Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та винагороди за підсумком роботи за 2016 рік, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 02.07.2010 року він був прийнятий на роботу до Станції Дебальцеве - Сортувальна ДП «Донецька залізниця». 08.07.2016 року ДП «Донецька залізниця» було перейменоване у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 27.09.2016 року [PERSON] було переведено до ВП «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 03.07.2017 року він перевівся до структурного підрозділу «Краснолиманська колійна машина станція» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 26.12.2017 року позивач був переведений до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де працює по теперішній час. За час перебування у трудових відносинах із Станцією Дебальцеве - Сортувальна ДП «Донецька залізниця» з ним не було проведено розрахунку з виплати заробітної плати за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року. Крім того, за період перебування позивача у трудових відносинах із ВП «Станція Комунарськ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за період з 16.03.2017 року по 30.06.2017 року з позивачем також не було проведено розрахунку із заробітної плати. Просив суд, стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь [PERSON] : заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 17 002,50 грн.; заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за період з 16.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою відповідно до Наказу від 15.03.2017 року № 384-Н; винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 2 192,80 грн.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. 2. 15.01.2020 року до суду від представника позивача - адвоката Павленко О.В. надійшла заява про зміну позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь [PERSON] : заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 17 002,50 грн.; заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за період з 16.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 10 768,00 грн.; винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 2 192,80 грн.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. 3. Ухвалою суду від 16.01.2020 року позовну заяву в частині позовних вимог, щодо стягнення винагороди за підсумком роботи за 2016 рік та компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, було залишено без розгляду, на підставі заяви представника позивача - адвоката Павленко О.В. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 4. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Павленко О.В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 058912 від 21.01.2019 року (а.с.43), належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явились, позов просили розглянути за своєї відсутності, вимоги задовольнити. 5. Представник відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Відповідно до наданого відзиву на позовну заяву (а.с.59-60), представник відповідача просив суд розгляд справи провести без участі представника та у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши наступне. За першу половину березня 2017 року позивачу нараховано аванс в сумі 1 537, 61 грн., який було позивачем отримано у касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Додали, що не визнають позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період березень - червень 2017 року, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалось, через відсутність первинних документів. Щодо заборгованості за 01.02.2016 року по 30.06.2016 року. Позивач працював в іншій юридичній особі - ДП «Донецька залізниця». Щодо стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, зазначили, що у зв`язку з відсутністю нарахування винагороди, підстави для задоволення вимоги відсутні. Щодо компенсації втрати частини доходів просили відмовити у цій частині, оскільки відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем. 6. 15.10.2019 року представником позивача - адвокатом Павленко О.В. надано відповідь на відзив (а.с.78-83), з якого слідує, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а також вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Додав, що факт отримання грошових сум, позивачем не спростовується, однак весь розмір заборгованості, який він повинен був отримати не виплачений відповідачем. Зазначив, що посилання відповідача на науково - правовий висновок, що викладений на банку Торгово - промислової палати України не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є сертифікатом (висновком) в розумінні ст.141 Закону України «Про торгово - промислові палати України» від 02.12.1997 року. 7. Представником позивача [PERSON] . 11.12.2019 року надано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с.97). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 9. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 02.07.2010 року він був прийнятий на роботу до Станції Дебальцеве - Сортувальна ДП «Донецька залізниця». Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказу № 01/ДС-ОС від 06.07.2016 року, Станція Дебальцеве - Сортувальна державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ Станція Дебальцеве - Сортувальна структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 27.09.2016 року [PERSON] було переведено до ВП «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 03.07.2017 року відповідно до наказу №14/ОС від 03.07.2017 року, [PERSON] перевівся до структурного підрозділу «Краснолиманська колійна машина станція» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 26.12.2017 року [PERSON] був переведений до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де працює по теперішній час (а.с.31-36). 10. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] (а.с.12), йому була нарахована заробітна плата за період: - за лютий 2016 року 3 777,84 грн.; - за березень 2016 року 3 278,88 грн.; - за квітень 2016 року 2 969,10 грн.; - за травень 2016 року 3 317,64 грн.; - за червень 2016 року 3 659,04 грн., всього 17 002,50 грн. 11. Згідно до Наказу № 384- Н від 15.03.2017 року «Про встановлення простою» (а.с.20,21), встановлено з 16.03.2017 року початок простою для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 12. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.38), розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за лютий 2016 року становить 3777,84 грн., за березень 2016 року 3 278,88 грн., за квітень 2016 року 2 969,10 грн., за травень 2016 року 3 317,64 грн., за червень 2016 року дані відсутні; за березень 2017 року 6694,06 грн.,за квітень - червень 2017 року дані відсутні. V. Оцінка суду. 13. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 14. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 15. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 16. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. 17. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». 18. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. 19. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 20. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 21. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. 22. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 23. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10), «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. 24. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. 25. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. 26. Відповідно до вимогст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 27. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих до суду документів [PERSON] 02.07.2010 року був прийнятий на роботу до Станції Дебальцеве - Сортувальна ДП «Донецька залізниця».Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказу № 01/ДС-ОС від 06.07.2016 року, Станція Дебальцеве - Сортувальна державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ Станція Дебальцеве - Сортувальна структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 27.09.2016 року [PERSON] було переведено до ВП «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 03.07.2017 року відповідно до наказу №14/ОС від 03.07.2017 року, [PERSON] перевівся до структурного підрозділу «Краснолиманська колійна машина станція» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 26.12.2017 року [PERSON] був переведений до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де працює по теперішній час, що підтверджено копією трудової книжки. 28. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач [PERSON] перебуває з відповідачем в трудових відносинах, виконує свої трудові обов`язки в повному обсязі, однак не отримує усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. 29. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці. Зокрема, типова форма №П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці. Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №243/5469/17, провадження №61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. 30. Суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, починаючи з квітня 2016 року. 31. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст.ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Наданий суду Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати. 32. Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст.1 Протоколу №1. 33. Суд приймає до уваги як належний доказ по справі надану позивачем довідку про доходи, відповідно до якої позивачу нараховувалася заробітна плата, оскільки зазначений документ не має суперечностей та не викликає у суду сумнівів, щодо її достовірності, оскільки факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано. 34. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 35. З урахуванням роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 14 230,30 грн., з урахуванням частково виплачених сум у розмірі 2 772,20 грн. (а.с.63), без урахування обов`язкових платежів та податків. 36. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 14 230,30 грн., оскільки саме зазначена сума вираховується з наданих позивачем розрахунків заробітної плати за лютий 2016 року - червень 2016 року. 37. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою за період з 16.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 10 768 грн. 00 коп., суд приходить до наступного висновку. 38. Згідно до Наказу № 384-Н від 15.03.2017 року «Про встановлення простою» (а.с.20,21), встановлено з 16.03.2017 року початок простою для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». В вищезазначеному Наказі було вказано, що оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи. 39. [PERSON] під час вимушеного простою перебував з відповідачем в трудових відносинах, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 40. Крім того, необхідно зазначити, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. 41. Таким чином, вимога [PERSON] , щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою за період з 16.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 10 768 грн. 00 коп., підлягає задоволенню. 42. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 43. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019рік», встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року у сумі 1921 грн. Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 12.08.2019 року, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial