Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

19.02.2019р.\~ [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із заявою, за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації, про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої заявлені вимоги тим, що він, [PERSON] , який народився [INFO] у місті Слов`янську Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , 26.05.2015 року, на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" був призваний Слов`янським ОМВК на військову службу, яку, маючи військове звання молодший сержант, проходив у військовій частині [NUMBER] на посаді заступника командира бойової машини навідник-оператор батальйону морської піхоти. Крім цього, у період з 19.09.2015 року по 18.02.2016 року він безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій у секторі 'М" на території Донецької та Луганської областей м. Маріуполь Донецької області. З метою участі у бойових діях на Сході України у Донецькій та Луганській областях він був відряджений в оперативне підпорядкування командира сектору "Маріуполь", в період з 19.09.2015 року по 18.02.2016 року він безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій в секторі "М" на території Донецької та Луганської областей м. Маріуполь Донецької області. Станом на 15.02.2016 року підрозділ військової частини [NUMBER] Збройних Сил України був дислокований поблизу селищ Широкине - Саханка Донецької області. У той же час, як вбачається зі статті "Під Маріуполем відбувся бій з диверсантами РФ - штаб АТО" від 15.02.2016 року, розміщеній на Інтернет - порталі "ЛІГА.Новости", у Широкиному Донецької області були зафіксовані провокації незаконних збройних угруповань. Речник Адміністрації президента з питань бойових дій на Сході України полковник Андрій Лисенко також повідомив, що на донецькому напрямку противник продовжує дотримуватися тактики прицільних обстрілів позицій сил Збройних Сил України, епізодично використовуючи міномети. У статті "Вблизи Гнутово был бой. За минувшие сутки боевики 71 раз обстреляли позиции сил АТО, 20 из них из минометов, - штаб" від 15.02.2016 року, опублікованій на Інтернет-сайті "Цензор.нет", вказано, що 15.02.2016 року в н.п. Широкине Донецької області було неспокійно, незаконні збройні формування Російської Федерації обстріляли позиції військових Збройних Сил України зі стрілецької зброї. Про обстріли позицій українських військових повідомляється і у статті "Бойовики 17 разів відкривали вогонь по українських укріпленнях - штаб АТО" від 10.02.2016 року, розміщеній на Інтернет-сайті "Новое время". Так, вказано, що на Маріупольському напрямку з гранатометів і стрілецької зброї противник відкрив вогонь по позиціях українських військових в Широкине Донецької області. Дані статей, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет - видань та в офіційних джерелах, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі н.п. Широкине, Саханка Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу військової частини [NUMBER] , в якій [PERSON] , проходив військову службу. 15.02.2016 року, близько 23 год. 30 хв., в районі селищ Широкине - Саханка відбулося бойове зіткнення із супротивником під час обстрілу противником позиції розташування тактичної групи, що виконувала бойове завдання в секторі "М" на території Донецької та Луганської областей. [PERSON] на бойовій машині виїхав на бойові позиції з метою ведення вогню по бойових точках супротивника. Після проведення обстрілів він виїхав на машині у місце укриття, заховався в окопі. Під час руху по окопу поряд із ним впала міна, в результаті чого молодший сержант [PERSON] отримав поранення. Вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України, [PERSON] 15.02.2016 року отримав поранення поблизу н.п. Широкине, Саханка Донецької області, чим було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Встановлення юридичного факту поранення та захворювання при виконанні обов`язку військової служби 15.02.2016 року на території Донецької області поблизу н.п. Широкине, Саханка Донецької області України, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки - набуття заявником статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. У обґрунтування заявлених вимог заявник керується нормами ст. 8, ст. 21-68 Конституції України, ст.ст. 175, 293, 294, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, ст. 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятої згідно з резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї ООН від 02 грудня 2004 року, ст. 11 Європейської конвенції про імунітет держави № ETS № 74 від 16 травня 1972 року, ст. 1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада1965 року, ст. 3 Віденської конвенції щодо дипломатичних зносин від 18 квітня 1961 року, ст. 2,13 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 року, положеннями Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року. Просить суд встановити факт, що поранення та захворювання [PERSON] , при виконанні обов`язку військової служби 15.02.2016 року, поблизу н.п. Широкине, Саханка Донецької області Україна відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заявник [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 18 квітня 2019 року надав до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, заявлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України, у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.175,183). Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи Російської Федерації в Україні, у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до Повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.177,184). Про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] , за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення». Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. З матеріалів справи вбачається, що згідно фотокопії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої військовою частиною [NUMBER] Міністерства Оборони України від 16.05.2016 за № 1901/22, молодший сержант [PERSON] , у період з 19.09.2015 року по 18.02.2016 року, безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення бойових дій у секторі 'М" на території Донецької та Луганської областей м. Маріуполь Донецької області (а.с.34). Із фотокопії військового квитка [NUMBER] , виданого [PERSON] [INFO] , на сторінці № 12 мається відмітка\~про прийняття безпосередньої участі [PERSON] у АТО в Донецькій та Луганській областях у складі в/ч [NUMBER] у період 19.09.2015 року по 18.02.2016 року, де під час виконання бойового завдання він отримав забій головного мозку (а.с.30). З наказу командиру Військової частини [NUMBER] № 626 «Про результати службового розслідування за фактом поранення військовослужбовця», 15.02.2016 року вбачається, що близько 23 год. 30 хв., в районі селищ Широкине - Саханка відбулося бойове зіткнення із супротивником під час обстрілу противником позиції розташування тактичної групи, що виконувала бойове завдання в секторі "М" на території Донецької та Луганської областей, отримав поранення сержант [PERSON] , поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в АТО в Донецькій та Луганській областях. Поранення підтверджено повідомленням старшого групи підсилення Маріупольської міської лікарні швидкої медичної допомоги майора м/с Лазаренко № 966 від 17.02.2016 року про знаходження на стаціонарному лікуванні в госпіталі молодшого сержанта [PERSON] (а.с.83-84). Згідно до акту проведення спеціального розслідування стосовно поранення молодшого сержанта [PERSON] , в ході проведення спеціального розслідування було встановлено наступне: молодший сержант [PERSON] , заступник командира бойової машини-навідник оператор 2 роти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , був відряджений в оперативне підпорядкування командира сектору "Маріуполь" з метою участі в бойових діях на Сході України в Донецькій та Луганській областях наказом командира військової частини [NUMBER] № 182 від 15.09.2015 року на підставі наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 12.09.2015 року № 607. Поранення військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] наступило під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в рамках антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (а.с.90-91). Згідно п. 12 Свідоцтва про хворобу № 520 від 13.07.2016 року госпітальної військово-лікарської комісії в/ч [NUMBER] , діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми, вогнепального осколкового дотичного сліпого непроникаючого поранення лівої лобно-скроневої ділянки, забою головного мозку II ступеня у вигляді розсіяних органічних ознак, помірного астено - вегетативного синдрому з незначним порушенням функції нервової системи. Поранення пов`язане з захистом Батьківщини. Ангіопатія сітківки обох очей. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Згідно з п.13 Свідоцтва, визнаний обмежено придатним до військової служби. Також, у свідоцтві міститься інформація про те, що згідно довідки командира в/ч [NUMBER] № 2443 від 13.06.2016 року, 15.02.2016 року при виконанні бойового завдання в зоні АТО, [PERSON] отримав мінно-вибухову травму. Після чого перебував на обстеженні і лікуванні у період з 15.02.2016 по 17.02.2016 року, з 17.02.2016 по 18.02.2016 року, з 18.02.2016 по 19.02.2016 року, з 19.02.2016 по 01.03.2016 року, з 07.07.2016 по дату видачі свідоцтва (а.с.92-94). Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АІ № 0018452 від 20.09.2016 року, [PERSON] втратив 25% працездатності (а.с.107). 30.06.2016 року, [PERSON] було видане посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.110). Відповідно до положень\~ст. 3 Конституції України, людина, її житті і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи викладене, в судовому засіданні встановлені беззаперечні факти, що підтверджують юридичний факт поранення [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби 15.02.2016 року, поблизу н.п. Широкине, Саханка Донецької області, України та захворювання, пов`язаного з травмою, отриманою при виконанні військової служби. Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України»\~«Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому, лідер партії "Русское единство" проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена\~постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів". 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з\~постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України»\~«Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами. Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою. На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації. Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято\~постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до абз. 2\~Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також,\~Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ,\~законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим. [PERSON] , заступник командира бойової машини-навідник оператор 2 роти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] був відряджений в оперативне підпорядкування командира сектору "Маріуполь", з метою участі в бойових діях на Сході України в Донецькій та Луганській областях наказом командира військової частини [NUMBER] № 182 від 15.09.2015 року, на підставі наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 12.09.2015 року № 607, де виконував службові (бойові) завдання з 19.09.2015 року по 18.02.2016 року. Згідно з ч. 2\~ст. 256 ЦПК України,\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу [PERSON] , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червоного Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного півмісяця, Товариства Червоного Хреста України).\~\~ Як роз`яснено у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Наказом командира військової частини [NUMBER] від березня 2016 року № 626 визнано, що поранення військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] заступника командира бойової машини-навідника оператора 2 роти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] наступило під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в військах антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (а.с. 83-84). Враховуючи, що бойові дії проводилися саме з метою надання опору збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, що [PERSON] 15.02.2016 року отримав поранення, виконуючи військовий обов`язок під час проходження військової служби в військах АТО, суд приходить до висновку про те, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право [PERSON] на життя і здоров`я, передбачене\~ст. 27 Конституції України,\~ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, тому заява [PERSON] стосовно встановлення факту, що має юридичне значення, в частині встановлення юридичного факту поранення при виконанні обов`язків військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України підлягає задоволенню. Серед наданих заявником документів відсутні письмові докази на підтвердження наявності у заявника на час звернення до суду захворювання (назва захворювання, необхідність та періодичність лікування, перебування на відповідному обліку тощо), заявник у заяві також не конкретизує яке саме захворювання він має і яке саме захворювання пов`язане безпосередньо із збройною агресією Російської Федерації проти України. Стосовно іншої заявленої вимоги встановлення юридичного факту захворювання при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України суд приходить до висновку про те, що усі вищевикладені обставини справи не дають достатніх підстав для встановлення причинного зв`язку між пораненням, яке заявник отримав під час проходження військової служби та участі у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та захворюванням, пов`язаного із отриманою травмою, тому цю вимогу потрібно залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial