Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №34114, вчинений приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. 05.10.2020 щодо стягнення заборгованості на користь ПАТ «ПУМБ» в розмірі 16203,46 грн. та стягнути на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис № 34114 від 05.10.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 16203,46 грн. На підставі вказаного виконавчого напису №34114 від 05.10.2020 - приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрите ВП №63427487, відомості про [PERSON] внесені до реєстру боржників України. Постановою приватного виконавця Юхименко О.Л. від 30.10.2020 звернуто стягнення на заробітну плату позивача, яку вона отримує за місцем працевлаштування у відділенні поштового зв`язку «Запоріжжя-68» на посаді оператора поштового зв`язку 1-го класу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Цією постановою від 30.10.2020 приватний виконавець Юхименко О.Л. зобов`язав роботодавця здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 (%) відсотків, а саме: суму боргу 16203,46 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн., основну винагороду приватного виконавця - 1620,35 грн., всього - на загальну суму 18223,81 грн. Згідно звіту від 09.06.2021 з заробітної плати позивача за виконавчим написом №34114 від 05.10.2020 здійснені відрахування на загальну суму 8566,93 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є безпідставним, вчиненим з порушенням вимог закону, і, відповідно, таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не переконався, що заборгованість позивача перед банком є безспірною. Окрім того, позивач не отримувала письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. На підставі чого, просить визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №34114 від 05.10.2020. Ухвалою суду від 30.06.2021 у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 30.07.2021. Ухвалою суду від 30.06.2021 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №34114 від 05.10.2020 , вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» 16203,46 грн., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. та на підставі постанови «Про звернення стягнення на заробітну плату» від 30.10.2020 спрямовано для виконання до місця роботи боржника, оператора поштового зв`язку 1-го класу у відділенні поштового зв`язку «Запоріжжя-68», до набрання законної сили рішення по даній справі. Ухвалою суду від 30.07.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 21.09.2021. Позивач у судове засідання 21.09.2021 надано заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджує поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду, причина неявки суду не відома, відзиву на позов не подавав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином, пояснень не подала. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином, пояснень не подала. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. Від третіх осіб заперечень щодо заявлених позовних вимог - не надійшло. У відповідності до ст.ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис № 34114 від 05.10.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 16.203 грн 46 коп. На підставі вказаного виконавчого напису № 34114 від 05.10.2020 - Приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрите ВП № 63427487, відомості про [PERSON] внесені до реєстру боржників України. На підтвердження зазначених фактів надані відповідні роздруківки з сайтів: з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та з Єдиного реєстру боржників України. Постановою приватного виконавця Юхименко О.Л. від 30.10.2020 звернуто стягнення на заробітну плату позивача (оператора поштового зв`язку 1-го классу), яку вона отримує за місцем працевлаштування у відділенні поштового зв`язку «Запоріжжя-68», що розташоване за адресою: 69068, м.Запоріжжя, Шевченківський район, пр.Моторобудівників, 64-а. На підтвердження факту звернення стягнення на заробітну плату позивач надала копію постанови від 30.10.2020 та копію звіту про відрахування з заробітної плати. На підтвердження факту працевлаштування надала довідку від 08.06.2021, №11-22-220, за змістом якої - [PERSON] з 15.06.1996 (наказ№285 від 14.05.1996) працює на посаді оператора поштового зв`язку 1-го класу у відділенні поштового зв`язку «Запоріжжя-68», 69068, м. Запоріжжя, Шевченківський район, пр. Моторобудівників, 64-а. Цією постановою від 30.10.2020 приватний виконавець Юхименко О.Л. зобов`язав роботодавця здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 (%) відсотків, а саме: суму боргу 16203, 46 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн., основну винагороду приватного виконавця - 1620,35 грн., всього - на загальну суму 18223,81 грн. Згідно звіту від 09.06.2021 з заробітної плати позивача за виконавчим написом №34114 від 05.10.2020 здійснені відрахування на загальну суму 8566,93 грн. Наказом Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, провул. Музейний, 2Д, ідентифікаційний код 43315602) від 12.10.2020, №1218/6, - зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Хара Н.С. Чинність Наказу від 12.10.2020, №1218/6, підтверджена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 липня 2021 (справа №640/24935/20, адміністративне провадження №К/9901/35357/20). Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 5 від 19.02.2021 та Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 року №931/5, було анульовано Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Обов`язковою передумовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості має бути безспірність такої заборгованості. Виконавчий напис не є документом, який породжує для стягувача будь-яке право на отримання коштів, а лише підтверджує, що таке право виникло раніше, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 (справа№569/8884/17). Належним відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є стягувач за таким виконавчим написом. На час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було необхідних документів, які об`єктивно би підтверджували безспірність заборгованості, тобто - спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат» та Постанови КМУ від 29.06.1999, №1172, «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ст.87 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст.50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, - оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 гл. 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюстом України від 22.02.2012, № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.99, № 1172. Постановою КМУ від 29.06.1999, №1172, затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, в п.2.2 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012, №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання письмової вимоги на адресу боржника про усунення порушень .Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №6-158цс15 від 20.05.2015. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №310/9293/15-ц від 23.01.2018р., що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" винесеного ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Нотаріусом, у свою чергу, у належний спосіб не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував ні від відповідача,ні від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Дійсно за змістом ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦКУ. Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 28.03.2018, справа №444/9519/12 (пр.№14-10цс18); у постанові ВС від 15.05.2019р. (справа№333/3870/14-ц, пр.№61-14965ск18). Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 19.09.2018 р., справа №643/16336/16-ц, пр.№ 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781); від 12.09.2018р. справа №473/825/16-ц, пр.№61-3240св18 (ЄДРСРУ№ 76502922); 12.09.2018р. справа№186/1974/14-ц, пр.№61-24172св18 (ЄДРСРУ№76502947. У постанові від 04.07.2018 по справі №310/11534/13-ц (пр.№14-154цс18) ВП ВС, відступивши від правового висновку ВСУ від 23.09.2015р. у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором. Наприкінці, суд вважає за доцільне зауважити на тому, що 21.07.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №751/3731/20, пр.№61-6810св21 (ЄДРСРУ №98548339) серед іншого досліджував питання щодо правової можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі. Постанова КМУ за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та не чинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, Перелік передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. З огляду на викладене до аналогічних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розд. «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі № 910/13233/17 від 29.01.2019. Відповідно до п.1 постанови КМУ від 29.06.1999, №1172, «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (пр. №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений не на підставі нотаріально посвідченого договору, за відсутністю доказів наявності безспірності заборгованості перед стягувачем - такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала не необхідності керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Правові аксіоми визначають як загальні положення, які сприймаються як самоочевидні істини, не потребують доведення та відображають загальнолюдський зміст права Під час розгляду справи суд враховує зазначені вище правові висновкі, викладені Великою Палатою Верховного Суду, Верховного, у яких зазначено, коли виконавчий напис нотаріуса визнають таким, що не підлягає виконанню. Суди першої або апеляційної інстанції не мають права відступати від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, можливість відступу від них надається лише суду касаційної інстанції (Верховному Суду). На переконання суду - надані позивачем докази і фактичні обставини справи свідчать про наявність підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - тобто - підставою для задоволення позовних вимог. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з вимог ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. На підтвердження понесених витрат представником позивача було надано копія договору про надання правової допомоги від 09.06.2021, укладений [PERSON] із адвокатом Уткіним О.Є., копію акту про прийняття-передачі наданих послуг від 21.09.2021 на суму 3100,00 грн. та копії квитанцій 06.09.2021 і 21.09.2021, на загальну суму 3100,00 грн. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за розгляд судом позовної заяви 908,00 грн., 454,00 грн. - судовий збір за звернення з заявою про забезпечення позову та 3100,00 грн. - витрати, сплачені за надання правничої допомоги. Вказані витрати документально підтверджені, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Тому у відповідності до ст.141 ЦПКУ понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача. Застосований розподіл судових витрат відповідає актуальним правовим позиціям Верховного Суду Великої палати Верховного Суду, Конституційного суду, Європейського суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved