Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач СВК "Вільнянськ" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ФГ "Форт", який уточнив під час судового розгляду справи, і згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 17.04.2014 року, скасувати рішення про його державну реєстрацію, та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 01.07.2004 року він уклав з [PERSON], правонаступником якого є відповідач [PERSON], договір оренди землі, згідно якого прийняв у користування належну відповідачу земельну ділянку площею 9,60 га; договір було укладено строком на 10 років, його державна реєстрація відбулася 05.04.2007 року, тобто договір, за думкою позивача, є чинним до 05.04.2017 року. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 17.04.2014 року; позивач вважає цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.203 ЦК України, ст.ст. 15, 33 Закону України "Про оренду землі". Крім того, земельна ділянка до укладення спірного договору у позивача не вилучалася, користування нею припинено не було, а у самому договорі відсутня така істотна умова, як кадастровий номер земельної ділянки. Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідач [PERSON], у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до СВК "Вільнянськ" та реєстраційної служби Вільнянського РУЮ, в якому вимагає розірвати договір оренди землі, укладений 05.04.2007 року з СВК "Вільнянськ", визнати недійсним додаткову угоду до цього договору, укладену 28.05.2009 року, та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору оренди. У своїй зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON], визнаючи факт укладення договору оренди з СВК "Вільнянськ" від 05.04.2007 року, посилається на ч.1 п.40 цього договору, згідно якого перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди; при цьому звертає увагу, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до нього в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON], який укладав договір в якості орендодавця. З приводу додаткової угоди від 28.05.2009 року відповідач вказав, що вона також укладена від імені його батька [PERSON], що не може відповідати дійсності, оскільки його батько помер 01.01.2008 року. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнав. Суду представник позивача пояснив, що договір, укладений між СВК "Вільнянськ" та [PERSON], є діючим, орендар виконує свої зобов'язання належним чином, проте відповідач [PERSON], незважаючи на наявність діючого договору оренди земельної ділянки, згідно оспорюваного договору від 17.04.2014 року передав її в оренду ФГ "Форт". Заперечуючи проти зустрічної позовної заяви, позивачі вказали, що вимоги відповідача [PERSON] являють собою спробу розірвання договору оренди в односторонньому порядку, що згідно умов Закону України "Про оренду землі" та самого договору, не допускається. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на доводи та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач [PERSON] має право на розірвання договору, укладеного з СВК "Вільнянськ", відповідач цьому перешкоджає, а додаткова угода від 28.05.2009 року є недійсною, оскільки укладена від імені [PERSON] вже після його смерті. Представник третьої особи реєстраційної служби Вільнянського РУЮ надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов СВК "Вільнянськ" не може бути задоволений, а зустрічний позов [PERSON] має бути задоволений частково. Так, 01.07.2004 року [PERSON] як орендодавець та СВК "Вільнянськ" як орендар уклали між собою договір оренди землі, згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 9,60 га (а.с.79-81). Згідно п.8 цього договору, він був укладений на 10 років. 28.05.2009 року від імені [PERSON] та СВК "Вільнянськ" була укладена додаткова угода (а.с.11), якою був уточнений порядок сплати орендної плати. Вирішуючи питання про строк дії договору укладеного між СВК "Вільнянськ" та [PERSON], суд звертає увагу, що хоча сам договір був підписаний сторонами 01.07.2004 року, але акт визначення меж земельної ділянки в натурі був підписаний у листопаді 2005 року (а.с.85), а акт прийому-передачі земельної ділянки у 2006 році (а.с.86; число та місяць в акті не визначені). Згідно положень ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладання договору), ці документи розглядалися як невід'ємна частина договору оренди землі. Отже, 10-річний строк дії договору оренди, згідно з його умовами, не може закінчуватися раніше, ніж 01.01.2016 року. Разом з цим, вбачається, що орендодавець і власник земельної ділянки [PERSON] помер 01.01.2008 року (а.с.89); право власності на земельну ділянку перейшло до його спадкоємця [PERSON] співвідповідача у справі, який 21.01.2009 року отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.90), а 26.02.2014 року зареєстрував право власності на цю земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 п.40 договору оренди землі від 01.07.2004 року, укладеного між позивачем та [PERSON], передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Це положення договору відповідає положенням чч.3, 4 ст.31 Закону України "Про оренду землі", за змістом яких договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, або в односторонньому порядку, якщо це передбачено договором. Також згідно ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Зазначений пункт договору на момент розгляду справи сторонами не змінений і не скасований. Обставини справи свідчать, що сторони договору після переходу права власності на земельну ділянку умов договору не змінювали, сам договір з новим власником земельної ділянки не переукладався, відповідач [PERSON] скористувався своїм правом розірвання договору, та, реалізовуючи його, передав спірну земельну ділянку в оренду ФГ "Форт". За таких обставин зустрічні позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору підлягають задоволенню, а дії його та відповідача ФГ "Форт" щодо укладання іншого договору оренди землі є такими, що не суперечать закону, оскільки спрямовані на реалізацію їх законних прав та інтересів. Доводи представників позивача про те, що земельна ділянка [PERSON] досі не повернута згідно акту прийому-передачі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно положень Закону України "Про оренду землі", це не перешкоджає укладенню договору щодо її оренди. Крім того, суд наголошує, що оскільки договір від 01.07.2004 року, укладений позивачем, є таким, що підлягає розірванню, інший договір, укладений відповідачами 17.04.2014 року, ніяким чином не впливає на права та інтереси позивача. У зв'язку із наведеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимог СВК "Вільнянськ", і задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання договору від 01.07.2004 року. Щодо вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 28.05.2009 року, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що його батько [PERSON] цієї угоди не укладав, оскільки той помер 01.01.2008 року (а.с.89), тобто приблизно за півтора роки до нібито її підписання. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ж ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі", порушення вимог статті 4 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним. Таким чином, відповідачем [PERSON] доведені підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 28.05.2009 року, оскільки вона була укладена особою, яка явно не була власником спірної земельної ділянки. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими вимоги відповідача [PERSON] про скасування державної реєстрації договору оренди від 01.12.2005 року, оскільки судом розглянуті вимоги про розірвання договору, а не про визнання його недійсним, на момент вчинення державної реєстрації договір від 13.12.2005 року був діючим, а тому підстав для її скасування не вбачається. Крім того, реєстрація договору оренди та додаткової угоди до нього була здійснена Запорізькою регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру", але відносно цієї особи чи її правонаступника відповідачем [PERSON] зустрічних позовних вимог не заявлялося, також не було заявлено клопотань про її залучення як співвідповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial