Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

19 квітня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Харкова з позовом до відповідачки [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві просив визнати інформацію, розміщену відповідачкою на особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» за адресою: https:www.facebook.com/rechetko/posts/942557685864105 недостовірною та такою, що принижує його гідність, честь та ділову репутацію, зобовязати відповідачку спростувати поширену недостовірну інформацію: видалити допис на вказаній сторінці, що містить недостовірну інформацію, розмістити новий допис на цій сторінці про недостовірність раніше поширеної інформації, розмістити новий допис на вказаній сторінці із вибаченням перед ним за поширення недостовірної інформації, а також стягнути з відповідачки 50 000 грн. компенсації завданої моральної шкоди, та покласти неї судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що займає посаду директора Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації та є державним службовцем. 07.04.2016 у мережі Інтернет на вказаній особистій сторінці відповідачки він прочитав допис, виконаний відповідачкою -користувачем [PERSON], розміщений о 9 год. 28 хвил., доступ до якого не обмежений, та є доступним для огляду у мережі Інтернет будь-якою особою, наступного змісту: «Здавствуйте, друзья! Очередная информація, получення мною из райнинского департамента экологии та природных ресурсов ХОДА, приведшая меня в громкий ужас…Дятлы, директора [PERSON] и [PERSON] (гепинский рыг) ухитрились выдать Дозволы на спецводопользование заводу "[PERSON] шахтера" на забор воды из Лопани и сброс жидких отходов назад в речку в количестве 200 тыс тонн в год. (об очистке отходов в очистных сооружениях речь не идет и о лабораторных замерах содержания вредных веществ в стоках при сбросе тоже ни слова). Темолайфу с Коксохимом дозвол на спецводопользование выдал [PERSON] с выходом 500 тысяч тонн жидких стоков в речку Лопань (очистки у донецких мразей тоже не имеется) и ТОВ" Влади" (территориально притулился к заводу Шевченко) тоже дали эти мрази дозвил на спецводокористування на 200 тыс тонн воды в год из артезианской скважины глубиной 80 метров (уже нужен дозвил на користування надрами !!!! если скважина глубже 20 метров !!!) со обратным сливом в бассейн реки Лопань. Несчастная Лопань получает на протяжении 5 км только по бумагам в свои воды 900 тыс тонн жидких стоков благодаря <...> из ХОДА (!!!), впадает в Уды и дальше в Донец. И еще 1005 тыс тонн выбросов в атмосферный воздух юго-запада города Харькова !!! Это наша земля. Харьковской громады, превращенная известными пофамильно людьми, подписавшими в Дозволах приговор довкиллю. превращенному в помойную яму из живописной местности, воспетой Квиткой - Основьяненко. Отака картина маслом вырисовывается...» Текст ним наведено дослівно, за виключенням нецензурного висловлювання на його адресу. Вказаний допис мав вже 56 поширень, що дозволяє ознайомитись з ним необмеженій кількості осіб та є поширенням інформації в мережі Інтернет. Вважає, що вказаним дописом відповідачка ганьбить його гідність, честь і ділову репутацію, оскільки використовує стосовно нього так формулювання: «Дятлы», «[PERSON] (гепинский рыг)»; «эти мрази», «благодаря (нецензурне слово) из ХОДА», які є образливими та лайливими, а також містять елементи нецензурної (ненормативної) лексики. Порвняння його з дятлом зроблено з негативним підтекстом та є негативною характеристикою його як людини та як державного службовця, виходячи з тлумачення вказаного слова у словнику [PERSON]І, «долбит как дятел, много раз повторяет одно и то же». Вислів «мразь» відповідно до тлумачних словників під редакцію [PERSON] та [PERSON] є «разговорным презрительным. О ком-нибудь плохом ничтожном». Використане відповідачкою нецензурне слово відносно особи означає вкрай презирливе відношення до цієї людини та нівелювання його унікальної біопсихосоціальної цінності та спрямоване на формування аналогічної думки у інших осіб. Вислів «гепинский рыг» у сучасній Україні також використовується з негативним відтинком, характеризуючи особу, як прихильника певної політичної сили, з назвою якої повязане все негативне, що відбувалось на території України з 2010 до 2014 року, та створюючи таким чином негативне ставлення до особи у соціумі. Вказані висловлювання відповідачки означають принизливе відношення до нього, носять образливий характер, свідчать про невизнання автором його як унікальної біопсихосоціальної цінності та про намагання створити негативний образ його як людини та як державного службовця в соціумі, та є посяганням на його честь як людини - фізичної особи, та як державного службовця керівника департаменту Харківської обласної державної адміністрації. Крім того, зазначає, що інформація щодо зазначених у текстах відповідних дозволів на спеціальне водокористування, які були надані ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», ПрАТ «Харківський коксовий завод», ПАТ «Термолайф» та ТОВ «VLADI» є недостовірною, не відповідає змісту наданих дозволів, викладена неправдиво або перекручено. Так, у дозволі на спеціальне водокористування, наданому ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» чітко зазначено, що викидів будь-яких відходів до річки Лопань не передбачено, а дозволяється лиш випуск після механічного очищення дощових та снігових (талих) стічних вод, лабораторний контроль яких здійснюється атестованою промислово-санітарною лабораторією підприємства, а на вказаний завод покладається обовязок вести облік якості стічних вод, не допускати забруднення підземних та поверхневих вод, не перевищувати затверджені нормативи гранично допустимого скиду речовин. У дозволі на спеціальне водокористування, який виданий ПАТ «Термолайф», також зазначено, що викидів будь-яких рідких відходів до річки Лопань не передбачено, а приймачем виробничих та господарсько-побутових стічних вод є каналізаційна мережа ПрАТ «Харківський коксовий завод», а далі КП «Харківводоканал» у обсязі 11, 74 тис. м куб на рік, а скид талих (снігових) та дощових вод здійснюється до відстійнику локальних очисних споруд механічної очистки і дали вивозиться спеціалізованою організацією для подальшої утилізації. У дозволі на спеціальне водокористування, який виданий ПРАТ «Харківський коксовий завод», зазначено, що викидів будь-яких рідких відходів до річки Лопань не передбачено, а приймачем виробничих стічних вод є фенольний відстійник, приймачем господарсько-побутових та стічних вод котельні відстійник фенольно-фекальних вод, звідки фенольно-фекальні води повторно використовуються у виробництві, залишок перекачується через Баварський каналізаційний колектор до міських очисних споруд. Обсяг стічних вод визначено у розмірі 171, 36 тис. куб. на рік. Також зазначена наявність установки біохімічного очищення стічних вод. Ці ж положення щодо очищення, відповідно, стосуються також і стічних вод, отриманих від ПАТ «Термолайф», які направляються до каналізаційної системи заводу. У дозволі на спеціальне водокористування, який виданий ТОВ «VLADI», дійсно зазначено, що дозволяється забір води з однієї свердловини глибиною 85 метрів у обсягах не більше 47,6 м. куб. на добу або 11, 67 тис. куб. м. на рік, що у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про надра» дозволяється робити без спеціальних дозволів та гірничого відводу, оскільки обсяг видобування підземних вод їз кожного з водозаборів не перевищує 300 куб. м. на добу. Усі стічні води направляє виключно до міської каналізації, про що також зазначено дозволі. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачка поширює неправдиву інформацію щодо поняття «рідких відходів» та «стічних вод», оскільки у відповідності до положень ст.1 Закону України «Про відходи», рідкі відходи побутові відходи, що утворюються у будинку за відсутності централізованого водопостачання та каналізації і зберігаються у вигрібних ямах, а дозволи на спеціальне водокористування регулюють питання щодо контролю за «стічними водами», які у відповідності до положень ст. 1 Водного кодексу України є водою, що утворилась в процесі господарсько-побутової виробничої діяльності. Перекручення відповідачкою інформації про ці поняття призводить до створення негативного уявлення про те, що зазначеним юридичним особам внаслідок його- позивача- дій як уповноваженого державного службовця, дозволено забруднювати річку Лопань рідкими відходами, створюючи небезпеку екології м. Харкова, Харківської області та всієї Східної України в цілому, оскільки річка Лопань є притоком річки Уди, яка у свою чергу відноситься до басейну Сіверського Донця. Відповідачка звинувачує його у створенні передумов для погіршення екології м.Харкова, річок Уди та Сіверський Донець, басейн яких охоплює значні території України та Російської Федерації. Крім того, відповідачка заявила про 1005 тис. тон викидів в атмосферне повітря південно-заходу м.Харкова, хоч у офіційних відповідях їй надавалась інформація про надання дозволу н 1,005 тис. тонн викидів в атмосферне повітря, що у 1000 разів менше, ніж вона зазначає в своєму дописи, створюючи вигляд екоциду у південно-західній частині м.Харкова. Позивач зазначає, що вказана неправдива інформація зачіпає його ділову репутацію, оскільки дозвіл на спеціальне водокористування ПрАТ «Харківський косовий завод» видавався безпосередньо ним, поширення неправильної та перекрученої інформації щодо змісту та тексту цього та іншого дозволів на спеціальне водокористування виставляє його у негативному світлі, як керівника, спеціаліста та державного службовця. Такі безпідставні звинувачення у недбалості, порушенні норм законодавства та нехтуванні екологічними нормами можуть призвести до того, що він може отримати негативні характеристики своєї діяльності з боку керівництва, внаслідок чого його може бути незаконно звільнено з роботи. Крім того, внаслідок поширення вказаної неправдивої інформації створюється уява, нібито він порушує основні принципи державної служби, передбачені ст.3 Закону України «Про державну службу». Зазначає, що оскільки розміщення оспорюваної інформації відбулось на особистій сторінці користувача соціальної мереж [PERSON], відповідно до Умов користування «Facebook» особисто вона і несе відповідальність за розміщення інформації, та саме вона має бути відповідачем у справі. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди послався на те, що внаслідок поширення такої інформації моральне ставлення населення до нього, як до державного службовця, змінилось, що призвело до погіршення ставлення до нього з боку громадськості та керівництва, він вимушений був неодноразово давати пояснення керівництву з приводу видачі дозволів на спеціальне водокористування та на викиди у атмосферне повітря, доводив відсутність у його діях порушень, свою професійність та кваліфікацію, неодноразово детально пояснюючи підстави для видачі відповідних дозволів. Оскільки він як державний службовець є публічною особою, поширення вказаної інформації вже завдало та ще завдасть у майбутньому шкоди його діловій та професійній репутації, оскільки усі, хто ознайомився з дописом відповідачки у мережі Інтернет, вже будуть сприймати його негативно. Внаслідок поширення вказаної інформації він зазнав моральних переживань, порушені його стосунки їз керівництвом та колегами, створено загрозу його безпідставного звільнення з посади та втрати роботи. Поширення вказаної інформації змусило керівництво та колег сумніватись у його кваліфікації та професійності. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко В.Б. від 10.05.2016 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Харкова Іванової І.В. від 23 лютого 2017 року у звязку з задоволеними самовідводами суддями вказана цивільна справа направлена для розгляду до Ленінського районного суду м.Харкова, як до найбільш територіально наближеного до Жовтневого районного суду м.Харкова. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 6 березня 2017 рок відкрито провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду. 14.12.2017 представник позивача [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій просив, не змінюючи предмету та підстав позовної заяви, визнати недостовірною та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, інформацію, розміщену на особистій сторінці користувача «Олена Решетько» соціальної мережі «Facebook» за адресою: https:www.facebook.com/rechetko/posts/942557685864105 а саме: «Дятлы, директора [PERSON] и [PERSON] (гепинский рыг) ухитрились выдать Дозволы на спецводопользование заводу "[PERSON] шахтера" на забор воды из Лопани и сброс жидких отходов назад в речку в количестве 200 тыс тонн в год. (об очистке отходов в очистных сооружениях речь не идет и о лабораторных замерах содержания вредных веществ в стоках при сбросе тоже ни слова). Темолайфу с Коксохимом дозвол на спецводопользование выдал [PERSON] с выходом 500 тысяч тонн жидких стоков в речку Лопань ( очистки у донецких мразей тоже не имеется ) и ТОВ" Влади" (территориально притулился к заводу Шевченко) тоже дали эти мрази дозвил на спецводокористування на 200 тыс тонн воды в год из артезианской скважины глубиной 80 метров(уже нужен дозвил на користування надрами если скважина глубже 20 метров !!!) со обратным сливом в бассейн реки Лопань. Несчастная Лопань получает на протяжении 5 км только по бумагам в свои воды 900 тыс тонн жидких стоков благодаря <...> из ХОДА (!!!), впадает в Уды и дальше в Донец. И еще 1005 тыс тонн выбросов в атмосферный воздух юго-запада города Харькова И! Это наша земля. Харьковской громады, превращенная известными пофамильно людьми, подписавшими в Дозволах приговор довкиллю. превращенному в помойную яму из живописной местности, воспетой Квиткой - Основъяненко. Отака картина маслом вырисовывается...» недостовірною та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача; зобов'язати відповідачку спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення нового інформаційного повідомлення у соціальній мережі «Facebook» або на іншому загальнодоступному ресурсі мережі Інтернет про недостовірність раніше поширеної інформації щодо позивача; стягнути з відповідачки 50 000 грн. в порядку компенсації завданої позивачу моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідачку. 23.01.2018 року представник позивача [PERSON] подав уточнену позовну заяву. В остаточній редакції уточненої позовної заяви, яка уточнена без зміни предмета та підстав позову, він просить визнати інформацію, розміщену на особистій сторінці користувача «Олена Решетько» соціальної мережі «Facebook» за адресою: https:www.facebook.com/rechetko/posts/942557685864105, а саме: «Дятлы, директора [PERSON] и [PERSON] (гепинский рыг) ухитрились выдать Дозволы на спецводопользование заводу "[PERSON] шахтера" на забор воды из Лопани и сброс жидких отходов назад в речку в количестве 200 тыс тонн в год. (об очистке отходов в очистных сооружениях речь не идет и о лабораторных замерах содержания вредных веществ в стоках при сбросе тоже ни слова). Темолайфу с Коксохимом дозвол на спецводопользование выдал [PERSON] с выходом 500 тысяч тонн жидких стоков в речку Лопань (очистки у донецких мразей тоже не имеется) и ТОВ" Влади" (территориально притулился к заводу Шевченко) тоже дали эти мрази дозвил на спецводокористування на 200 тыс тонн воды в год из артезианской скважины глубиной 80 метров(уже нужен дозвил на користування надрами если скважина глубже 20 метров !!!) со обратным сливом в бассейн реки Лопань. Несчастная Лопань получает на протяжении 5 км только по бумагам в свои воды 900 тыс тонн жидких стоков благодаря <...> из ХОДА (!!!), впадает в Уды и дальше в Донец. И еще 1005 тыс тонн выбросов в атмосферный воздух юго-запада города Харькова И! Это наша земля. Харьковской громады, превращенная известными пофамильно людьми, подписавшими в Дозволах приговор довкиллю. превращенному в помойную яму из живописной местности, воспетой Квиткой - Основъяненко. Отака картина маслом вырисовывается...» недостовірною та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію [PERSON], зобовязати відповідачку спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення нового інформаційного повідомлення у соціальній мережі «Fасевоок» або на іншому загальнодоступному ресурсі мережі Інтернет про недостовірність раніше поширеної інформації щодо [PERSON], стягнути з відповідачки у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав та просив задовольнити, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначив, що не вважає необхідним залучати до участі у справі власника веб-сайта соціальної мережі «Facebook», оскільки, на його думку, надав достатньо доказів поширення інформації, про спростування якої заявлено позов, саме відповідачкою. Вважає, що наданих ним доказів для задоволення позову достатньо. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що вона особисто сторінку «Олена Решетько» не реєструвала та не є користувачем соціальної мережі «Facebook», \~\~\~ не є автором оспорюваної інформації, вказану інформацію в мережі Facebook не розміщувала та не поширювала,та ніякого відношення до розміщеної інформації не має. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що відповідна сторінка у Facebook створена та підтримується саме нею, оскільки в мережі Facebook може зареєструватись та створити сторінку під будь-яким іменем будь-яка особа. Надані представником позивача роздруківки з Інтернет-сторінки є неналежними та недопустимими, оскільки не доводять факт розміщення нею відповідної інформації в соціальній мережі Facebook, а також не дають можливість ідентифікувати особу, що таку інформацію нібито розмістила. Крім того, зазначила, що вона є головою громадської організації «Екоцид.НЕТ», відкрито зверталась до органів влади та місцевого самоврядування з запитами щодо екологічного стану м.Харкова, порушень природоохоронного законодавства з боку ряду підприємств Новобаварського (Жовтневого) району м.Харкова. Також вона неодноразово зверталась з позовними вимогами до ряду підприємств, організацій, у тому числі до Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, директором якої є [PERSON], щодо усунення шкоди життю і здоровю внаслідок незадовільного стану екології, відшкодування шкоди. Справи за її позовами перебувають на розгляді судів, та рішення до цього часу не винесені. Крім того, послалась на те, що представник позивача не надав доказів наявності у нього повноважень від імені позивача представляти його інтереси, оскільки підпис позивача не завірений нотаріально. Просить винести окрему ухвалу відповідно до ст. 262 ЦПК України, яку направити правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення за фактом втручання представника [PERSON] в її особисте життя сумісно з позивачем [PERSON], оскільки представником надано суду її приватні папери її фотографії. Також зазначила, що позивач є посадовою особою, державним службовцем, є субєктом ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та особою, яка перебуває з нею у неврегульованому реальному конфлікті інтересів через залучення його ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.04.2016 співвідповідачем у справі № 2012/461/2012 за її позовом про поновлення порушеного права на безпечне довкілля та відшкодування нанесеної шкоди здоровю, та він, як державний службовець, поданням цього позову порушив встановлені йому антикорупційним законом заборони та обмеження, чим вчинив правопорушення, повязане з корупцією. Ухвалами судді Шрамко Л.Л. від 18.05.2017 та 17.08.2017 відмовлено у задоволенні заяви відповідачки про відвід судді Шрамко Л.Л. У даній цивільній справі судом застосовано заходи процесуального примусу. Так, ухвалами суду від 14.11.2017, 23.01.2018 оголошено попередження відповідачці [PERSON] за порушення порядку під час судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого судді. Ухвалою суду від 23.01.2018 за неодноразове порушення порядку під час судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого відповідачку [PERSON] видалено з зали судового засіданні до закінчення судового розгляду. Суд, опитавши представника позивача [PERSON], відповідачку, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Позивач - [PERSON] займає посаду директора Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної держаної адміністрації та є державним службовцем. Згідно з довідкою АА №848876 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) зареєстрована громадська організація «ЕКОЦИД.НЕТ», код [NUMBER], керівником якої є [PERSON] (а.с.43). 5 квітня 2016 року о 9 год. 28 хвил. на особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» за адресою: https:www.facebook.com/rechetko/posts/942557685864105 у мережі Інтернет поміщено текст, виконаний від мені користувача «Решетько Олени» такого змісту: «Здавствуйте, друзья! Очередная информація, получення мною из райнинского департамента экологии та природных ресурсов ХОДА, приведшая меня в громкий ужас…Дятлы, директора [PERSON] и [PERSON] (гепинский рыг) ухитрились выдать Дозволы на спецводопользование заводу "[PERSON] шахтера" на забор воды из Лопани и сброс жидких отходов назад в речку в количестве 200 тыс тонн в год. (об очистке отходов в очистных сооружениях речь не идет и о лабораторных замерах содержания вредных веществ в стоках при сбросе тоже ни слова). Темолайфу с Коксохимом дозвол на спецводопользование выдал [PERSON] с выходом 500 тысяч тонн жидких стоков в речку Лопань (очистки у донецких мразей тоже не имеется ) и ТОВ" Влади" (территориально притулился к заводу Шевченко) тоже дали эти мрази дозвил на спецводокористування на 200 тыс тонн воды в год из артезианской скважины глубиной 80 метров (уже нужен дозвил на користування надрами !!!! если скважина глубже 20 метров !!!) со обратным сливом в бассейн реки Лопань. Несчастная Лопань получает на протяжении 5 км только по бумагам в свои воды 900 тыс тонн жидких стоков благодаря <...> из ХОДА (!!!), впадает в Уды и дальше в Донец. И еще 1005 тыс тонн выбросов в атмосферный воздух юго-запада города Харькова !!! Это наша земля. Харьковской громады, превращенная известными пофамильно людьми, подписавшими в Дозволах приговор довкиллю. превращенному в помойную яму из живописной местности, воспетой Квиткой - Основьяненко. Отака картина маслом вырисовывается...» Сторінка має інформацію щодо 56 поширень вказаного тексту, та відгуки користувачів соціальної мережі. В обґрунтування позовних вимог та спростування вказаної інформації позивач надав суду дозвіл на спеціальне водокористування, виданий ним 18.11.2015, як директором Департаменту екології природних ресурсів Харківської обласної адміністрації, строком дії до 19.11.2018 року ПрАТ «Харківський коксовий завод», де зазначена характеристика та умови водокористування (а.с.16-17). Також він надав дозволи на спеціальне водокористування, видані директором Департаменту екології природних ресурсів Харківської обласної адміністрації [PERSON] 22.09.2014 строком дії до 23.09.2017 року ТОВ «VLADI», де зазначена характеристика та умови водокористування, від 05.03.2015 строком дії до 06.03.2018 ПрАТ «Термолайф», від 23.05.2014 строком дії до 14.05.2019 ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (а.с.18-23). Також позивач надав суду документ щодо допустимого скиду (ГДС) речовин у водний обєкт їз зворотними водами ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», виданий директором Департаментом екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації [PERSON]. 13.05.2014 на строк до 14.05.2019, в якому зазначені фактичні і затверджені показники складу і скиди речовин у зворотних водах (а.с.24). Листом № 04.01-07-1920 від 31.03.2016 заступник директора Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної адміністрації [PERSON] надав інформацію начальнику Управління забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної адміністрації щодо розгляду запиту на інформацію від голови ГО «Екоцид.НЕТ» [PERSON], де зазначив про видачу дозволів ряду підприємств на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ряду підприємств, у тому числі ПАТ « Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», та дозволів на спеціальне водокористування, у тому числі ПАТ « Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», ПрАТ «Харківський коксовий завод», ПрАТ «Термолайф». Зазначив, про скасування з 26.04.2014 дозволу на розміщення відходів та лімітів на утворення та розміщення відходів відповідно до внесених до закону змін. Зазначив, що на даний час Порядок видачі дозволу на поводження з відходами законодавчо не врегульований до внесення змін до Закону «Про відходи» в частині визначення переліку та вимог документів, необхідних для отримання вказаного дозволу, та дозволи на 2016 рік переліченим у запиті субєктам господарювання Департамент не надавав,та Департаментом було надана відповідь на запит [PERSON] (а.с.25-27). На адресу голови громадської екологічної організації «ЕКОЦИД.НЕТ» [PERSON] заступник директора Департаменту екології та природних ресурсів [PERSON] листом № Р32 від 28.05.2014 надав відповідь на її звернення з питань незадовільного стану довкілля у Жовтневому районі м.Харкова, та їй надана інформація щодо підприємств «Харківський коксовий завод», ПрАТ «Термолайф», ПАТ «Світло шахтаря», зазначено про відсутність перевищень нормативів гранично-допустимих викидів на вказаних підприємствах (а.с.82-84). На адресу [PERSON] директор Департаменту екології та природних ресурсів [PERSON] листом №Ко-44 від 08.05.2015 надав відповідь на її звернення з інформацією щодо викидів забруднюючих речовин та парникових газів підприємств Жовтневого району м.Харкова, захворюваності на онкологічні захворювання мешканців Жовтневого району м.Харкова, (а.с.85). Відповідачка неодноразово зверталась до суду з позовами стосовно усунення шкоди внаслідок незадовільного стану екології, порушення норм природоохоронного законодавства компетентними органами при видачі дозвільної документації ряду підприємств Жовтневого району м.Харкова. Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 квітня 2016 року у справі № 2012/4613/2012, [PERSON] звернулась з позовом до ряду підприємств, організацій, установ, у тому числі до Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації про усунення шкоди життю і здоровю та відшкодування шкоди (а.с.55). У даній цивільній справі згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.12.2016 вилучено ряд документів на підтвердження її позову висновків екологічної, санітарно-гігієнічної експертизи, матеріали оцінки впливу на навколишнє середовище, технічні умови про укладання договорів на утилізацію рідких відходів, матеріали для отримання дозволів на викиди небезпечних речовин, на спеціальне водокористування, на користування надрами (а.с.117). Також [PERSON] звернулась з позовними вимогами до ряду юридичних та фізичних осіб, у тому числі до Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, [PERSON], про поновлення порушеного права на безпечне довкілля та відшкодування нанесеної шкоди здоровю. Вказані справи перебувають на розгляді Ленінського районного суду м.Харкова, та рішення по суті спору не прийнято, що підтвердив представник позивача та відповідачка в судовому засіданні. Голова ГО «Екоцид.НЕТ» [PERSON] зверталась з запитами до Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної держаної адміністрації, 18.07.2016 за №03.01-07-4273 надано відповідь на запит начальник Управління забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної адміністрації (а.с.119). Листом № 12.-12-4/05/1289 від 10.02.2017 в.о. начальника Головного управління Держпраці у Харківській області [PERSON] надана відповідь на запит щодо отримання дозвільних документів ТОВ «Владі» (а.с.120). [PERSON] зверталась зі зверненням з питань забруднення довкілля підприємствами, що розташовані у Новобаварському районі м.Харкова на адресу Харківської обласної державної адміністрації, та перший заступник голови Харківської обласної державної адміністрації [PERSON] листом № КО-2779/08-18 від 05.05.2017 надав їй відповідь на її запит з питань відсутності дозвільних документів, планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПрАТ «Харківський коксовий завод», де зазначив, що за результатами аналізу дозвільної природоохоронної документації встановлено факт надання ПрАТ «Харківський коксовий завод» у документах, що додаються до заяви про видачу документів дозвільного характеру, недостовірної інформації, зокрема у документах на отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та дозволу на спеціальне водокористування. Крім того, зазначив про те, що реалізація проекту реконструкції комплексу коксової батареї №40біс на АТЗТ «Харківський коксовий завод» відповідно до висновку державної екологічної експертизи від 24.01.2006 № 112 здійснена не у повному обсязі у частині природоохоронних заходів та з відхиленням від проекту. За результатами перевірки керівнику підприємства були надані обовязкові до виконання приписи щодо усунення виявлених поршень. До адміністративної відповідальності у вигляді штрафів притягнуті посадові особи ПрАТ «Харківський коксовий завод» (а.с.141-143). Як зазначено у вказаному листі, у Харківському окружному адміністративному суді перебувають справи, де стороною є ПрАТ «Харківський коксовий завод», подані за результатами перевірки, проведеної у 2016 році Держекоінспекцією за участю спеціалістів Департаменту, а саме про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду у вигляді припинення права спеціального водокористування ПрАТ «Харківський коксовий завод» шляхом анулювання дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015, про визнання недійсним висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 робочого проекту реконструкції коксової батареї №4-бис, про визнання незаконними дій Держекоінспекції та скасування припису вказаної інспекції. Харківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 10.03.2017 про передачу адміністративної справи за позовом Департаменту до Міністерства екології та природних ресурсів України з приводу анулювання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, виданих Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Харківській області та Мінприроди для подальшого розгляду до окружного адміністративного суду м. Києва. На підтвердження того, що особиста сторінка в соціальній мережі Інтернет, на якій розміщено оспорювану інформацію, належить відповідачці, представником позивача надані суду роздруківки фотографій та скріншоти сторінки користувача «Олена Решетько». Представник позивача зазначив, що фотографії містять зображення відповідачки, а повідомлення з цієї сторінки підписані від першої особи, а саме від імені відповідачки [PERSON], та відомості щодо судової справи № 639/2324/17 з сайту судової влади свідчать про належність їй вказаної сторінки. Суд, оцінивши надані сторонами докази їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За\~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У відповідності до\~ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст.\~297,\~299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.ч.1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з нормами ч.4 ст. 277 ЦК України я кщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Положеннями ч. 1 ст. 15\~ЦК України\~предбачно, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням вказаної інформації слід розуміти, зокрема, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку повідомлення хоча б одній особі, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.12 Постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. В силу\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 7 липня 1997 року.\~\~ Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Про зазначене йдеться й у\~Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003\~(справа про поширення відомостей). Відповідно до п.19\~Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30\~Закону України "Про інформацію", оціночними\~\~судженнями,\~\~за\~\~винятком\~\~наклепу,\~\~є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що\~\~містять\~\~фактичні\~\~дані,\~\~зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних\~\~засобів\~\~(вживання\~\~гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 23 ЦК України \~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.4 ч.2 вказаної статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, [PERSON] і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з головних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідна сторінка у Facebook створена та підтримується саме відповідачкою. Надані представником позивача роздруківки веб-сторінки в мережі Інтернет, що представлені у вигляді скріншоту Інтернет-сторінки, суд відхиляє як недопустимий доказ, оскільки вказані роздруківки не доводять факт розміщення відповідачкою відповідної інформації в соціальній мережі Facebook, а також не дають можливість ідентифікувати особу, що таку інформацію розмістила. У позивача, який був представлений в суді адвокатом, була процесуальна можливість заявити клопотання щодо залучення особи власника веб-сайту соціальної мережі Facebook,для отримання достовірних даних щодо ідентифікації особи, яка зареєстрована в соціальній мережі як «Олена Решетько», однак представник позивача в судовому засіданні заперечував проти залучення до участі у справи власника веб-сайту соціальної мережі Facebook,та всупереч\~вимогам ст. 12, 81 ЦПК України\~ не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст.77-80 ЦПК України на підтвердження поширення оспорюваної інформації саме відповідачкою. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позову в частині поширення відповідачкою вказаної інформації, що виключає її відповідальність за такі дії. В пункті 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1\~зазначено, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872 засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи. Зокрема, в даній Резолюції вказується, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення. Такі особи підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З огляду на те, що стандарти демократичного суспільства передбачають необхідність громадського контролю над професійними діями посадових осіб, які є публічними особами і внаслідок цього повинні бути відкритими до критики, у тому числі в різкій і провокативній формі, відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції такі дії автора висловлювань не можуть підлягати санкціям у вигляді цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди. Публічна особа повинна бути готова до критики, межа якої у порівнянні з пересічною особою є ширшою. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягає захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадській діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість», а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію публічних осіб та сформувати про них свою думку. Допис, розміщений на сторінці у соціальній мережі Інтернет, за своїм змістом, не зважаючи на його різку форму, є критикою публічної особи, якою є позивач - державний службовець, директор Департаменту Харківської обласної державної адміністрації, та має характер оціночних суджень. Тому таке поширення інформації перебуває під захистом прав на свободу вираження поглядів у формі передавання інформації без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, який надає\~ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~1950 року. Проаналізувавши інформацію, яку просить спростувати позивач, суд приходить до висновку, що така інформація переважно є думкою та поглядом автора цієї інформації, оцінкою дій позивача, критикою, а отже її не можна вважати такою, що була завідомо неправдивою для її автора, враховуючи також наявність в матеріалах справи даних щодо виявлення внаслідок проведених перевірок у діяльності відповідних підприємств та організацій порушень законодавства в сфері захисту екології, про що повідомлено відповідачку, яка є головою громадської організації «Екоцид.НЕТ». Оспорювана інформація є оціночними судженнями автора, а тому така не підлягає\~\~доведенню і\~\~спростуванню. Крім того, суд, виходячи з вищевказаних міркувань стосовно допустимості критики на адресу посадової особи, також вважає, що покладення цивільно-правової відповідальності за такі дії відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції є непропорційним втручанням у захищене вказаною статтею справо на свободу слова. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а ґрунтуються лише на припущеннях, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Доводи відповідачки щодо відсутності повноважень у адвоката [PERSON] представляти інтереси позивача та подавати заяви від його імені є необгрунтованими та спростовані наданими представником документами: договором про надання правової допомоги від 12.04.2016, укладеним [PERSON] з адвокатом [PERSON], де наведений перелік прав представника, а також зазначено, що він користується іншими процесуальними правами, як особа, яка бере участь у справі, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідченням адвоката. Нотаріального посвідчення підпису позивача при укладанні договору про надання правової допомоги цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Отже, представник діяв відповідно до наданих позивачем повноважень. Підстав для винесення окремої ухвали відповідно до положень ст. 262 ЦПК України, про що просить відповідачка, суд не вбачає, оскільки при вирішенні спору не виявлено порушення законодавства або недоліків в діяльності будь яких осіб. Судом надана правова оцінка правовідносинам сторін та спір розвязано по суті. Інформація з фотографіями, яку в обгрунтування позовних вимог у вигляді скріншотів веб-сторінки соціальної мережі Інтернет надав суду представник позивача, є загальнодоступною, тому суд не вбачає втручання в особисте життя відповідачки. Відповідно до пложень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції\~та в порядку, встановленому законами України. Відповідно до положень ст. 8 цього Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, а згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовник та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обовязків, передбачених процесуальним законом. Виходячи з наведенеих положень, не заслуговують на увагу заперечення відповідачки щодо обмеження права позивача на звернення до суду з вказаними позовними вимогами. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відсутні підстави відповідно дог ст. 141 ЦПК України для стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Outcome: dismissed