Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що 21.04.2016 року між Кредитною спілкою "Сімейна позика" (надалі - Позивач/Кредитор) та [PERSON] (надалі - Відповідач/Боржник) було укладено Договір № 199/16- 12072/01 про надання споживчого кредиту члену кредитної спілки "Сімейна позика" (надалі - Договір). У відповідності до п.п. 1.1., 2.2. Договору Позивач надав Відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 10 000 грн. зі сплатою відсотків по ньому в розмірі 17 % річних та 1,5 % щомісяця від суми кредиту, строком погашення не пізніше 21.04.2018 року. Факт видачі кредиту підтверджується видатковим ордером. Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання за Договором перед Відповідачем. Проте, в порушенні умов Договору, Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту. Невиконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором призвело до порушення ним прав та інтересів Позивача. Згідно п.п. 2.5, 2.6 Договору, при затримці сплати кредиту і відсотків по ньому, цей Договір вважається таким, що має підвищений ступінь ризику, і в цьому випадку, починаючи з наступного дня після 21-го числа відсотки за користування кредитом встановлюються в розмірі 0,3% від суми кредиту за кожен день прострочення порівняно з п. 2.3. Договору. Таким чином, станом на 30.06.2017 року у Позичальника заборгованість за Договором становить 22 437,67 грн., з якої тіло кредиту - 10 000 грн. та відсотки - 12 437,67 грн. 08.11.2017 року представником Кредитної спілки «Сімейна позика» було подано уточнюючу позовну заяву, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що договір № 199/16-12072/01 від 21.04.2016 року, укладений між Позивачем та Відповідачем не розірваний, з моменту подачі позовної заяви до Ірпінського міського суду Київської області пройшло майже чотири місяці, то Позивач вважає за потрібне збільшити позовні вимоги. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості за Договором від 24 жовтня 2017 року, за кредитним договором № 199/16-12072/01 від 21.04.2016 року, сума боргу Відповідача перед Позивачем станом на 24 жовтня 2017 року становить 25 917,67 грн., з якої тіло кредиту - 10 000,00 грн. та відсотки - 15 917,67 грн. 29.05.2018 року представником Кредитної спілки «Сімейна позика» було подано уточнюючу позовну заяву, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що договір № 199/16-12072/01 про надання споживчого кредиту від 21.04.2016 року, укладений між Позивачем та Відповідачем не розірваний, з моменту подачі позовної заяви до Ірпінського міського суду Київської області пройшло близько 10 місяців, то Позивач вважає за потрібне збільшити розмір позовних вимог. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості за кредитом по договору № 199/16- 12072/01 про надання споживчого кредиту від 21.04.2016 року, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 16.04.2018 року становить 31 137,67 грн., з якої основний борг (тіло кредиту) - 10 000,00 грн. та відсотки - 21 137,67 грн. Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 31 137,67 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти проголошення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи, шляхом направлення повістки поштовим зв`язком за місцем реєстрації та оголошенням на сайті Ірпінського міського суду Київської області, відзиву за позовну заяву до суду у встановлений строк не надано, а також враховуючи, що позивач не заперечує проти прийняття по справі заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що 21.04.2016 року між Кредитною спілкою "Сімейна позика" (надалі - Позивач/Кредитор) та [PERSON] (надалі - Відповідач/Боржник) було укладено Договір № 199/16- 12072/01 про надання споживчого кредиту члену кредитної спілки "Сімейна позика" (надалі - Договір). У відповідності до п.п. 1.1., 2.2. Договору Позивач надав Відповідачу грошові кошти у кредит в сумі 10 000 грн. зі сплатою відсотків по ньому в розмірі 17 % річних та 1,5 % щомісяця від суми кредиту, строком погашення не пізніше 21.04.2018 року. Також, у судовому засіданні встановлено, 29.05.2018 року представником Кредитної спілки «Сімейна позика» було подано уточнюючу позовну заяву, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що договір № 199/16-12072/01 про надання споживчого кредиту від 21.04.2016 року, укладений між Позивачем та Відповідачем не розірваний, з моменту подачі позовної заяви до Ірпінського міського суду Київської області пройшло близько 10 місяців, то Позивач вважає за потрібне збільшити розмір позовних вимог. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості за кредитом по договору № 199/16- 12072/01 про надання споживчого кредиту від 21.04.2016 року, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 16.04.2018 року становить 31 137,67 грн., з якої основний борг (тіло кредиту) - 10 000,00 грн. та відсотки - 21 137,67 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, боржник, зобов`язаний повернути кредиторові грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У договорі від 21.04.2016 року (а.с. 4) процентна ставка не зазначена. Крім того, у цьому договорі, підписаному сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Кредитна спілка, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» . Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору». Таку правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17,провадження №14-131цс19. Згідно п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. В судовому засіданні встановлено, що представник кредитної спілки звернувся з позовом про стягнення заборгованості в сумі 22 437, 67 грн., а в подальшому, уточнив позовні вимоги, збільшивши суму боргу на 25 17, 67 грн., а в подальшому на 31 137,67 грн., т.я. позов подано до суду, а договір не розірваний, тому позивач продовжує нараховувати відсотки по за Договором, який позивач вважає не розірваним. Враховуючи викладені обставини, суд задовольняє позовні вимоги позивача, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором № 199/16-12072/01 від 21.04.2016 року у сумі 31 137,67 грн., судові витрати 1 762,00 грн. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved