Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

14.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 94460 грн. Розгляд справу просив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В обґрунтування вказує, що працюючи на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування, 15.05.1997 близько 10 год. 15 хвилин, на робочому місці, з вини відповідача, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді «консолідованого 3х лодижечного перелому правого гомілковостопного суглобу», що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві № 6/V. Первинним оглядом ЛТЕК від 22.01.1998 року йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. У подальшому при переогляді 17.02.1999 року йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. 07.03.2000, 21.02.2001, 12.02.2002 при повторних оглядах позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. 12.03.2003, 09.11.2005, 28.02.2007, 17.02.2009, 22.02.2011, 20.02.2013, 25.02.2015, 01.03.2017 при переоглядах позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, а згідно огляду МСЕК від 19.02.2020 позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва - безстроково. Трудовим каліцтвом йому завдано моральну шкоду, котра полягає в тому, що від моменту отримання травми та по теперішній час немає жодного дня, щоб отримана травма не давала про себе знати. В результаті отриманих травм йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, побуту та відпочинку. Він постійно переживає як фізичні так і моральні страждання. Через травму порушені нормальні життєві зв`язки, він не може реалізувати своє бажання повноцінно працювати, матеріально забезпечувати себе, свою родину, відпочивати, у зв`язку із чим просить стягнути моральну шкоду у розмірі 94460 грн. Ухвалою суду від 16.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23.07.2020 представником відповідача було отримано ухвалу про відкриття провадження з позовною заявою, 28.08.2020 на адресу суду надано відзив на позов без підтвердження щодо надіслання його копії позивачу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 1992 працював у Північному гірничо-збагачувальному комбінату (правонаступник - ПАТ «ПівнГЗК»), що підтверджується копіями трудової книжки (а.с. 30-43). 15.05.1997 року з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, про що складено акт № 6/V(а.с.22-26). Згідно даного акта встановлено вину підприємства, а також і позивача. Внаслідок отриманого ушкодження позивач отримав травму з встановленим діагноз - консолідованого 3х лодижечного перелому правого гомілковостопного суглобу. Первинним оглядом ЛТЕК від 22.01.1998 року позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому при переогляді 17.02.1999 року йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. 07.03.2000, 21.02.2001, 12.02.2002 при повторних оглядах позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. 12.03.2003, 09.11.2005, 28.02.2007, 17.02.2009, 22.02.2011, 20.02.2013, 25.02.2015, 01.03.2017 при переоглядах позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, а згідно огляду МСЕК від 19.02.2020 позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва - безстроково(а.с.10-21). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві і втратою працездатності у позивача виникло у січні 1998 року. На той час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (5*4723=23615 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік"). Крім того, згідно до п.п. 1,11 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі - ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (200*4723=944600 грн. ) незалежно від інших будь-яких виплат. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку, що стався з вини посадових осіб підприємства, позивач перебував на стаціонарному лікуванні, втратив працездатність в розмірі 15%, відтак зазнав фізичних і моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників відповідача і завданою шкодою здоровю , суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність частково вини позивача в нещасному випадку, а також мінімальний і максимальний розмір відшкодування. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 70845 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві, суд до уваги не бере, оскільки всупереч ч.4 ст.178 ЦПК України суду не надано докази щодо направлення його копії позивачу. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 75% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 708 грн. 45 коп. На підставі ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial