Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф060614П , згідно якого остання отримала кредит у розмірі 98 000 грн. зі сплатою 18% річних та комісій з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 червня 2016 року. Банк свої зобов'язання за договором кредиту перед позичальником виконав, надавши відповідачу перший і єдиний транш в сумі 98 000 грн. 21.06.2006 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та Фермерським господарством "Віта" в особі голови господарства [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником. 10 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту від 21.06.2006 р. Сторони дійшли до взаємної згоди збільшити встановити нову відсоткову ставку з 20.10.2008 р. на рівні 22% річних. Однак позичальником не було виконано свої зобов'язання за договором кредиту перед банком. В результаті порушення умов договору кредиту від 21.06.2006 р. станом на 27.11.2015 р. заборгованість по кредиту складає 104 066,21 грн., з яких: 57 938,67 грн. заборгованість за кредитом; 2 423,09 грн. заборгованість за відсотками; 23 773,21 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 19 931,24 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом. Просили стягнути солідарно з [PERSON]Б та ФГ "Віта" суму заборгованості за кредитом у розмірі 104 066,21 грн., а також судовий збір у сумі 1509,99 грн. В судове засідання представник позивача надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи належним чином сповіщена. Представник ФГ "Віта" надав письмові заперечення проти позовних вимог. Просив справу слухати за його відсутністю, просив в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф060614П, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 98 000,00 грн. зі сплатою 18% річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 червня 2016 р. Позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.7-9). 21 червня 2006 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та Фермерським господарством "Віта" в особі голови господарства [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником (а.с.10). 10 листопада 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту від 21.06.2006 р. Сторони дійшли до взаємної згоди збільшити встановити нову відсоткову ставку з 20.10.2008 р. на рівні 22% річних (а.с.11). Станом на 27.11.2015 р. [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 104 066,21 грн., яка складається з 57 938,67 грн. заборгованості за кредитом; 2 423,09 грн. заборгованості за відсотками; 23 773,21 грн. розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту; 19 931,24 грн. розміру інфляційних витрат за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6). Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи банк свої зобов'язання за договором кредиту перед позичальником виконав, надавши кредит в сумі 98 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов»язнаі між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи позичальника і до юридичної особи поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором за загальними правилами солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Згідно до п.2.6 договору кредиту № Ф060614 П від 21.06.2006 р. в період дії договору поруки, зазначеного в п.1.3.2 цього договору, збільшення розміру процентної ставки здійснюється за письмовою згодою поручителя. Отже, відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.11.2008 р. до договору кредиту № Ф060614П від 21.06.2006 р., без письмової згоди ФГ "Віта" було змінено умови кредитного договору, а саме збільшено розмір процентної ставки по кредиту. Таким чином, позивачем при подані позову до ФГ "Віта", недотримані вимоги ч.1 ст.559 ЦК України, тому в частині стягнення з ФГ "Віта" заборгованості за кредитом слід відмовити. Документально підтверджені судові витрати позивача складають 1509,99 грн..

Outcome: partial