Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої до суду 13.03.2013, про захист прав споживачів, визнання недійсним (нікчемним) договору фінансового лізингу № NK00A!00000027 від 26.05.2016, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс (далі - відповідач), а також про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 10080 грн. 00 коп., а також витрат повязаних із оплатою за оцінку обєкту лізингу в сумі 1000 грн. 00 коп., витрат щодо участі в аукціоні в сумі 200 грн. 00 коп., а всього 11280 грн. 00 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позивач обґрунтував вимоги тим, що 26.05.2016 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № NK00A!00000027. Вказаний договір фінансового лізингу був укладений шляхом подачі позивачем до відповідача заяви про приєднання до публічного договору від 25.06.2015 та складається з заяви про приєднання до публічного договору, додатку № 1 та додатку № 2 до Договору. Відповідно до умов договору позивач отримав від відповідача у лізинг строком на 60 місяців до 23.07.2021 бувший у використанні автомобіль марки Мітсубіши Лансер, 1990 р.в., д/н [NUMBER]. Також позивач сплатив на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 10080 грн. Предмет лізингу автомобіль марки Мітсубіши Лансер, 1990 р.в., д/н [NUMBER] був переданий позивачу 25.07.2016. Згідно з додатком № 1 до Договору вищевказаний автомобіль був переданий у справному стані, без ушкоджень у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу у комплектації вказаній у акті прийому-передачі від 25.07.2016. Автомобіль був переданий позивачу на авто площадці Товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 3. Після передачі авто відповідно до акту-прийому передачі від 25.07.2016, позивач попрямував за кермом цього автомобіля у напрямку м. Миколаєва, проїхав 184 км. і біля м. Новоград-Волинського на ходу із радіатора автомобілю пішов пар, а в розширювальному бачку було багато іржи. Позивач одразу, 26.07.2016 звернувся до найближчої офіційної СТО у Новоград-Волинському. Після огляду авто було виявлено: у блоці двигуна тріщини у гніздах болтів затяжки головки блока. Блок двигуна ремонту не підлягає. Таким чином, автомобіль марки Мітсубіши Лансер, 1990 р.в., д/н [NUMBER] був переданий позивачу в несправному стані. Крім несправності двигуна, в автомобілі було виявлено ще значну кількість недоліків, що не були вказані в описі авто на сайті і не вказані в додатку № 1 до Договору. Позивач декілька разів звертався до відповідача з письмовими претензіями і проханням відремонтувати двигун автомобіля марки Мітсубіши Лансер, 1990 р.в., д/н [NUMBER] чи розірвати договір фінансового лізингу № NK00A!00000027 від 26.05.2016 з відшкодуванням позивачу завданих збитків. 15.08.2016 на адресу позивача відповідачем було направлено відповідь вих. № 20.1.0.0.0/7-160811/51, в якій відповідач повідомляє, що відмовляє позивачу у задоволенні заяви, та вказує, що оскільки позивачем було підписано акт прийому передачі авто без претензій, відтак права на заміну відповідачем предмету лізингу, його ремонту за рахунок відповідача або зниження вартості предмету лізингу у позивача немає. А також, вказує, що позивач має право повернути авто з фінансового лізингу, але при цьому відповідачем, як лізингодавцем, відповідно до ст. 153.7 Податкового кодексу України, буде погашено суму основної заборгованості за договором, будуть стягнуті з позивача нараховані відсотки та винагороди, а також те, що вже сплачені за договором платежі поверненню не підлягають. Позивач вважає, що відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, договір фінансового лізингу № NK00A!00000027 від 26.05.2016 є нікчемним і до нього мають бути застосовані наслідки недійсного та нікчемного правочину та повернуті позивачу платежі за договором. Так, позивач вказує на несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, і посилаючись на зазначені обставини та норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Позивач та його представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, в подальшому звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, при цьому раніше на адресу суду від відповідача надійшли заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також заперечення на позовну заяву, у яких відповідач зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Відповідно до ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що 26.05.2016 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № NK00A!00000027. Вказаний договір фінансового лізингу був укладений шляхом подачі позивачем до відповідача заяви про приєднання до публічного договору № NK00A!00000027 від 25.06.2015 та складається з Заяви про приєднання до публічного договору № NK00A!00000027 від 25.06.2015, Додатку № 1 (Специфікація) та Додатку № 2 (Графік сплати лізингових платежів) до нього. 10.06.2016 позивач згідно з п. 14.1.7 вказаного договору вніс аванс у розмірі 10080 грн. Крім цього, позивач 08.06.2016 сплатив 1000 грн. 00 коп. витрат, повязаних із оплатою за оцінку обєкту лізингу та 27.05.2016 200 грн. 00 коп. витрат щодо участі в аукціоні. Відповідно до умов договору, згідно з специфікацією, позивач отримав від відповідача у лізинг строком на 60 місяців, із сплатою з 20 по 24 число кожного місяця щомісячних платежів, до 23.07.2021, бувший у використанні автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. Предмет лізингу автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 1990 року випуску, державний номер [NUMBER] був переданий позивачу 25.07.2016. Згідно з Додатком № 1 до Договору вищевказаний автомобіль був переданий у справному стані, без ушкоджень у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу у комплектації, вказаній у акті прийому-передачі від 25.07.2016. Після передачі авто відповідно до акту-прийому передачі від 25.07.2016, позивач попрямував за кермом цього автомобіля у напрямку м. Миколаєва, проїхавши 184 км., біля м. Новоград-Волинського на ходу із радіатора автомобілю пішов пар, а в розширювальному бачку було багато іржи. 26.07.2016 позивач звернувся до найближчої офіційної СТО у м. Новоград-Волинський. Згідно з актом технічної експертизи № 01 від 27.07.2016 технічний огляд показав, що в автомобіля Mitsubishi Lancer, 1990 року випуску наявні несправності мотору; за результатами технічного огляду виявлено: у блоці двигуна тріщини у гніздах болтів затяжки головки блока; блок двигуна ремонту не підлягає. Позивач декілька разів звертався до відповідача з письмовими претензіями і проханням відремонтувати двигун автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 1990 р.в., д/н [NUMBER] чи розірвати договір фінансового лізингу № NK00A!00000027 від 26.05.2016 з відшкодуванням позивачу завданих збитків. 15.08.2016 на адресу позивача відповідачем було направлено відповідь вих. № 20.1.0.0.0/7-160811/51, в якій відповідач повідомляє, що відмовляє позивачу у задоволенні заяви, та вказує, що оскільки позивачем було підписано акт прийому передачі авто без претензій, відтак права на заміну відповідачем предмету лізингу, його ремонту за рахунок відповідача або зниження вартості предмету лізингу у позивача немає. А також, вказує, що позивач має право повернути авто з фінансового лізингу, але при цьому відповідачем, як лізингодавцем, відповідно до ст. 153.7 Податкового кодексу України, буде погашено суму основної заборгованості за договором, будуть стягнуті з позивача нараховані відсотки та винагороди, а також те, що вже сплачені за договором платежі поверненню не підлягають. Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 26 травня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 18.04.2017 № 2957/11-6 ліцензію на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс не отримувало. Отже, судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідні правова позиція та правовий висновок наведені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року у справі № 6 1551цс16. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 26.05.2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс, нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Таким чином договір фінансового лізингу від 26.05.2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс є нікчемним. Нікчемним є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків, у звязку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від предявлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін. Нікчемний правочин, породжує лише наслідки, які повязані з його недійсністю. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплачених 11280 грн. 00 коп. за спірним договором. Таким чином встановлені судом обставини, зокрема, несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, є підставою для визнання його недійсним та стягнення з відповідача коштів сплачених відповідачем за спірним договором. З огляду на викладене вище позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1102 грн. 42 коп., сплачений позивачем за квитанціями № 16453507 від 03.10.2016 та № 16453493 від 03.10.2016.

Outcome: approved