Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

10 липня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив суд стягнути з ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" заборгованість по заробітній платі на його користь в сумі 98 353,11 грн., з яких 17 477,91 грн. заборгованість по заробітній платі та 80 875,20 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 12.03.2015 р. по день подання позову до суду 07.07.2020 року. Позивач свій позов обґрунтовував тим, що 28 жовтня 2003 року він був прийнятий на посаду головного інженера-енергетика до дочірнього підприємства ВАТ "Мостобуд" Мостобудівельного загону № 112 на підставі наказу № 161 від 28.10.2003, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. 01 лютого 2005 року переведений на посаду електрика 6-го розряду на підставі наказу № 39-к від 01.02.2005. 29 квітня 2010 року ДП ВАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 перейменоване в ДППАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 на підставі наказу № 75/1-к від 29.04.2010. 25 травня 2011 року ДП ПАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 реорганізоване шляхомперетворення в ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" на підставі наказу № 66-п від25.05.2011. 11 березня 2015 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України на підставі наказу № 30-к від 11.03.2015, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. На день звільнення з TOB "Мостобудівельний загін № 112" не сплатив нараховану заробітну плату, посилаючись на те, що на підприємстві відсутні кошти. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі, чим порушив права позивача, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач зазначив, що ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" має заборгованість по сплаті заробітної плати перед ним в сумі 17 477 грн. 91 коп., що підтверджується листом Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області № 34/02-10 від 23.04.2014. Розрахунок повинен був бути проведеним у день звільнення, а саме 11 березня 2015 року, але проведений не був, то першим днем затримки розрахунку став наступний день, тобто 12 березня 2015 року. Статтею 8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2015 року, що складає 1218 грн. Заробітна плата за останні 2 місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (з 01 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року), становить 2 436,00 грн. З 01 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року було 40 робочих днів. Середньоденна заробітна плата складає (2436,00)/40 = 60,90 грн. З дати звільнення, тобто з 12.03.2015 по 07.07.2020 пройшло 1328 робочих днів. Тобто, середній заробіток за весь час затримки до дати подання позову складає:60,90 грн. х 1328 днів = 80 875,20 грн. Заборгованість по сплаті заробітної плати перед [PERSON] складає в сумі 17 477 грн. 91 коп. Таким чином, оскільки остаточний розрахунок при звільненні і до даного часу не проведений, позивач просить стягнути із відповідача середній заробітокза період з дня звільнення - 11.03.2015 р. і по день звернення до суду 07.07.2020 у сумі 80 875,20 (вісімдесят тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 20 копійок, та заборгованість по заробітній платі у сумі 17 477 грн. 91 коп., що разом в сумі складає 98 353 гривні 11 коп. 13 липня 2020 року ухвалою судді Броварського мсіькрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15 жовтня 2020 року. 24 листопада 2020 року поданий відзив на позов в якому відповідач визнав позовні вимоги тільки в частині заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 17477 грн. 91 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні його змісту. Представник відповідача визнала позовні вимоги тільки в частині стягнення розміру заборгованості по заробітній платі, тобто 17477 грн. 91 коп., в іншій частині в задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши подані докази та проаналізувавши всі аргументи сторін, викладені у позовній заяві та у відзиві, встановив такі обставини і дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 жовтня 2003 року [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера-енергетика до дочірнього підприємства ВАТ "Мостобуд" Мостобудівельного загону № 112 на підставі наказу № 161 від 28.10.2003, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. 01 лютого 2005 року переведений на посаду електрика 6-го розряду на підставі наказу № 39-к від 01.02.2005 року. 29 квітня 2010 року ДП ВАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 перейменоване в ДППАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 на підставі наказу № 75/1-к від 29.04.2010. 25 травня 2011 року ДП ПАТ "Мостобуд" Мостозагін № 112 реорганізоване шляхомперетворення в ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" на підставі наказу № 66-п від25.05.2011. 11 березня 2015 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України на підставі наказу № 30-к від 11.03.2015, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області № 34/02-10 від 23.04.2014 року ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" має заборгованість по сплаті заробітної плати перед [PERSON] в сумі 17 477 грн. 91 коп. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Факт невиплати своєчасно заробітної плати та факт непроведення своєчасного остаточного розрахунку зі звільненим працівником відповідач не заперечує, тому суд даний факт вважає встановленим. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку по виплаті зарплати та проведення розрахунку зі звільненим працівником нема. Відповідач не заперечує факту наявності заборгованості із заробітної плати і її розміру і не заперечує затримки розрахунку при звільненні. Таким чином позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача в розмірі 17477 грн. 91 коп. є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Просить відмовити в стягненні заробітної плати в сумі 1089 грн. 65 коп., оскільки вважає, що невірно зазначена сума боргу по заробітній платі, і стягнення середнього заробітку, оскільки вважає, що наведений розрахунок протирічить Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Таким чином, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача всієї наявної заборгованості по заробітній платі у розмірі 17482 грн. 83 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд дійшов таких висновків. Згідно ст.117 КЗпП - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Для обчислення середньої заробітної плати застосовується Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, в редакції Постанови № 542 від 29.07.2015, п.1 у випадку : а) виплати компенсації за невикористані відпустки; є) виплати вихідної допомоги; з) вимушеного прогулу; л) в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. п.2: У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, розписаний у п.8 даного порядку, зокрема нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи, що розрахунок повинен був бути проведеним у день звільнення, і не був проведений, то першим днем затримки розрахунку став наступний день, тобто 30 жовтня 2013 року. З довідки ТОВ "Мостобудівельний загін № 112" від 11 червня 2020 року № 489 про заробітну плату позивача за серпень - вересень 2013 року встановлено, що з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2013 року фактично відпрацьовано 42 дні, нараховано заробітної плати 2341 грн. 00 коп., середньоденна заробітна плата за відпрацьований час складає 55 грн. 70 коп. Позивачем здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 жовтня 2013 року по 21 грудня 2019 року, оскільки повний розрахунок до даного часу відповідачем не проведений, виходячи з даних про середню заробітну плату за два місяці до дня звільнення позивача (30 жовтня 2013 р.), таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні склав 85610 грн. 90 коп., кількість днів затримки склала 1537 робочих днів. Підстав для звільнення відповідача від виконання вимог статті 117 КЗпП в даному випадку не встановлено. Відповідач визнає факт затримки розрахунку зі звільненим позивачем. Не встановлено факту ухилення самого працівника від отримання вказаних розрахункових сум. Не виявлено обставин, які б вказували на існування спору щодо вказаних сум і їх розміру станом на день звільнення і станом на день, коли такий розрахунок мав би бути проведений. Не встановлено інших поважних причин затримки розрахунку з працівником, які б могли бути розглянуті як підстава для звільнення відповідача від обов`язку та наслідків, покладених на нього ст.117 КЗпП. Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 103 093,73 грн., з яких 17 482,83 грн. заборгованість по заробітній платі та 85 610,90 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 31.10.2013 року по день подання позову до суду 21.12.2019 року. Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного суду у справі за № 910/24323/16, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс12 дійшов висновку, що статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розділу VII "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Із аналізу норм статті 117 Кодексу законів про працю України вбачається, що працівнику підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку тільки у разі відсутності спору про його розмір та доведеної вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті належних грошових сум при звільненні. Як встановлено під час розгляду справи, а також це вбачається із матеріалів справи позивач не звертався доТОВ "Мостобудівельний загін № 112" за виплатою грошових сум при звільненні і тільки при зверненні з позовною вимогою до місцевого суду ним була заявлена така вимога, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягнення в розмірі 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial