Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся\~ до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» (далі-відповідач) про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з метою придбання міні трактора «Джинма -264» 2014 року випуску, вартістю 65\~000 гривень, він з відповідачем 01 грудня 2017 року уклав договір № 005483. Проте представник відповідача діючи умисно, з метою обману внесла до вищевказаного договору фінансового лізингу іншу інформацію про предмет договору та умови його придбання позивачем. В умовах договору вказала, що продається в лізинг трактор «Jinma-804», вартістю 650\~000 гривень, а не міні - трактор «Джинма-264», вартістю 65\~000 гривень. Позивач не прочитавши умови договору підписав його та сплатив по квитанції суму коштів у розмірі 65\~000 гривень та 650 гривень комісії банку, вважаючи, що він проводить оплату за придбаний ним міні трактор. Проте відповідач предмет договору лізингу позивачу не передав, по різним причинах відмовляв позивачу показати придбаний ним трактор. Не отримавши вказаний транспортний засіб позивач зрозумів, що його обманули, 12.12.2017 року звернувся до відповідача із заявою про повернення йому сплачених коштів в розмірі 65\~000 гривень. На що йому було відмовлено та пояснено, що 65\~000 гривень, які сплатив позивач, є комісією за організацію договору, а тому у випадку розірвання договору вказана сума не повертається. 14 березня 2018 року до суду надійшла заява від позивача про збільшення позовних вимог в якій він просить збільшити позовні вимоги та додаткового стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 11\~000 гривень за надання правової допомоги, а всього стягнути з відповідача на свою користь 81\~650 гривень 00 копійок. \~ \~ \~ \~ \~Позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005483 від 01 грудня 2017 року укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» та стягнути з відповідача грошові кошти на загальну суму 81\~650 гривень 00 копійок, яка складається з: сплачених позивачем на виконання умов договору 65\~000 гривень; збитків завданих позивачу внаслідок виконання умов договору 650 гривень; грошові кошти за надання правової допомоги в сумі - 11\~000 гривень; моральної шкоди 5000 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позов в якому просив позовну заяву [PERSON] до товариства залишити без задоволення, визнати дійсним Договір фінансового лізингу № 005483 від 01.12.2017 року та справу розглядати за відсутності представника товариства. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 грудня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір № 005483 фінансового лізингу. Як вбачається з п. 3.1 вказаного договору предметом лізингу є трактор «Jinma-804» з кабіною. Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту підписання договору. Згідно додатка № 1 та № 3 до договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу трактора «Jinma-804» становить 650\~000 гривень. Але фактично [PERSON] домовлявся з ТОВ «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» про купівлю міні - трактора «Джинма-264», вартістю 65\~000 гривень 00 копійок, що підтверджується оголошенням із мережі Інтернет про продаж трактора (а.с. 12-13). Додатком № 1 та № 2 до вказаного договору визначений графік сплати першого та другого лізингових платежів. Як вбачається з заяви від 12.12.2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» з проханням повернути йому 65\~000 гривень та надав Довідку за реквізитами для поповнення у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» з номером свого рахунку. Відповідно до повідомлення № 19 від 11.01.2018 року виданого ТОВ «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН», [PERSON] відмовлено у поверненні коштів, так як 65\~000 гривень, які були ним сплачені, це згідно п. 12.12 статті 12 договору, кошти за комісію за організацію. Згідно додаткової угоди № 1 до договору фінансового лізингу № 005483 від 01 грудня 2017 року укладеної між ТОВ «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач), основний договір слід вважати розірваним за взаємною згодою сторін з моменту підписання даної додаткової угоди, також визначено, що кошти сплачені [PERSON] в сумі 65 000 гривень це за комісію за організацію та дійшли згоди, що лізингодавець поверне лізингоодержувачу 50% від комісії за організацію у розмірі 32\~500 гривень. Повернення вказаних коштів здійснюється до 06 березня 2018 року включно. Однак до цього часу кошти позивачу не були повернуті. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до п. 5.4 договору, укладеного між сторонами, розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється у додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору. Зі змісту п. 5.5 договору вбачається, що у разі невиконання лізингоодержувачем дій визначених у п. 5.4 цього договору, протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього договору. Згідно із п. 6.4 договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-яким нерухомими або рухомими об'єктами дозволяється лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмету лізингу лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок відновити й початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід'ємні поліпшення модифікації або зміни предмету лізингу повинні ставати власністю лізингодавця, підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобов'язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права відшкодовувати ці витрати за рахунок лізингових платежів. Згідно із п. 8.1 договору складові лізингових платежів та їх суми визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Так, в п. 8.2.1 договору зазначено, що перший лізинговий платіж складається та сплачується в наступний обов'язковій черговості, незалежно від призначення платежу: а. Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацією), яка розраховується у додатку № 1 до даного договору; б. Авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; в. Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору. Згідно п. 12.12 Договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Як зазначено у п. 12.13 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачу предмета лізингу у звязку із збільшенням вартості предмета лізингу відповідно до п.5.4 цього договору, лізингодавець повертає 100 % коштів від сплаченої суми авансового платежу. При цьому комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Додатки до договору фінансового лізингу є невід'ємною частиною даного договору (п. 16.11 договору). Враховуючи викладене, вищезазначені положення оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (частина перша). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 1 ст. 806 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Окрім того, у договорі фінансового лізингу та у специфікації (додаток № 3) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, представник TOB "Лізингова Компанія "ЕТАЛОН" [PERSON] у Договорі № 005483 фінансового лізингу від 01.12.2017 року вказала, що вона уклала його в місті Києві, хоча фактично він укладався в місті Житомирі по вул. Київській, 27, та що вона діє на підставі Доручення № 104 від 30 грудня 2017 року, але спірний договір укладався 01.12.2017 року, тобто на час укладання договору [PERSON] не була наділена відповідними повноваженням, що також є підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Викладені вище обставини справи щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення адміністративного платежу узгоджуються з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа № 6-2766цс-15. Визнання спірного договору фінансового лізингу з додатками недійсним є похідним для стягнення з відповідача сплачених [PERSON] коштів в розмірі 65\~000 гривень з огляду вимог статті 216 ЦК України. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів статті 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до пункту 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-276бцс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6- 1551цс16, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Договір фінансового лізингу від 01 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН», нотаріально посвідчено не було. Вищенаведені обставини свідчать про те, що з огляду на норми Закону України «Про захист прав споживачів» положення оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки містять обмеження права лізингоодержувача, як споживача послуг, крім того договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально, тому Договір підлягає визнанню недійсним. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, розмір якої позивачем визначений у сумі 5000 гривень 00 копійок, позивач посилалася на те, що внаслідок порушення його прав споживача він пережив сильні душевні хвилювання. Він приклав значних зусиль для повернення сплачених коштів, а також пережив хвилювання у зв'язку із безпідставною відмовою відповідача повертати кошти позивачу. Завдана позивачу моральна шкода полягає в тому, що у зв'язку із протиправними діями відповідача він тривалий час був позбавлений права користуватися, розпоряджатися належними йому коштами у зв'язку із чим переніс значні душевні страждання, переніс певний дискомфорт життя, моральні страждання внаслідок обману його відповідачем та неможливість забезпечення сім'ї належного рівня життя. Відповідно до положень п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~розмір\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується, що внаслідок укладення договору фінансового лізингу, до якого були включені положення, що прямо суперечать нормам\~Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася у душевних стражданнях, почутті невизначеності, неможливості розпорядитися власними коштами. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] у сумі 1000 гривень 00 копійок, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до частини третьої\~ статті 22 Закону\~ України «Про захист прав споживачів», тому судовий збір підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ЕТАЛОН», на користь держави на підставі положень частини шостої статті 141 ЦПК України\~та\~статті 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно цієї ж статті та даного\~ Закону, за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати\~ 704 гривні 80 копійок. Як вбачається з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а саме: згідно розписки (а.с. 64) адвоката [PERSON] від 05 березня 2018 року, він отримав від клієнта (позивача) [PERSON] кошти в сумі 11\~000 гривень 00 копійок за надання правової допомоги. Дані витрати підтверджуються додатковою угодою № 1 від 11.12.2017 року (а.с. 66). Також з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія» ЕТАЛОН», підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial