Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення - їдальню, що знаходиться в [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 05.06.1998 №19 ВАТ «Верховинський лісокомбінат» продав МП «Пролісок» нежитлову будівлю їдальні в с Буркут, Верховинського району. Зазначену нежитлову будівлю МП « [PERSON] » прийняло згідно накладної від 29.06.1998. Пізніше 12.10.1998 МП «Пролісок» згідно акту прийому-передачі передало йому [PERSON] , дану нежитлову будівлю їдальні в с Буркут. 11.09.2018 відповідачем Зеленською сільською радою рішенням №27, нежитловій будівлі присвоєно поштову адресу с [ADDRESS] Центро [ADDRESS] №4. Зазначив, що на даний час нежитлове приміщення є його власністю, оскільки кошти за його купівлю він вносив особисті, а згодом МП "Пролісок" передало це приміщенння йому. Однак він позбавлений можливості зареєструвати право власності на нежитлове приміщення, так як договір купівлі-продажу від 05.06.1998 не був нотаріально посвідчений, оскільки на час його укладення це не було обов`язковим. Вважає, що він правомірно набув право власності на нежитлове приміщення, оскільки згідно вимог ч.1 ст.334 ЦК України, таке було йому передано згідно акту прийому-передачі. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 14.11.2018 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Представники позивача Атаманюк Р.І., [PERSON] В.В. в судовому засідані позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснили, що не зважаючи на укладення договору купівлі-продажу між ВАТ «Верховинський лісокомбінат» та МП «Пролісок», таке є власністю позивача, оскільки саме він здійснив оплату за договором, а в подальшому МП "Пролісок" йому передало це приміщення. Крім цього, на даний час підприємство ліквідоване, а усе його майно перейшло у власність засновника, а саме [PERSON] А тому просять позов задовольнити. Представник відповідача Зеленської сільської рада Півнюк І.І. в судовому засіданні 05.03.2019 позовні вимоги визгнав. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що 05.06.1998 між ВАТ «Верховинський лісокомбінат» в особі голови правління Сінітовича [PERSON] (продавець) та МП «Пролісок» в особі директора [PERSON] (покупець) було укладено договір, згідно якого продавець продає, а покупець купує будівлю їдальні в с.Буркут. Покупець набуває право власності на будівлю їдальні в с.Буркут після оплати в касу ВАТ «ВЛК» в трьохденний термін 2055,42 грн. (а.с.16). На виконання умов даного договору [PERSON] провів оплату за їдальню в с. Буркут двома платежами в сумі 1955,42 грн. та 100 грн., що підтверджено накладними від 29.06.1998 та квитанціями прихідного касового ордеру №66, 67 від 29.06.1998 (а.с.17). В подальшому, згідно з актом прийому-передачі від 12.10.1998 МП «Пролісок» в особі директора [PERSON] , передало позивачу [PERSON] нежитлову будівлю, а саме їдальню, що знаходиться в с.Буркут, Верховинського району (а.с.11). Рішенням Зеленської сільської ради №27 від 11.09.2018 нежитловій будівлі їдальні в с.Буркут, Верховинського району, Івано-Франківської області [ADDRESS] поштову адресу присілок Центро [ADDRESS] №4, на яку 30.10.2018 позивачем виготовлено технічну документацію (а.с.10, 12-15). Згідно з технічним паспортом (а.с.12-15), випискою з інвентаризаційних матеріалів (а.с.31) на даний час нежитлові приміщення в присілку [ADDRESS] складаються їдальні площею 141,0 м.кв. та складу площею 25,2 м.кв. Право власності на спірні будівлі не зареєстровано. Відповідно до п.1 ст. 328 чинного ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Положеннями ст.\~47\~ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. ст. 227, 227-1\~ЦК УРСР зазначалося лише про нотаріальне засвідчення договорів купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином та договору купівлі-продажу будівельних матеріалів, що укладається між громадянами, крім випадків, коли продавець передає покупцеві майно разом з документом про його придбання в торговельній чи іншій організації. За таких обставин, скільки чинний на той час ЦК УРСР не вимагав обов`язкового нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нежитлового нерухомого майна, а укладений між ВАТ «Верховинський лісокомбінат» та МП «Пролісок» договір купівлі-продажу був виконаний сторонами шляхом повної сплати вартості майна та передачі майна покупцю, і на даний час обидві сторони договору, юридичні особи є ліквідованими, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 16.05.2019 та відповіддю Косівської районної державної адміністрації від 16.05.2019, тому слід дійти висновку, що МП "Пролісок" набуло прав та обов`язків власника спірного нежитлового приміщення. А враховуючи той факт, що його засновником являвся [PERSON] , до якого після ліквідації малого підприємства 24.03.2003 в силу вимог ч.12 ст.111 ЦК України перейшло право власності на майно юридичної особи, і якому актому прийому-передачі від 12.10.1998 вказане майно було передано, тому слід прийти до висновку про те, що на даний час нежитлове приміщення - їдальня, що знаходиться в [ADDRESS] [ADDRESS] належить йому на праві власності. У зв`язку із наведеним, враховуючи, що в інший спосіб на даний час позивач не в змозі реалізувати своє право щодо оформлення правовстановлюючих документів на належне йому нерухоме майно, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному об`ємі.

Outcome: approved