із тим, суд бере до уваги доводи зазначені у відзиві Відповідача, про те, що Позивач не зазначає часи роботи на інших підприємствах. Судом встановлено, що на підприємстві, правонаступником якого є Відповідач, а саме КДГМК "Криворіжсталь" Позивач працював в період часу з 09.2002 по 03.2003, тобто лише шість місяців, в той час як впродовж 23 років позивач працював на інших підприємствах зі шкідливими умовами. Згідно з актом за формою П-4 розслідування умов виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло також і у зв"язку з тим, що в період роботи з 11.09.2002 по 25.03.2003 Позивач працював електрогазозварником КДГЗК "Криворіжсталь" та виконував роботи, які згідно з даними актом перевищували ГДК (а.с. 19). Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання Позивача, яке пов`язане із запиленістю повітря робочої зони та перевищувала ГДК, на підприємстві Відповідача, дійсно вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Доводи, викладені у відзиві, щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Посилання представника відповідача в у відзиві на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються судом до уваги, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.\~153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією 17.12.2014 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку одним із належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР» як правонаступник. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку та біль у грудях, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Разом із тим, статтею 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, не лише характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 30 % втрати працездатності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, а й ту обставину, що на підприємстві Відповідача Позивач пропрацював в умовах запиленості та перевищення норм лише 6 місяців, що становить лише 2,12% його трудового стажу, у зв"язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень. Щодо стягнення судових витрат: При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial