Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Гупал Р.М., звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики №23/03/18-9 від 23.08.2018 у сумі 497 738 грн. 03 коп., з яких 112 366,88 грн. сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 6742,01 грн. три проценти річних від простроченої суми, 378629,14 грн. сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у сумі 4977,39 грн. В обґрунтування\~\~заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що [PERSON] 23.08.2018 було надано [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 103734 грн 01 коп, що за курсом НБУ (1 долар США = 27,885488 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 3720 доларів США 00 центів., які вона зобов`язалася повернути 23.12.2018, що підтверджується п. 5 Договору Позики від 23.08.2018 № 23/08/18-9. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 9 Договору позики, позивачем здійснено розрахунок 1 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, з розрахунку - 1 % за кожен день від простроченої суми, що складає 378629,14 гривень. Також, позивачем розраховано збитки від інфляції, що, виходячи з суми заборгованості 103734,01 гривень та періоду розрахунку - з 24.12.2018 по 23.12.2020, становить 8632,87 гривень та 3% річних від простроченої суми, що, виходячи з суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції 112366,88 гривень та періоду розрахунку - з 24.12.2018 по 23.12.2020, становить 6742,01 гривень За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 497738 грн. 03 коп.. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А, Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачів у справі та 11.01.2021 отримано відповідну довідку (а.с.24). Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 497738 грн. 03 коп., що не перевищує двохсот п`ятдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.25). Одночасно із поданням позовної заяви, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити [PERSON] здійснювати відчуження у будь- який спосіб: 2/3 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та накласти арешт на автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску. [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 24.12.2020 заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 11.01.2021 заяву\~представника позивача [PERSON] адвоката Гупал Романа Миколайовича про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, шляхом: - накладення арешту на легковий автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); - накладення арешту на легковий автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску, [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за Приватною фірмою «ЕЛІНА» (код ЄДРПОУ 14108190, місце знаходження: 61007, м.Харків, вул.Другої П`ятирічки, 1, корпус Г, кв.20), у задоволенні заяви в частині заборони [PERSON] здійснювати відчуження у будь- який спосіб: 2/3 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відмовлено (а.с.47-48). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористалась. Судові засідання, призначені на 10.02.2021, 22.03.2021, 07.04.2021, 30.04.2021 було відкладено за клопотаннями відповідача [PERSON] . Судове засідання, призначене на 18.05.2021 відкладено за клопотанням [PERSON] у зв`язку з відрядженням відповідача. У судове засідання позивач не з`явилась, представником позивача 28.05.2021 подано до суду заяву, де зазначив, що йому надано для ознайомлення клопотання відповідача [PERSON] щодо перенесення судового засідання для збору додаткових доказів, однак представник вважає дане клопотання необгрунтованим. Вказує, що [PERSON] не надавала відзиву на позовну заяву, неодноразово подавала клопотання про відкладення судових засідань, що свідчить про зловживання останньою своїми процесуальними правами та намагання затягнути строки розгляду справи. З урахуванням викладеного, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення у справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.80). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку (а.с.78), до суду 27.05.2021 надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.79). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито ще 11.01.2021, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи подавались 05.02.2021, 06.04.2021, 29.04.2021, 13.05.2021 та 27.05.2021 відповідно. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачем не обгрунтовано подане клопотання про відкладення судового засідання, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 28.05.2021, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом\~строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 23 серпня 2018 року між [PERSON] (надалі позивач, позикодавець) та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики № 23/08/18-9 (надалі Договір позики), предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 103734 (сто три тисячі сімсот тридцять чотири) гривні 01 копійка, що за курсом НБУ (1 долар США = 27,885488 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 3720 (три тисячі сімсот двадцять) доларів США 00 центів (а.с.7-8). Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана позичальником до моменту підписання договору в повному обсязі, що підтверджується розпискою [PERSON] від 23.08.2018, виданою позивачеві. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 23 грудня 2018 року включно. Відповідно до п.7 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Згідно п.12 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, а також розпискою про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником, позикодавець має передати йому розписку про отримання позики. Відповідно до п. 14.2. Договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики, Договору застави. Відповідно до п. 14.4. Договору позики, у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Відповідно до п. 8 Договору позики, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99\~Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Судом встановлено, що предметом Договору позики 23/03/18-9 від 23.03.2018 є сума у національній валюті 103734,01 гривень. Частиною 1 ст.\~1050\~ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 ст.\~625\~ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1\~Закону "Про\~індексацію грошових\~доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: IIс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат, зазначеним позивачем. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики та сукупний індекс інфляції за період неповернення цієї частини позики, інфляційні втрати складають загальну суму 8632,87 гривень. У межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики від 23.08.2018 №23/08/18-9 є безпроцентним договором. Отже, у зв`язку з неправомірним виростанням відповідачем грошових коштів у період з 23.12.2018 по 23.12.2020, [PERSON] має сплатити 3% річних. Разом з тим, суд не погоджується з зазначеною позивачем сумою розрахунку 3% річних. Так, позивачем наведено розрахунок з суми боргу з урахування з урахуванням індексу інфляції 112366,88 грн, разом з тим такий розрахунок має відбуватися від суми заборгованості 103734,01 грн. Відсоткова ставка 3% річних розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики 3% річних складають 6232,75 грн. Що стосується стягнення 1 % від суми позики за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно п. 9 Договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних за весь час прострочення, а також 1 відсоток від простроченої суми за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. За несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, що передбачено п.9 Договору позики. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання». Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків». Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року N\~211\~"Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2" на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. При таких обставинах, суд вважає, що відповідач має обов`язок щодо сплати процентів за несвоєчасне повернення коштів за період з 24.12.2019 по 12.03.2020, що складає загальну суму 82987,21 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики складає 201586,84 гривень, з яких: 103734,01 гривень - сума основного боргу, 8632,87 гривень - інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, 6232,75 3% відсотки річних, 82987,21 гривень - 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання до введення карантину на території України. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн., та судового збору суд зазначає наступне. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги N б/н від 15.09.2020 (а. с. 13-15), додаток до договору від 15.12.2020 (а.с.16), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] (а. с. 18) та ордер, виданий адвокатом (а. с. 17). Відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020, Адвокат Гупал Р.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник [PERSON] зобов`язана оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. За правову допомогу, передбачену Договором Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком від 15.12.2020 до цього Договору. Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. Згідно з додатком до договору про надання правової допомоги б/н від 15.12.2020 орієнтовна вартість послуг складає 15\~000,00 грн. Крім того, за прийняття Адвокатом участі у судових засіданнях, Клієнтом додатково сплачується 3000 грн. 00 коп. за кожний судодень. Відповідно до матеріалів справи адвокат приймав участь у 4 судових засіданнях. Також, у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Згідно з актом наданих послуг від 23.12.2021 загальна сума послуг з надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) становить 7000,00 грн, яка складається з консультації з клієнтом з вивченням відповідних документів, юридичного аналізу законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві та підготовки та подачі позовної заяви, підготовки та подачі заяви про забезпечення позову (а. с. 20)). До вартості послуг не включено участь адвоката у судових засіданнях. Судом встановлено, що [PERSON] є адвокатом в розумінні\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю ЛГ №000184, інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19). Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у\~справі "East/West\~Alliance\~Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269). За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, N 922/445/19 від 03 жовтня 2019 р.). З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 18000,00 грн., у зв`язку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 7290 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18 000/100*40,5% = 7290). Крім того, як встановлено судом, відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 15.12.2021 у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Отже, за розрахунком суду 5% від суми 201586,84 грн становить 10079,34 грн. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17369,34 грн. (7290+10079,34). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 4977 грн. (а. с. 4), заявлені позовні вимоги задовольняються на 40,5 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2015,84 грн. сплаченого судового збору (4977,39/100*40,5 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial