Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У травні 2011року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив встановити факт належності на праві власності [PERSON] 20/100 частин будинку з надвірними та побутовими спорудами по [ADDRESS] та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на зазначене майно після померлого [PERSON] 07.09.2012 року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою: [ADDRESS] на місці розташування будівель та споруд літ. «А» 2-1 - кухні площею 9,8 кв.м; 2-2 - житлової кімнати площею 10,4 кв.м; літ. «Б» 1-1 - жилої кімнати площею 9,8 кв.м; «б3» - веранди; «б2» - веранди; «б6» - веранди; літ. «К» - літньої кухні, зазначених у технічній документації на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] станом на 1999 рік (т.1, а.с. 169). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013 року (т.2, а.с. 72) позов третьої особи [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.11.2013 року (т.2, а.с. 170-171) ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013 року, якою позов третьої особи [PERSON] залишено без розгляду, скасовано, справу в цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2013року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2013року, позов [PERSON] було задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2013року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.12.2013року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 10.05.2015 року представник позивача [PERSON] подав суду уточнений позов, в якому просив встановити факт належності на праві власності [PERSON] 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по [ADDRESS] що складається з літ. «А» загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, у літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, літня кухня літ. «К», а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON] на 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по [ADDRESS] що складається з літ. «А» загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, у літ. «Б» загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, літня кухня літ. «К» (т.5, а.с. 262). Протокольною ухвалою суду від 26.05.2015 року (т.5, а.с. 285) [PERSON] було залучено до участі у справі в якості співвідповідача за позовом [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що на підставі договору міни від 19.12.1995 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] отримав у власність 6/25 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] Відповідно до заповіту від 03.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] заповів усе своє майно батькові позивача [PERSON]. Позивач також вказує, що [PERSON] помер [INFO] року. 18.03.1999 року [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Третьої Сумської державної нотаріальної контори. Крім того, згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації №1839 від 04.11.1999 року про затвердження перерахунку ідеальних часток в домоволодінні [ADDRESS], за [PERSON] визначено 20/100 частин зазначеного домоволодіння. Таким чином позивач стверджує, що його батько [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], та вона йому належала з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до заповіту від 28.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №1139, та на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 28.07.2009 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №301/09-02-14 до майна померлого [INFO] року [PERSON] Позивач вказує, що він є спадкоємцем [PERSON], який помер [INFO] року, але оформити право власності на спірну частину домоволодіння у нотаріальній конторі в порядку спадкування позивач не має можливості, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у задоволенні позову третьої особи [PERSON] просив відмовити. [PERSON] позов [PERSON] не визнав, звернувся до суду із вищевказаним позовом до Одеської міської ради, [PERSON], вимоги якого обґрунтовував тим, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Одеською міською радою 12 квітня 2001 року належить земельна ділянка площею 0,0442 га за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] вказує, що на даній земельній ділянці знаходяться будівлі та споруди, які належать йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2000 року та на підставі договору дарування від 03.09.1999 року. [PERSON] посилається також на те, що на момент приватизації його земельної ділянки на ній знаходилося багато будівельного сміття, на яке зараз [PERSON] просить визнати право власності в порядку спадкування. [PERSON] стверджує, що на місці будівельного сміття ним було здійснено нове будівництво будівель і споруд на приналежній йому земельній ділянці та, посилаючись на положення ст. 376 ЦК України, наполягає на задоволенні позову. У судовому засіданні представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, а у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, неодноразово належним чином сповіщалися судом про дату, час та місце слухання справи. Вислухавши пояснення представників [PERSON] та [PERSON], показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову у задоволенні позову третьої особи, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні на підставі договору міни від 19.12.1995 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] отримав у власність 6/25 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] (т.1, а.с.7). Відповідно до заповіту від 03.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] (т.1 а.с.8). [PERSON] помер [INFO] року, про що суду надано свідоцтво про смерть, серії І-БП №046469, видане 22.09.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківської районної в м. Суми ради (т.1, а.с.9). 18.03.1999 року [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Третьої Сумської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.10), дану заяву було долучено до спадкової справи №268/99 до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] (т.1 а.с.11). Судом також встановлено, що згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації №1839 від 04.11.1999 року про затвердження перерахунку ідеальних часток в домоволодінні [ADDRESS], [PERSON] належить 20/100 частин зазначеного домоволодіння (т.1 а.с.78). Правоустановчий документ на 20/100 домоволодіння [PERSON] не мав можливості одержати, оскільки помер [INFO] року, а розпорядження Київської районної адміністрації №1839 було прийнято вже після його смерті - 04.11.1999 року. Враховуючи принцип дії законів у часі, суд зазначає, що на момент відкриття спадщини до майна померлого [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], та вона йому належала з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця [PERSON] Даний факт встановлюється судом виключно у мотивувальній частині рішення, оскільки він має правове значення для правильного вирішення даної справи, однак у резолютивні частині рішення суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про встановлення факту належності на праві власності [PERSON] 20/100 частин домоволодіння з надвірними та побутовими спорудами по [ADDRESS] оскільки [PERSON] помер [INFO] року, а встановити факт належності померлій особі на праві власності частини домоволодіння суд не може, на що звертав увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09.04.2014 року (т.3, а.с. 27), висновок якого є обов'язковим для суду першої інстанції в силу вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України. Судом також встановлено, що відповідно до заповіту від 28.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] (т.1 а.с.13). [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №1139, про що суду надано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] видане [INFO] року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції (т.1 а.с.14). На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 28.07.2009 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №301/09-02-14 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (т.1 а.с.57-74), з матеріалів якої вбачається, що [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадщині, відмовилась на користь сина [PERSON] Згідно з інформаційними відомостями станом на 28.12.2011 року, наданими КП "ОМБТІ та РОН" на запит суду, право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за: [PERSON] - на 29/50 частин; [PERSON] - на 7/100 частин та на 10/100 частин; [PERSON] - на 21/50 частин; [PERSON] - на 7/100 частин; [PERSON] - на 10/100 частин; [PERSON] - на 20/100 частин (т.1 а.с.114-115). Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. З урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо необхідності перевірки судом розміру часток [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні, викладених в ухвалі від 09.04.2014 року, судом було витребувано з КП «БТІ» Одеської міської ради інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (т.3, а.с. 119-252, т.4, а.с. 1-229, т.5, а.с. 1-241), а також витребувано з Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції інформаційну довідку щодо вказаного домоволодіння (т.3, а.с. 94-96). Згідно інформаційної довідки Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо співвласників домоволодіння [PERSON] та [PERSON] та розміру їх часток. Враховуючи, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація лише щодо права власності, яке реєструвалося починаючи з 2004 року, суд виходить також з відомостей інвентаризаційної справи на домоволодіння та наданих у довідці КП «ОМБТІ та РОН» (т.1 а.с.114-115). Третьою Сумською державною нотаріальною конторою на усний запит позивача [PERSON] надано письмову відповідь, вих. №413/02-14 від 10.04.2012 року, про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки немає правовстановлюючого документу на житловий будинок, та рекомендовано звернутись до суду (т.1 а.с.135-136). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. У судовому засіданні представник [PERSON] стверджував, що в натурі частки домоволодіння, яка належала померлому [PERSON] не існує, оскільки ці приміщення та будівлі були повністю реконструйовані [PERSON] В ході первісного судового розгляду по справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу. З висновку №388 від 21.03.2013 року (т.2 а.с.11-35) вбачається, що на момент обстеження будівлі, які входять у склад 6/25 або 20/100 частин домоволодіння по вул. Фонтанська дорога, 141, отримані [PERSON] згідно з договором міни від 19.12.1995 року, укладеним між ним та [PERSON], та зареєстрованим в БТІ 20.12.1995 року, існують в наступному складі: - в літ. "а" - " 2-1" - кухня площею 9,8 кв.м., " 2-2" - житлова площею 10,4 кв.м.; - в літ. "Б" - 1-1 - житлова площею 9,8 кв.м., 1-2 - житлова площею 9,9 кв.м., розташована на місці веранди "б3", приміщення, праворуч від житлової 1-1, на місці веранди "б3" та "б6"; - літня кухня літ. "К". Висновки експерта спростовують твердження представника [PERSON] та показання свідків [PERSON], [PERSON] щодо фактичного руйнування частки домоволодіння [PERSON], перетворення його споруд на будівельне сміття та нове будівництво [PERSON] на місці цих приміщень. За даними Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції домоволодіння за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 205,8 кв.м, житлову - 106,4 кв.м. Підсумовуючи викладене, суд частково задовольняє позов [PERSON] та визнає за ним право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 205,8 кв.м., житловою площею 106,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON] та визнання за ним права власності на підставі ст. 376 ЦК України на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою: [ADDRESS] на місці розташування будівель та споруд, які за життя належали [PERSON], суд зазначає, що задоволення первісних позовних вимог [PERSON] виключає можливість задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Застосувати до спірних правовідносин ст. 376 ЦК України неможливо, оскільки це призведе до порушення спадкових прав [PERSON] Крім того, згідно п. 9 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. В матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] до компетентного державного органу із заявою про прийняття спірного об'єкта до експлуатації. Враховуючи викладене, позов третьої особи [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати [PERSON] не відшкодовуються. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем [PERSON] не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: partial