Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

23 березня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на його користь: матеріальну шкоду в розмірі 60 553 грн. 09 коп., витрати на експертну оцінку матеріальної шкоди в розмірі 2 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, 14 травня 2019 р. у м. Дніпрі, на вул. Набережна Перемоги, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Форд р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та Мазда р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником якого є [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 р. (справа № 201/5953/19), водія [PERSON] було визнано винною у вчинені даної ДТП та притягнуто до відповідальності, в порядку ст. 124 КУпАП. На день ДТП автомобіль Форд р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5163309, що виданий ПрАТ "СК "Галицька". З метою отримання компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків, [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» надавши заяву на виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку спричиненого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу в результаті ушкодження транспортного засобу Мазда р.н. [NUMBER] складає 60 553 грн.09 коп. За складання даного звіту [PERSON] сплатив 2 000 грн. Враховуючи те, що ПрАТ «СК «Галицька» так і не здійснила [PERSON] виплату страхового відшкодування, позивач просить суд стягнути із [PERSON] , як заподійовича шкоди, спричинені матеріальні збитки. Моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., позивач обґрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, його батько [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що спричинило розлад його здоров`я, та позивач змушений був доглядати свого батька у лікаря. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року, у якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, були залучені Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України. Адвокат Негробов О.В., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] надав до суду пояснення, в яких виклав правову позицію сторони відповідача. Просив суд відмовити у задоволені пред`явлених позовних вимог в повному обсязі. Позиція мотивована тим, що оскільки станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу АМ/5163309 виданий ПрАТ «СК «Галицька», саме страхова компанія повинна відшкодувати спричинені збитки позивачу, оскільки розмір спричинених матеріальних збитків цілком перебуває в ліміті відповідальності страховика. Також, адвокат Негробов О.В. зазначив, що [PERSON] не було доведено належним чином факт та розмір спричиненої моральної шкоди. 16 жовтня 2020 року, представник позивача адвокат Коряков В.К. надав до суду клопотання про залучення співвідповідачів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України. Клопотання мотивовано тим, що оскільки ані ПрАТ «СК «Галицька, ані МТСБУ, після звернень позивача не здійснили останньому виплату страхового відшкодування, дані обставини розцінюються як відмова у виплаті страхового відшкодування. Позовні вимоги були уточнені, прохальну частину позову, адвокат Кошовий В.К. виклав у наступній редакції: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; солідарно стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» та МТСБУ на користь [PERSON] 62 553,09 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року, у співвідповідачів, були залучені Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України. 03 лютого 2021 року до канцелярії суду надійшов відзив МТСБУ, згідно якого відповідач просив суд, в частини вимог, щодо стягнення з МТСБУ на користь [PERSON] - відмовити в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що оскільки на теперішній час ПрАТ «СК «Галицька» є діючою юридичною особою, згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ відсутній обов`язок здійснити позивачу виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Галицька» про дату та час розгляду даної справи повідомлена належним чином. Будь-яких заяв по суті справи, або будь-яких зав чи клопотань від ПрАТ «СК «Галицька» до суду не надходило. Представник позивача та представники відповідачів [PERSON] та МТСБУ надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути дану справу та ухвалити по справі рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином,суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані учасниками справи заяви по суті справи та наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] 14 травня 2019 року о 09 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем "Форд", д/н [NUMBER] , рухалась в районі буд. № 106-а по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем "Мазда", д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду в попутному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. [PERSON] з`явилась до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення визнала в повному обсязі та щиро розкаялась. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року по справі 201/5953/19 [PERSON] було визнано винною у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Постанова суду набрала чинності 19.06.2019 р. та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень. На день ДТП автомобіль "Форд", д/н [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5163309, що виданий ПрАТ "СК "Галицька". Як вбачається із копії даного полісу, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн., розмір франшизи складає 2 000 гривень. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач 15 травня 2019 року надав до ПрАТ «СК «Галицька» заяву на виплату страхового відшкодування, а відповідачка [PERSON] - повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу № 52/05/19 від 05.06.2019 р. складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Мazda 626 р.н. [NUMBER] складає 60 553,09 грн. Даний звіт про оцінку було складено на замовлення [PERSON] , за складання якого позивач сплатив 2 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «Галицька» не надала суду належних доказів, на підставі яких можливо встановити, що страхова компанія виконала свої обов`язки, передбачені п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ "СК "Галицька" за полісом АМ/5163309 становить 100 000 грн., а розмір матеріального збитку, що був спричинений позивачу в результаті настання страхового випадку не перевищує встановлену страхову суму, з урахуванням вимог ст. 6, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Галицька» повинна була здійснити позивачу виплату страхового відшкодування, яка розраховується як різниця між розмір спричиненого матеріального збитку, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу № 52/05/19 від 05.06.2019 р., та розміру франшизи встановленою у полісі АМ/5163309, тобто 58 553,09 грн. (60 553,09 грн. - 2 000 грн. = 58 553,09 грн.). Окрім цього, враховуючи те, що відповідач ПрАТ «СК «Галицька» не надала до суду доказів того, що на виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страхова компанія направила свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу Мазда р.н. [NUMBER] , страховик повинен відшкодувати позивачу понесені ним витрати в розмірі 2 000 грн. на проведення оцінки. Відповідно до підпункту ґ) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом зокрема у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З матеріалів даної справи вбачається, що позивач не надав до суду належні докази, на підставі яких можливо встановити, що ПрАТ «СК «Галицька», станом на день розгляду справи, у встановленому чинним законодавством України порядку, було визнано банкрутом та/або ліквідовано. Також, позивачем не було доведено належними доказами того, що відповідач МТСБУ, всупереч підпункту ґ) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» відмовило йому у відшкодуванні спричиненої шкоди. Вищенаведене дає змогу суду дійти висновків, про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Галицька» та МТСБУ. Суд вважає що вимоги позивача до МТСБУ не підлягають задоволенню через їх передчасність та відсутність відповідних правових підстав згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Натомість, з матеріалів даної справи чітко вбачається, що саме ПрАТ «СК «Галицька», згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», повинна була здійснити позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 58 553,09 грн. та компенсувати позивачу витрати на проведення оцінки в розмірі 2 000 грн. У відповідності із ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Відповідно до п. 3 вищезазначеної Постанови Пленуму - "...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб ". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь, з відповідачки [PERSON] , моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачка [PERSON] , хоча і є особою відповідальною за спричинення збитків позивачу, проте не з її вини, спричинена шкода не була відшкодована страховиком. Адже відповідачка [PERSON] , на думку суду, вжила усі необхідні дії, направленні на своєчасне відшкодування спричинених збитків - письмово повідомила ПрАТ «СК «Галицька» про настання дорожньо-транспортної пригоди та сплатила франшизу. Окрім цього, згідно умов ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому), страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зі змісту спеціального закону вбачається, що обов`язок компенсувати спричинену моральну шкоду покладається на страховика, з яким було укладено відповідний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У пред`явленому позові [PERSON] зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди, належним йому транспортним засобом Мазда р.н. [NUMBER] керував його батько [PERSON] , яким було отримано тілесні ушкодження у вигляді струсу мозку та забій шийного відділу хребта. Проте зі змісту описової та мотивувальної частин постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2019 року, справа № 201/5953/19, дані обставини не знаходять свого відображення. Адже водій [PERSON] був присутній під час розгляду справи про притягнення відповідачки [PERSON] до адміністративної відповідальності в порядку ст. 124 КУпАП та не повідомив суд про ці обставини. Окрім цього, надані позивачем докази не дають можливості встановити, що тілесні ушкодження, були отримані [PERSON] саме в день настання дорожньо-транспортної пригоди. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Галицька» на користь [PERSON] , понесені ним судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог, а саме: стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» судові витрати в якості компенсації сплаченого судового збору в розмірі 1 404,14 грн. Решта суми судових витрат понесених позивачем, належним чином доведена не була. Також, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, а також те, що суд відмовив у задоволені пред`явлених [PERSON] вимог щодо стягнення з відповідачки [PERSON] моральної шкоди в повному обсязі, необхідно покласти на позивача понесені відповідачкою судові витрати в розмірі 8 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial