Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

02 липня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області та [PERSON] в якій просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю 1 місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 15.10.2017р. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.10.2017р. померла її мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме частку в житловому будинку та земельну ділянку в с. Жовтанці по вул. Малий Кут, 21. Покійна хоч і залишила заповіт на випадок своєї смерті, однак вона, позивачка, має право на обовязкову частку, так як вона є непрацездатною донькою спадкодавця. З метою оформлення своїх спадкових прав, вона у травні 2018 року звернулась до [PERSON] сільської ради, однак у прийнятті заяви про прийняття спадщини їй було відмовлено, бо нею пропущено строк для прийняття спадщини. Проте, такий строк нею було пропущено з поважних причин, так як 22.09.2017р. вона отримала кістковий перелом правої гомілки зі зміщенням уламків і в її віці 67 років процес зростання кістки затягнувся на довго. Окрім того, вона постійно проживала в місті Львові, а місцем відкриття спадщини є с. Жовтанці Камянка-Бузького району Львівської області, і вона не мала можливості за такого стану здоровя здолати цю відстань. Відтак, просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву заперечила позовні вимоги повністю та пояснила, що покійна [PERSON] була її бабцею та склала заповіт на її імя на все майно і вона звернулася до нотаріальної контори за оформленням таких прав. Вважає, що позивачка не навела достатніх поважних причин для того, щоб їй визначити додатковий строк для прийняття спадщини, а доказ захворювання позивачки датовані ще до моменту завершення строку для прийняття спадщини, а тому такий строк пропущено без поважних причин. Відповідач [PERSON] сільська рада Камянка-Бузького району Львівської області до суду не забезпечила свого представника, відзиву на позовну заяву не надала. Ухвалою суду від 24.07.2018р. відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. 10.08.2018р. та 18.09.2018р. [PERSON] до суду направила відзив на позовну заяву позивача. 21.09.2018р. позивачка подала суду заяву про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 26.09.2018р. заяву позивача про зміну підстав позову прийнято до розгляду, а справу призначено до судового слухання. 09.10.2018р. до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] в якій вона просила справу слухати без її участі, проти позовних вимог заперечила. Заслухавши учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 18.12.1950р. і її матірю є [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про її народження серії ГД №592695 від 12.02.1958р. (а.с. 5). У результаті укладеного шлюбу 17.09.1970р. прізвище позивачки було змінено з дівочого "Горбань" на "Пшик", що доводиться копією свідоцтва про одруження серії І-АБ №321101 від 17.09.1970р. (а.с. 6). 15 жовтня 2017 року померла [PERSON], що доводиться свідоцтвом про її смерть серії І-СГ №484495 від 18.10.2017р. (а.с. 7). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 20.12.2011р., який був посвідчений секретарем Жовтанецької сільської ради, за яким все своє майно заповіла онуці [PERSON] 19.01.1988р.н. (а.с. 28). Як доводиться копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ №213511 від 02.09.2013р. відповідачка [PERSON] змінила прізвище з дошлюбного "Горбань" на "Магеровська" (а.с. 33). Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 13.04.2018р. доводиться, що після смерті [PERSON], яка померла 15.10.2017р., заведено спадкову справу в Камянка-Бузькій державній нотаріальній конторі (а.с. 31). Також, як встановлено судом, позивачка [PERSON] 22.09.2017р. була на прийомі в Міському травматологічному пункті №2 з приводу перелому правої гомілки зі зміщенням уламків і вона скерована на амбулаторне лікування, що доводиться довідкою лікаря (а.с. 9). А як видно із інших медичних документів, позивачка регулярно проходила обстеження лікаря (а.с. 10-13). Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки і часто буває у неї вдома. Підтвердила, що позивачка дійсно мала перелом ноги і їй накладали гіпс, який зняли у січні 2018 року. Розглядаючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Спірні правовідносини регулюються Книгою шостою ЦК України "Спадкове право". Із встановлених судом обставин справи видно, що позивача [PERSON] є спадкоємцем по закону до майна покійної [PERSON], так як є її донькою, а відповідачка [PERSON] є спадкоємцем по заповіту, так як покійна [PERSON] склала заповіт на її імя. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Тому, відповідачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом до майна покійної [PERSON] Водночас, судом встановлено, що [PERSON] будучи спадкоємцем по закону першої черги є непрацездатною, так як їй на момент смерті спадкодавця виповнилося 66 років і вона досягнула граничного пенсійного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, [PERSON] дійсно має право на обовязкову частку в спадковому майні, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] навіть за умов наявності заповіту на імя відповідачки [PERSON] Однак, право на прийняття спадщини врегульовано ЦК і таке не становить будь-якого спеціального порядку для категорії спадкоємців, до якої належить позивачка, зокрема ч. 4 ст. 1268 ЦК не поширюється на позивачку. Відтак, для прийняття спадщини позивачці необхідно було вчинити дії визначені ч. 1 ст. 1269 ЦК подати заяву про прийняття спадщини, так як із спадкодавцем вона разом не проживала. А відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Такий строк позивачка пропустила. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як на причину пропуску строку для прийняття спадщини позивачка вказує перелом, який вона отримала 22.09.2017р., тобто ще до моменту смерті матері, яка померла 15.10.2017р. Однак, суд дослідивши всі обставини справи вважає, що така обставина не унеможливлювала подачу заяви про прийняття спадщини, так як за показами свідка [PERSON] та самої позивачки [PERSON], гіпс з ноги їй було знято в січні 2018 року, а строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривав з 16.10.2017р. до 16.04.2018р. Тобто, обставини на які покликається позивачка як на непереборні, перестали існувати ще в межах строку для прийняття спадщини, а тому такі не можуть бути підставою для поновлення строку для прийняття спадщини. Крім того, суд відхиляє покликання позивачки на поганий загальний стан здоровя, який унеможливлював подачу такої заяви, так як така обставина не доведена належними доказами. Водночас судом із матеріалів справи встановлено, що не заперечується позивачкою, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні і регулярно (орієнтовно один раз в місяць), після отриманого перелому ноги, відвідувала лікаря, а саме 26.09.2017р., 24.10.2017р., 24.11.2017р., 12.12.2017р. (а.с. 10-13). Отже, позивачка мала змогу переміщатися з дому до певного пункту призначення, а з врахуванням того, що місцем проживання позивачки є місто Львів, то суд дійшов до висновку, що вона мала безперешкодну можливість подати до будь-якого нотаріуса заяву про прийняття спадщини. На підстав наведеного, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України необхідно вирішити питання судових витрат.

Outcome: dismissed