Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

24.07.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 09.07.2014 року він уклав з відповідачем договір № 010557 фінансового лізингу з додатками. Предметом укладеного договору лізингу є трактор МТЗ 82.1, який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк, визначений договором. Посилаючись на те, що договір лізингу нотаріально не посвідчений, діяльність, якою займається відповідач, є нечесною підприємницькою практикою, такою, що вводить споживачів в оману, тому укладений договір не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 220 ЦК України і є нікчемним, просив визнати вказаний договір недійсним та стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на свою користь грошові кошти в розмірі 24000 грн., сплачені на виконання нікчемного договору, як комісія за організацію договору. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити. Також позивач пояснив, що представники відповідача повідомили йому, що після сплати 10% вартості трактору він зможе отримати трактор. 09.07.2014 року він сплатив на вказаний відповідачем рахунок вказану суму коштів, надав відповідачу квитанцію, але відповідач відмовився виконувати умови договору, посилаючись на те, що він повинен сплатити 50% вартості предмету лізингу, а сплачена ним сума - це комісія за організацію та оформлення договору. Вважає, що відповідач ввів його в оману щодо умов виконання взятих на себе зобов'язань. Відповідач в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Представником відповідача подано до суду заперечення, в яких зазначено, що спірний договір є дійсним в силу дотримання вимог закону про його письмову форму та досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов, що підтверджується підписами у договорі, крім того, вказаний договір не підлягає нотаріальному посвідченню; посилання позивача на те, що у оскаржуваному договорі відсутні такі обов'язкові умови, як складові лізингових платежів, не зазначено, у кого саме буде придбано товар, не визначений конкретний порядок та місце поставки товару, не зазначений порядок страхування предмету договору є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки вказані умови зазначені в договорі. Просить відмовити у позові. Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2014 року між ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та позивачем було укладено договір № 010557 фінансового лізингу. Відповідно до п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 82.1, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 240000,00 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору). Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. 09.07.2014 року позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 24000,00 гривень як комісію за організацію договору. Ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг"). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Суд вважає, що умова, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізингодавець на момент укладення договору не може передбачити, в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить, коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар тощо. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу. Посилання позивача на відсутність у договорі конкретних визначень та розмірів лізингових платежів як підстави для визнання договору нікчемним є необґрунтованим, оскільки ст. 8 спірного договору чітко визначено поняття «Лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були обраховані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 ст. 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Договором фінансового лізингу чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що укладений договір лізингу відповідає усім вимогам закону, його нотаріальне посвідчення не вимагається, а відповідач мав право на укладення договору, оскільки згідно довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг , ФЛ № 486 від 11 вересня 2012 року ТОВ «Лізінгова компанія «Автофінанс» має право надавати послуги з фінансового лізингу, крім того, договором передбачено, що комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач під час попередніх переговорів ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, суд не бере до уваги, оскільки вказана обставина не підтверджена належними доказами. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed