Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

22.10.2014 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] 107308,72 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Публічне АТ «Укрсоцбанк») та відповідачем було укладено кредитний договір № 225/515-ф03.16-59 від 26.09.2005 року. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 63908,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік. Банком було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 23.07.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 107308,72 грн., що складається із заборгованості за кредитом 44628,24 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 35680,36 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 6662,00 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 6759,55 грн., інфляційних витрат за кредитом 6694,24 грн., інфляційних витрат за відсотками 6884,33 грн. Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є Донецька область,м. Донецьк, площа Петровського,(Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув (а.с.19). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, направлено копії позовної заяви та доданих до неї позивачем матеріалів(а.с.18). Однак відповідач в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Публічне АТ «Укрсоцбанк») та відповідачем було укладено кредитний договір № 225/515-ф03.16-59 від 26.09.2005 року (а.с.6-8). Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 63908,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік. Публічне АТ «Укрсоцбанк» згідно із Статутом є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»(а.с.11-12) Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 23.07.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 107308,72 грн.(а.с.9-10), що складається із заборгованості за кредитом 44628,24 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 35680,36 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 6662,00 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 6759,55 грн., інфляційних витрат за кредитом 6694,24 грн., інфляційних витрат за відсотками 6884,33 грн. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконала. Отже, у банку виникло право достроково вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Однак відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" - "Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи." Наведене дозволяє дійти висновку про те, що законним та обґрунтованим по вказаній справі буде рішення лише при застосуванні вимог Закону України від 02.09.2014 року № 1669-УП "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року "Про затвердження переліку населених пінктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція". Так, відповідно до ч.2 закону № № 1669-УП "На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції." А п/п 1 п.1 розпорядження Кабінету Міністрав України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року "Про затвердження переліку населених пінктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" свідчить про те, що м. Донецьк, в якому проживає відповідач відноситься до вказаного переліку. Тому позовні вимоги позивача в частині нарахування на основну суму заборгованості відповідача по кредиту пені та штрафу являються незаконними і задоволенню не підлягають. Наданий позивачем розрахунок(а.с.9-10) свідчить про те, що станом на 14.04.2014 року відповідач мав заборгованість по кредиту в сумі 44628,24 грн., а нарахована пеня по тілу кредиту та відсоткам на вказаний час складала відповідно 3948,36 грн. та 4615,51 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлагають задоволенню частково в сумі 102451,04 грн., а саме : 44628,24 грн. - заборгованість за кредитом; 35680,36 грн. - заборгованість за відсотками; 3948,36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4615,51 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту; 6694,24 грн. - інфляційнй втрати за кредитом; 6884,33 грн. - інфляційнй втрати за відсотками по кредиту. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. ПАТ «Укрсоцбанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,08 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням № 0000211762 від 04.08.2014 року (а.с.1). Але за наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 1024,51 грн., що згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року відповідає 1% задоволеної суми позову.

Outcome: partial