Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

11.03.2019 від Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.03.2006 в розмірі 120192,57 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.03.2006 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2019 має заборгованість - 120192,57 грн., яка складається з наступного: 3374,92 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 105998,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 4620,00 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн., штрафу (фіксована частина); 5699,65 грн. - штрафу (процентна складова). Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді даного позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2019 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача Савіхіна А. М. подала заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. 08.08.2019 представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що останній обов`язковий платіж відповідач здійснила 25.11.2015 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме 25.12.2015 року, за який не було внесено грошових коштів. Три роки з моменту порушення права позивача на отримання від відповідача коштів спливло 25.12.2018 року, банк звернувся до суду лише 11.03.2019 року, тобто з пропуском строку давності. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). 23.03.2006 між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 10, 11-23). У зв`язку з укладенням шлюбу 13.01.2016 прізвище відповідача змінено зі " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а. с. 41). Згідно розрахунків, наданих позивачем, за кредитним договором б/н, укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 31.01.2019 [PERSON] виникла заборгованість - 120192,57 грн., яка складається з наступного: 3374,92 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 105998,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 4620,00 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн., штрафу (фіксована частина); 5699,65 грн. - штрафу (процентна складова). (а. с. 5-9). Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, а саме заявою позичальника, випискою по рахунку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем не заперечувалося факт укладення кредитного договору з АТ КБ "ПриватБанк" та факт користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо вимоги Банку про стягнення відсотків, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року № 444/9519/12, а саме те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом з умов кредитування, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії платіжної картки за кредитним договором. Строк виданої відповідачу платіжної картки становив до останнього дня березня 2009 року, а відсотки, що заявлені позивачем до стягнення, нараховані по 31.01.2019 року, тобто поза межами строку кредитування. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна сторона не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані позивачем до матеріалів справи Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Тобто, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору банківського обслуговування і що саме з цими Умовами ознайомився відповідач, підписуючи заяву 23.03.2006. Суду не надано доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Умов, а також розміщення саме цих Умов на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акту позивача про їх затвердження та введення в дію. Умови не містять підпису відповідача, тому їх не можна з достовірністю розцінювати, як частину договору банківського обслуговування, який укладений шляхом підписання заяви від 23.03.2006. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Позивача), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування (даної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15), Верховний Суд в постановах від 25.9.2019 у справі №704/1023/16-ц, від 02.10.2019 у справі №322/1220/16, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17). Щодо строку позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У даній справі, що розглядається, строк виданої відповідачу платіжної картки становив до останнього дня березня 2009 року (а. с. 10). Позивач направив на адресу суду позовну заяву 06.03.2019. (а. с. 28). За загальним правилом, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Отже, оскільки такий договір між сторонами не підписувався, застосуванню підлягає загальний строк позовної давності, встановлений чинним ЦК України тривалістю у три роки. Переривання строку позовної давності шляхом визнання боргу позичальником через сплату нею коштів на погашення заборгованості, - судом не встановлено з виписки по рахунку, оскільки останній платіж на погашення кредиту був здійснений 25.11.2015 року. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов подано із пропущенням строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed