Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду та просить визнати за ним право на завершення приватизації та право на одержання на його ім`я рішення сесії Гусятинської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу її у власність йому як спадкоємцю на земельну ділянку площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] рану Тернопільської [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку не можливо, оскільки спадкодавець не набув права власності на вказане майно. 02.08.2019 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, згідно якого Гусятинська селищна рада заперечує, щодо даного позову, обґрунтовуючи тим, що Земельний кодекс України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (ст. 118 ЗК). Встановленим порядком передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК. Отже для приватизації земельної ділянки необхідна сукупна наявність двох вимог: перебування земельної ділянки у користуванні; подання відповідної заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Позивач не має у користуванні земельної ділянки щодо якої він заявляє позовні вимоги (відсутня основна умова приватизації), а також він не звертався із відповідною заявою до компетентного органу - іншого способу реалізації права на приватизацію земельної ділянки чинним законодавством не визначено, а відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином позивач не може претендувати на приватизацію земельної ділянки з кадастровим номером 6121655100:02:002:0813. Батько позивача за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку копію якого долучено позивачем до позовної заяви, у якому зазначено що дана ділянка перебуває у комунальній власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Отже у позивача також відсутнє право щодо спадкування земельної ділянки з кадастровим номером 6121655100:02:002:0813. А також є не правомірним посилання позивача в обгрунтуванні своїх вимог позовних вимог на абз.2 п.1 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК яким встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Для реалізації цього права необхідне дотримання наступних вимог, передбачених цією нормою, а саме: наявність рішення про передачу громадянину України безоплатно у приватну власність земельної ділянки; рішення прийнято відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"; набуття заявником правового статусу спадкоємця; наявність технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); факт волевиявлення громадянина (спадкоємця) про державну реєстрацію такої земельної ділянки. В даному випадку основна умова щодо наявності рішення, яке прийнято відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", недотримана. Батько позивача не отримував земельну ділянку в порядку приватизації, як це передбачено вимогами Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок". А також зазначена норма (абз. 2 п.1 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК) не врегульовує правові відносини між органом місцевого самоврядування та громадянином щодо набуття прав власності на земельну ділянку, а встановлює підстави виключно для реєстрації такого речового права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та справу слухати у його відсутності. Представник позивача адвокат Студена М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов. Додатково пояснила, що твердження представника відповідача про незаконність рішення сесії Гусятинської селищної ради № 756 від 31.07.2013 року, оскільки у встановленому законом порядку незаконним вищевказане рішення ніхто не визнавав, а відповідно до ч.10 ст. 59, а відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року). Представник відповідача Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області Шмигельський В.Я. в судовому засіданні позову не визнав повністю, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи, які викладені в відзиві на позовну заяву. Окрім того пояснив, що спірна земельна ділянка не є спадковим майном, оскільки право виникає з моменту реєстрації. Нотаріусом було відмовлено позивачу у спадкуванні, оскільки спадкодавець [PERSON] не набув права власності на зазначену земельну ділянку, а тому вона не є спадковим майном. Спадкодавець на мав бачення закінчувати процедуру приватизації та не подавав відповідної заяви про внесення в Державний реєстр до державного реєстратора. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вважає, що рішення Гусятинської селищної ради № 756 від 31.07.2013 року є незаконним, оскільки в основі даного рішення була незаконна документація. Позивач не має права на безоплатну приватизацію, а також на спадкування даної земельної ділянки. [PERSON] має право тільки на майно на мав право власності спадкодавець. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору державний нотаріус Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л.С. в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, подані сторонами, та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Рішенням Гусятинської селищної ради № 756 від 31.07.2013 року затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] при зміні виду використання. Передати [PERSON] у власність земельну ділянку площею 300,0 м.кв. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель жилої та громадської забудови, забудованих земель комерційного та іншого використання, що перебували в оренді [PERSON] Розірвано з [PERSON] договір оренди на земельну ділянку площею 300,00 м.кв. по [ADDRESS] селища [ADDRESS] (реєстраційний номер 041060600806 від 14.05.2010 року) (а.с.16). [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 6). Відповідно до копії заповіту від 23.06.2015 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чабарівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області Хометою Г.П. [PERSON] Михайлович заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що за законом він матиме право [PERSON] (а.с.17). Позивач по справі [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.1991 року (а. с. 7). Державний нотаріус Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л.С. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що померлим не було виготовлено документів спадкодавця на земельну ділянку площею 0,0300 гектарів в межах згідно з планом, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] (а.с. 15). Оформити спадкування за заповітом позивач [PERSON] не має змоги нотаріально, так як правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця відсутній. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6100494092013 від 16.08.2013 року земельна ділянка площею 0,0300 га, кадастровий номер 6121655100:02:002:0813, цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебуває у комунальній власності (а.с.12-14). Відповідно до частини другої\~статті 14 Конституції України\~право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного Кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла , до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої\~статті 81 Земельного кодексу України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3\~статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою\~статті 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~статті 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 13 червня 2018 р. у справі № 128/1911/15-ц. Також згідно з роз`яснень п.3.5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Отже, оскільки предметом спору є спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, яке належало [PERSON] , єдиним спадкоємцем якого за заповітом є позивач, який прийняв спадщину, можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину позивач немає, то є підстави у судовому порядку визнання за позивачем [PERSON] права на завершення приватизації земельної ділянки, площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнання за позивачем право на одержання на його ім`я рішення сесії Гусятинської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність йому як спадкоємцю вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved