Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на підставі договору дарування належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] в м. Маріуполі. Судовий наказом у 2007 році з позивача було стягнуто на користь ККП "Маріупольтепломережа" суму заборгованості за користування тепловою енергією. У зв"язку із цим, постановою державного виконавця Приморського ВДВС було накладено арешт на належну їй частку квартири. У 2015 році позивачка звернулась до ККП "Маріупольтепломережа" та повністю сплатила суму боргу, після чого звернулась до Приморського ВДВС із заявою про зняття арешту. Однак їй було відмовлено, оскільки виконавче провадження зберігається три роки, а тому перевірити факт накладення арешту та підстави його накладення не виявилось можливим. За таких обставин, позивачка вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки вона позбавлена можливості розпорядитись своєю часткою майна та просила зняти арешт з належної їй 1/3 частки квартири [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позові вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач - Приморський ВДВС Маріупольського МУЮ, надали заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 23.01. 2001 року. (а.с.5) Крім того, відповідно до договору дарування 1/3 частки квартири від 06.06.2013 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 35537458 від 27.03.2015 року, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4481502 від 06.06. 2013 року, встановлено, що 1/3 частка [ADDRESS] в м. Маріуполі належить [PERSON] (а.с. 3-4,6,7) Судом встановлено, що 15.11.2007 року Приморським районним судом м. Маріуполя видано судовий наказ № 2н-2672 про стягнення з [PERSON] на користь ККП "Маріупольтепломережа" заборгованості в сумі 735,82 гривень. (а.с.2) Постановою № 2/1164 від 15.04.2008 року Приморським ВДВС було накладено арешт на майно боржника, а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, яка належить [PERSON], згідно виконавчого документу № 2н-2672. (а.с.2) Відповідно до листа ККП "Маріупольтепломережа" № 44 від 24.02.2015 року, [PERSON] заборгованості перед підприємством не має. (а.с.8) Крім того, згідно наданої відповіді Приморського ВДВС, виконавче провадження за судовим наказом № 2н-2672 знищено у зв"язку із закінченням терміну зберігання . (а.с.16) Відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України визначає право власника, якому належить право володіння, користування та розпорядженням своїм майном вільно їм розпоряджатися, тому позивач обґрунтовано звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до положень частин 1,2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Системний аналіз зазначених положень Закону дає суду підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Разом із тим, позивачка, крім як за рішенням суду, не може реалізувати своє право щодо розпорядження належною їй часткою майна, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про зняття арешту з 1/3 частки квартири [ADDRESS] м. Маріуполя, накладеного постановою державного виконавця Приморського ВДВС ММУЮ № 2/1164 від 15.04.2008 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зняття арешту не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved