Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - відповідач), у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 237 293,12 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 05.12.2017 року було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 237 293,12 грн. за погашення кредитних зобов`язань. Між тим, під час розгляду справи № 303/8746/13-ц було встановлено факт погашення боргу за кредитним договором № KU 010143 від 21 березня 2011 року. 18.04.2019 року позивачем подано заяву до АТ «Таскомбанк» про повернення надміру виплачених коштів по кредитному договору, яка залишена без задоволення, а грошові кошти на рахунок позивача повернуті не були, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вказаних вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.06.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.06.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. 25.10.2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 04.12.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27.10.2015 року Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким було стягнуто солідарно з МП «Нова» та [PERSON] , з МП «Нова» та [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість в розмірі 102 611,54 гривень та судові витрати. Як встановлено вказаним судовим рішенням, відповідно до Кредитного договору №KU010143 від 21.03.2011 року ПАТ "Фольксбанк" (назву якого змінено на ПАТ "ВіЕс Банк") надав відповідачу МП "Нова" кредит у розмірі 34 500,00 доларів США, кінцевим терміном повернення не пізніше 21.03.2014 року. Відповідно до Договорів поруки від 21.03.2011 року за №KU010143/S-1, № KU010143 /S-2 та № KU010143 /S-3, укладених між ПАТ "Фольксбанк" та [PERSON] , [PERSON] та ТзОВ "Ківін", останні взяли на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ "Фольксбанк" по зобов`язаннях МП "Нова", що випливають з Кредитного договору №KU010143 від 21.03.2011 року. Згідно із статутом ПАТ "ВіЕС Банк", останній являється правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ "Фольксбанк", якого перейменовано згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (протокол №48 від 11.10.2013 року). Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 6 грудня 2016 року у справі №303/8746/13-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2/303/2318/15, виданий на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року у справі №303/8746/13-ц, з тих підстав, що боржник до ухвалення рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року у справі №303/8746/13-ц згідно з квитанцією № ПН67948 від 12 жовтня 2015 року повністю сплатив визначену цим рішенням суму. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, під час розгляду справи № 303/8746/13-ц було встановлено факт погашення боргу за кредитним договором № KU 010143 від 21 березня 2011 року. Натомість, як вбачається із квитанцій від 05.12.2017 року, [PERSON] були перераховані кошти на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк» в якості оплати за Кредитним договором №KU010143 від 21.03.2011 року у сумі 6 698,60 грн., 170 593,51 грн. та 63 001,01 грн., а загалом - 240 293,12 грн. З 12 жовтня 2018 року правонаступником всього майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» стало Акціонерне товариство «Таскомбанк» у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк». Відповідне рішення було затверджене 16 жовтня Загальними зборами акціонерів двох банків. [PERSON] звертався до АТ «Таскомбанк» із заявою про повернення сплачених коштів, яка залишена останнім поза увагою. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Таким чином, враховуючи ту обставину, що 05.12.2017 року позивачем помилково було сплачено кошти на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого АТ «Таскомбанк» у той час, коли борг за кредитним договором № KU 010143 від 21 березня 2011 року погашено, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно перераховані кошти у розмірі 237 293,12 грн., та відповідно, задовольнити позов у повному обсязі. Вирішують питання розподілу судових витрат варто вказати наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 372,90 грн. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Проте, в порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, договором про надання правової допомоги між позивачем та його представником, не зафіксовано вартість кожної послуги адвоката, а вказано, що тарифи, які узгоджені сторонами, зазначені у додатку 1 до цього Договору. Натомість, вказаний додаток до матеріалів справи не долучено. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У той же час, як вбачається із акту наданих послуг від 01.06.2019 року, вартість однієї години адвоката складає 714,28 грн. Так, загальна сума за складання позову складає 7 142,80 грн., на що адвокатом витрачено 10 годин, а за представництво інтересів у суді - 17 857,20 грн. При цьому, станом на 01.06.2019 року адвокат не здійснював представництво інтересів позивача у суді, так як позов до суд подано лише 13.06.2019 року, про що міститься відмітка працівника суду на першій сторінці позову, а акт про те, що вказані роботи були надані, підписано. Таким чином, сукупність вказаних обставин унеможливлює стягнення з банку на користь позивача 25 000,00 грн. як оплати за послуги адвоката. Між тим, дотримуючись принципів розумності, справедливості та співмірності, суд вважає за можливе стягнути з банку на користь позивача 2 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу за складання адвокатом даного позову. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved