Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати тимчасовими наймачами квартири за адресою [ADDRESS] в період з 09.06.2012р. по 30.03.2015р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнати період її тимчасової відсутності з 09.06.2012р. по 30.03.2015р. [ADDRESS] поважними причинами, мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак користуватися належною квартирою вона не могла, оскільки відповідачі самоправно перешкоджали їй у праві користування та можливості проживати у своїй квартирі. 29 травня 2012 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області позов колишнього власника спірної квартири [PERSON] був задоволений. Усунуто перешкоди у користуванні квартирою та виселено відповідачів із неї. Однак відповідачі добровільно рішення суду не виконали і продовжували мешкати в спірній квартирі. 29 жовтня 2013 року при примусовому виконанні рішення суду державним виконавцем при виселенні відповідачів було встановлено, що за адресою спірної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні,а в квартирі мешкає [PERSON], яка вже була виселена 11 квітня 2011 року, із вказаної квартири на підставі рішення суду. У звязку з тривали самоправством відповідачів, вона була позбавлена можливості перебувати у своїй квартирі, отримувати належні їй комунальні послуги. З метою запобігання заборгованості за комунальні послуги вона зверталась з відповідними заявами до третіх осіб про проведення перерахунку, оскільки вона з поважних причин не мешкала у спірній квартирі, однак їй було відмовлено у перерахунку. Відповідачі з 09.06.2012р. по 30.03.2015р. самоправно мешкали у її квартирі, користувались комунальними послугами не сплачуючи за них, чим завдали їй та третім особам матеріальних збитків. За час перебування у її квартирі відповідачі стали учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, користувались холодною водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, вивезенням побутових відходів, послугами ліфту, утримання будинку та прибудинкової території, тому набули обовязку споживача та були фактично тимчасовими наймачами. 30 листопада 2015 року представник позивача збільшив позовні вимоги та просив визнати [PERSON] тимчасовим наймачем квартири [ADDRESS] в період з 09.06.2012р. по 30.11.2015р. та стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення 10\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що в 2007 році її мати [PERSON] фактично купила у [PERSON] квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Липова,20/117. В подальшому сплачені гроші за квартиру були стягнуті з [PERSON] в судовому порядку, оскільки [PERSON] шахрайськими методами вмовили [PERSON] оформити на [PERSON] договір дарування цієї квартири. З 2010 року зі сторони подружжя [PERSON] з метою заволодіння вищезазначеною квартирою розпочались протиправні дії проти їх родини, подання ряду позовів до суду, переслідування та побиття. Подаючи позов , який розглядається в даному судовому провадженні, [PERSON] переслідує корисливі мотиви. Цим позовом завдає їй моральну шкоду, оскільки вона вимушена їздити до суду та виправдовуватись за те чого вона не робила. З 3 червня 2012 року ні вона, ні інші члени її сімє в квартирі [ADDRESS] не мешкають, тому звернення з цим безпідставним позовом завдає їй моральних страждань. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав. Вимоги зустрічного позову не визнав, з підстав його недоведеності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала з тих підстав, що вона з літа 2012 року в спірній квартирі не мешкає, тому ніяким наймачем бути не може. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання його не відоме. На підставі\~\~ч.9\~ст.74 ЦПК України\~після опублікування\~\~оголошення\~\~в пресі відповідач вважається повідомленим\~\~про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи КП «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON], оскільки ніяких договорів найму вона з відповідачами не укладала, а визнання причин тимчасової відсутності за адресою спірної квартири є неналежним способом захисту прав. Представники третіх осіб Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" , Публічне Акціонерне Товариство "Дніпрогаз", Міське комунальне підприємство "[PERSON] міські теплові мережі" надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. ПАТ «Дніпрогаз» також надав письмові заперечення, в яких в задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, оскільки з нею у них відсутні договорні взаємовідносини. Третя особа [PERSON] міське відділення енергозбуту ПАТ "ДТЕК"Дніпроенерго" в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухав доводи сторін, представника третьої особи, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено таке, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №2-436/517/12 від 29 травня 2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2012 року залишено без змін, усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №117 в будинку №20 по вул. Липовій у м. Дніпропетровську. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Відповідно витягу Комунального підприємства «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради №34432021 від 09.06.2012 року про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі договору дарування ВРР №800217 реєстр 4-736 від 17.05.2012 року посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно акту державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби [PERSON] [PERSON] від 29 жовтня 2013 року, виходом за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Липова,20/117 для виконання рішення суду №2-436/517/12 було встановлено: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселилися в червні 2013 року. Рішення суду було виконано самостійно. В квартирі мешкала [PERSON] Враховуючи, що спірна квартира є приватною власністю позивача то до правовідносин, які склались між сторонами стосвно неї повинна бути застосована Глава 59 ЦК України «Найм (оренда) житла» та Глава 6 ЖК «Користування жилим приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду». Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону… Власність зобовязує. Як вбачається зі ст. 156 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі),що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч 1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч 1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ч ч. 1,3 ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживають разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обовязків щодо користування житлом. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обовязки за договором найму житла є солідарними. З викладених норм права вбачається, що особа може стати наймачем приватного житлого приміщення квартири (будинку) лише у випадку укладення з власником договору найму. Чи бути особою, яка проживає разом з наймачем та зазначена в цьому договорі найму. Як було встановлено в судовому засіданні позивач ставши власником спірної квартири з червня 2012 року ніяких усних чи письмових договорів найму(оренди) квартири №117 в будиноку №20 по вулиці Липовій в м. Дніпропетровську не укладала. Фактичне перебування у спірній квартирі відповідачів [PERSON], [PERSON] до червня 2013 року та відповідача [PERSON] станом на 29 жовтня 2013 року, що підтверджується актом державного виконавця (а.с.12) не може свідчити про набуття ними статусу наймачів квартири. Окрім того, позивачем не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, що відповідач [PERSON] продовжує користуватись спірною квартирою після 29 жовтня 2013 року, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] почали нею користуватись. Таким чином, суд не вбачає правових підстав, для можливості визнання відповідача [PERSON] у період з 09.06.2012 року по 30.11.2015 року та відповідачів [PERSON], [PERSON] у період з 09.06. 2012 року по 30.03.2015 року тимчасовими наймачами квартири [ADDRESS]. Положення\~статті 4 ЦПК України, згідно з якою, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси\~у спосіб, визначений законами України.\~\~ Захист цивільних прав - це не що інше як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.\~\~ Визнання з поважних причин періоду тимчасової відсутності [PERSON] за адресою спірної квартири у період з 09.06.2012р. по 30.03.2015р. не свідчить про порушення прав позивача чи реальної небезпеки такого порушення та необхідність судового захисту, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то суд виходив із наступного. Фактичні доводи в зустрічному позові зводяться до того, що [PERSON] безпідставно зверталася до суду з різними позовами до неї. Відповідно до ч 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанех або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що є і конституційним правом громадянина. Тому це право не може розцінюватися як завдання моральної шкоди в розумінні цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що під час розгляду справи [PERSON] не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою [PERSON] та нанесеною шкодою. Наведене свідчить про те, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та відсутні підстави для їх задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed