Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

31.10.2014 року ПАТ КБ "Надра" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення, мотивуючи тим, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання по виплаті кредиту. На теперішній час позивач змушений звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом надання ПАТ КБ "Надра" права укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки; на час реалізації вищевказаного майна передати його в управління ПАТ КБ "Надра"; надати право ПАТ КБ "Надра" отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріусів та інших органах, отримання витягу з реєстру прав власності, отримати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та просив стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день слухання справи був повідомлений належним чином. З відома представника позивача суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" (надалі-Банк) та [PERSON], укладено кредитний договір №08/08/2008/980К-1542, згідно з яким Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 268050,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,29 % на рік з кінцевим терміном повернення 10.08.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між Банком та [PERSON] укладений договір іпотеки від 14.08.2008 р. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1050 ч.2 ЦК України, та як роз'яснено п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати відсотків, належних йому за договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, але [PERSON], в порушення вимог кредитного договору, свої зобов'язання не виконала. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником свого зобов'язання станом на 27.10.2014 р. утворилася заборгованість в сумі 681970,01 грн., із яких: заборгованість по тілу - 265906,79 грн., заборгованість по відсоткам - 332258,95 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 56998,27 грн. На виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" Банк направив [PERSON] іпотечну вимогу від 02.10.2014 р. № 2898 про погашення заборгованості за кредитом або передання предмету іпотеки в оперативне управління банку та укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя та виселитися з квартири, проте зазначені вимоги [PERSON] не виконала. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекою держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст.33 "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду. Як роз'яснено п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктами 5,1, 5.3 іпотечного договору від 14 серпня 2008 року передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення боржником умов договору про іпотечний кредит або іпотечного договору. Звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленістю сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов'язання, у порядку встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку; права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку". З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив умови кредитного договору №08/08/2008/980К-1542, виконання якого забезпечено договором іпотеки від 14.08.2008 р., а отже позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині звернення стягнення на передане в іпотеку майно, в рахунок погашення заборгованості [PERSON]. за кредитним договором є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Водночас, актами цивільного законодавства, іпотечним договором від 14 серпня 2008 року такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав як надання права Банку отримати дублікати правоустановчих документів у нотаріусів та у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно в реєстраційній службі Головного управління юстиції в Миколаївській області та її структурних підрозділах та інших органах, які будуть здійснювати функції реєстрації речових прав на нерухоме майно; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу - не передбачений, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Не вбачає суд підстав і для задоволення вимог позивача в частині передачі нерухомого майна в управління ПАТ КБ "Надра" на час реалізації предмета іпотеки, оскільки такі вимоги є безпідставними і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Щодо вимог про виселення з предмету іпотеки, квартири [ADDRESS], осіб, які там проживають без надання іншого приміщення, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 2 п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення [PERSON] іпотечної вимоги від 02.10.2014 р. № 2898. Крім того, позивач не зазначив коло осіб, які підлягають виселенню, не заявив позовні вимоги щодо кожного з цих уявних осіб і відповідно не залучив їх до участі у справі у якості відповідачів. Тому суд не може приймати умовне рішення щодо не визначеного кола осіб, оскільки наслідком цього буде порушення права особи на справедливий суд, а крім цього таке рішення у подальшому не може бути виконано в натурі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial