Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовом до ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди купівлі продажу, стягнення сплаченої грошової суми та відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він як замовник, уклав [PERSON] №344132 від «01» квітня 2011 року з ТОВ «АВТО ПРОСТО», як з виконавцем послуг, на купівлю автомобіля. Відповідно до умов договору, я повинен був сплачувати відповідачу кожного місяця суми платежів за послуги відповідача та певні грошові внески на придбання автомобіля. У даній угоді він виступав у якості покупця автомобіля, а відповідач у якості продавця. Під час укладення вище вказаної [PERSON] виконавцем ніяких Статутних документів, а ліцензії, надано не було. Тому він, як замовник, був поставлений виконавцем у не рівні правові положення, та був завірений представником Відповідача, про те, що Замовник діє виключно у правовому полі. До 19.03.2014 року усі умови договору Сторонами виконувались. Пунктом 13 та 13.1 Додатку №2 [PERSON], передбачена можливість розірвання угоди в односторонньому порядку, у тому числи за форс-мажорними обставинами. В зв'язку з обставинами, які склалися в Україні, і зокрема, в Луганській області (проведення АТО, економічна криза, девальвація гривні), позивачем, згідно заяви від 19.03.2014 року було порушено питання перед відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання [PERSON] №344132 від 01.04.2011 року за форс - мажорними обставинами, та повернення сплачених грошових коштів. За загальним правилом під «форс-мажором» розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін. Листом від 08.04.2014 р. ТОВ «АВТО ПРОСТО» в особі В.о. заступника керівника відділу по роботі з клієнтами [PERSON], сповістило позивача про отримання заяви, а порядку повернення коштів та черговість повернення чистих внесень, встановивши його 11 у чергу, на отримання частини грошових коштів, при цьому не сповістили про розірвання [PERSON] за форс - мажорними обставинами, невірно вказали суми коштів, які будуть повернені. Станом на липень місяць 2015 р., не дивлячись на неодноразові звертання про розірвання угоди та повернення внесків, працівники ТОВ «АВТО ПРОСТО» вичерпної відповіді не надають, можливість отримання коштів, не підтверджують. У зв'язку із тими обставинами, що відповідачем відмовлено у розірванні угоди за форс-мажорними обставинами, що значно зменшує суму коштів, які підлягають поверненню. Крім того, відповідач відмовляється від повернення коштів, сплачених відповідно до [PERSON], чим наніс матеріальні збитки в сумі, із врахуванням інфляції 135354,64 гривні (сто тридцять п'ять тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 64 коп.) Крім того, відповідач ніяких послуг по продажу автомобіля не надавав, також відповідачем не надавався акт прийому-виконання вказаних послуг відповідачем. Акти прийому-передачі виконаних послуг сторонами не підписувався. 20 жовтня 2015 року позивач звернувся до адвоката за юридичною допомогою, який, під час вивчення наданих йому матеріалів, встановив, що на час укладення угоди за № 344132 від 01.04.2011 року Товариство із обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» ліцензії на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не мало. Ліцензію серія АЕ за № 1984434 Національна комісія державного регулювання ринків фінансових послуг на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах видала Товариству із обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» тільки 25.12.2012 року за № 2887, строк дії якої з 15.01.2013 по 15.01.2018 року, за 2 роки до укладання угоди. Своїми протиправними діями відповідач - Товариство із обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» ввело позивача в оману. Яка виразилася у наданні даних про те, що воно є юридичною особою, яка має право (ліцензію)- на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та не повідомило, що даної ліцензії на час укладення [PERSON], не має. У зв'язку із тими обставинами, що про наявність протиправних дій у відповідача позивачу стало відомо від адвоката 26.10. 2015 року, строк на оскарження дій ТОВ «АВТО ПРОСТО», та надання позиву про визнання [PERSON] №344132 від «01» квітня 2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] не пропущена. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення коштів інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини. здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний [PERSON] встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТОВ«АВТО ПРОСТО» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи - це не є досягнутою між сторонами угоди про посередницьку діяльність, яка не порушує права позивача, крім того діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» без ліцензії є такою, що вводить споживача в оману. Діяльність ТОВ "Авто Просто" є нічим іншим як фінансовою пірамідою, а згідно законодавства заборонено утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок від залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначена підприємницька практика є такою, що вводить в оману, оскільки під час пропонування продукції споживач не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Крім того відповідачем порушено: право справедливості, добросовісності, умови договору приводять істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та завдають шкоду споживачу. Замовник не може розірвати укладену угоду без негативних наслідків для себе. ТОВ «Авто Просто» передбачили протиправний та хитрий пункт: «повернення першого внеску можливе лише у випадку розірвання договору і надсилання у центральний офіс листа протягом 7 днів від дати підписання договору. За [PERSON] виплачені замовником гроші можна повернути частково і лише після того, як приплатить уся група, тобто десь через 6 років, а можливо і більше. ТОВ «Авто Просто» зареєструвалось як фінансова установа тільки 19.01.2012 року, свідоцтво №40, а ліцензію Дерфінпослуг за № 2887 отримало тільки 25.12.2012 року. Відповідно на час укладання договору відповідач ліцензії на надання фін послуг не мав. Відсутність належної ліцензії є прямим доказом наявності обману у діях відповідача. Відмова відповідача розірвати угоду за належними обставинами, та повернення сплачених коштів не можлива без звернення до суду. В результаті протиправних дій відповідача позивачу на протязі 2011-2014 років було нанесено матеріальні збитки із врахуванням інфляції 135354, 64 гривні. У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача, позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, і морально страждати. Внаслідок протиправної поведінки відповідача він на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало моральні страждання. У зв'язку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на психічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу, тому що з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Незважаючи на листування із відповідачем, вимоги розірвати угоду належним, законним шляхом навмисно не були виконані до цього часу. Він неодноразово отримував відписки, у яких конкретно не повідомлялось прийняття належного рішення. Нервові стреси по цим питанням, негативно діяли на самопочуття, підвищувався артеріальний тиск, який супроводжувався головними болями, поганим самопочуттям. Всі ці негативні обставини були у прямому причинному зв'язку із протиправною поведінкою відповідача. Ця протиправна поведінка проявилась у бездіяльності відповідача, а саме: у обману під час укладення угоди про відсутність правових підстав для її укладення, у ненаданні відповідачем протягом 20 днів із моменту отримання листа про розірвання угоди, відповіді, в якій повинно було бути вказано підстави для розірвання угоди, а саме - незаконність угоди, наявність форс - мажорних обставин, відсутності юрисдикції України на території м. Сєвєродонецька, наявність проведення АТО в Луганській та Донецькій областях, наявність економічної кризи у державі, інфляції. Крім того на протязі 4-х років відповідач жодного платежу направленого на повернення сплачених ним коштів не провів, незважаючи на письмові вимоги, направленні листами по почті. Доказом наявності матеріальних втрат є банківські курси валют: «вартість 100 доларів США на 1 квітня 2011 року, складала 796, 54 гривень. На сьогодні вартість 100 доларів США, складає 2350 гривень. Вина відповідача повністю доказана письмовими доказами, відсутністю ліцензії у відповідача, копією ліцензії, яка додана до позивної заяви, листами та листом відповідача від 04.06.2015 року, яким йому було відмовлено у розірванні угоди, за форс-мажорними обставинами, незважаючи на те, що такі обставини, передбачені законодавством України та самою [PERSON], яким відповідач повідомив, що він в односторонньому порядку розірвав угоду 19.03.2014 року відповідно до ст. 4 [PERSON] , та ст.ст. 13, п.13.1 Додатку № 2 до [PERSON], за власним бажанням, без врахування форс-мажорних обставин. У зв'язку із неправильним розірванням угоди, він не отримує усі свої кошти від відповідача, та крім того був поставлений в чергу на розірвання за номером 11. До дня подачі позивної заяви позивач не отримав ні одного платежу від відповідача. Вартість моральної шкоди оцінює у 15000 (пятнадцять тисяч) гривень. Тому з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просить, визнати правочин-Угоду купівлі-продажу автомобіля №344132, укладену «01» квітня 2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] про надання послуг спрямованих на придбання (купівлю) автомобіля, не дійсною, як таку, яка була укладена шляхом обману та зловживання довірою сторони - покупця [PERSON] стороною продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» повернути [PERSON] усі сплачені ним суми платежів за послуги та внески виплачені йому в рахунок покупки автомобіля відповідача в розмірі 34955,06 грн., що із врахуванням інфляції в розмірі 27978,06 коп. складає - грошові кошти в сумі 62933,12 гривні, із врахування подвійного розміру складає 95866,24 грн.; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», відшкодувати 15000 тисяч гривень моральної шкоди нанесеної протиправними діями; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 974,40 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що містяться в позові, а також письмовим поясненням що викладені в заяві від 28.07.2016 року, просили задовольнити заявлені вимоги. Також пояснили, що не можуть надати докази сплати судового збору та понесення інших судових витрат. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду письмові пояснення та заперечення на позов, в яких зокрема просили справу розглянути у відсутності представника відповідача, зазначили, що просять в задоволенні позову відмовити, крім того вказали, що укладена між позивачем та відповідачем угода складається з основного тексту [PERSON], Додатку № 1 (анкети учасника), Додатку № 2 (Правила функціонування системи придбання в групах АВТО ТАК). Всі додатки підписані сторонами і є невідємними частинами [PERSON]. [PERSON] та Додаток № 2 до неї містять описання послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто». Описання послуг приведено детально щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов [PERSON]. Таким чином, умови надання Позивачеві послуг на підставі [PERSON] та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в [PERSON] та Додатках до неї. Тому, Відповідач вважає, що Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Відповідача та порядок їх надання. [PERSON] між Позивачем та ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Сторони [PERSON] в п. 13.8 ст. 13 Додатку № 2 до [PERSON] № 376581 від 12.11.2011 року погодили, «якщо Учасник виявить бажання розірвати [PERSON] та відмовитись від подальшої участі в системі АвтоТак протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання [PERSON], такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок «АВТО ПРОСТО». Протягом зазначених 7 (семи) днів Учасник зобов'язаний письмово повідомити про розірвання [PERSON] шляхом подання заяви в центральний офіс «АВТО ПРОСТО», який розташований за адресою: вул. Воровського, 24, корп. 1, 3-й поверх, Київ, 01601». Згідно ст. 10 [PERSON] "підписання [PERSON] та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом [PERSON] та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника [PERSON], уважно прочитав та зрозумів [PERSON] та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом ". Крім цього, у позивача, відповідно до п. 13.8 ст. 13 Додатку № 2 до [PERSON], було 7 (сім) календарних днів від дати підписання [PERSON] для самостійного повторного ознайомлення з умовами [PERSON] та Додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами [PERSON], для її розірвання. Порядок розірвання [PERSON] також детально описано в Додатку № 2 до [PERSON], де чітко встановлено і погоджено Сторонами, що заява про розірвання [PERSON] подається в центральний офіс [PERSON] за адресою: вул. Воровського, 24, корп. 1, 3-й поверх, Київ, 01601. Відповідно до наведеного, посилання позивача на те, що йому надавалась недостовірна інформація є такими, що не заслуговують на увагу, а свідчать лише про намагання спотворити фактичні обставини справи на свою користь. [PERSON], позивач в семиденний термін не звертався до ТОВ "АВТО ПРОСТО" з заявою про розірвання [PERSON] у визначеному порядку, а отже є цілком очевидним, що умови [PERSON] були зрозумілі Позивачу, він вважав їх справедливими по відношенню до себе. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що нібито на момент укладення угоди послуги, що надаються відповідачем, а саме: адміністрування фінансових для придбання товарів у групах, мали ознаки фінансових послуг та відповідно підлягали ліцензуванню. А оскільки при укладенні [PERSON] ТОВ "Авто Просто" не було включене до Реєстру фін. установ та не мало відповідної ліцензії, відповідач взагалі не мав повноважень на укладення [PERSON]. 02.06.2011 року Верховною Радою України було [PERSON] № 3462-IV від 02.06.2011 року, яким до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" фінансова діяльність ліцензується. [PERSON] № 3462-IV від 02.06.2011 року набув чинності 09,01.2012 року. Відповідно до п. 3 та п.4 [PERSON] № 3462-IV від 02.06.2011 року: 3) Фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим [PERSON] привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього [PERSON]. 4) Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього [PERSON] розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. 12.11.2012 року набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах". 15.01.2013 року після набрання чинності Розпорядження 1676 від 09.10.2012 року ТОВ "АВТО ПРОСТО" отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах (копія додається). Враховуючи те, що [PERSON] зворотної сили не має, а Розпорядження про затвердження Ліцензійних умов набуло чинності лише 12.11.2012 року, вбачається, що до цієї дати неможливо було отримати ліцензію, оскільки фактично не існувало умов та підстав її видачі, що підтверджує відсутність необхідності ліцензування діяльності Відповідача на дату укладення [PERSON]. Крім того [PERSON] № 3462-IV від 02.06.2011 року набув чинності 09.01.2012 року, згідно п.3 якого Фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим [PERSON] привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього [PERSON]. Тобто ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане було мати ліцензію лише з 09.01.2013 року та станом на день укладення [PERSON] не зобов'язане було отримати ліцензію для здійснення своєї діяльності, оскільки існувала встановлена законом відкладальна умова. При підписанні [PERSON] діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" базувалася на ряді норм Цивільного кодексу України від 16.01.03р. (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України 16.01.03р. (далі - ГК України), що гарантують Товариству його існування на ринку України, а саме: Пунктах 3 та 4 ст. З ЦК України, які гарантують "свободу договору" та "свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом"; п.1 ст.6 ЦК України - "сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства", тобто ст.3 ЦК України; п. 1 ст. 12 ЦК України, який гласить, що "особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд"; ст. 627 ЦК України, відповідно до якої "сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору"; п.1 ст. 43 ГК України, яка гласить, що "підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом"; п.1 ст.44 ГК України, який гарантує підприємцю "вільний вибір видів підприємницької діяльності" та "самостійне формування програми діяльності"; п.2 ст. 67 ГК України - "підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України". Таким чином, угоди, які укладаються з клієнтами Системи «АВТОТАК», повністю відповідають діючому законодавству України. Діяльність ТОВ "Авто Просто" не заборонена законом, а тому твердження позивача про відсутність у відповідача повноважень на укладення такого типу договорів є безпідставними. Утворення відповідачем "пірамідальної схеми" спростовуються тим, що незаконною пірамідальною схемою є схема "коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції". Системний аналіз ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів дає можливість визначити що таке "пірамідальна схема". Так обовязковим ознаками пірамідальної схеми має бути: сплата споживачем за можливість одержання компенсації; компенсація надається за рахунок залучення інших споживачів до схеми; відсутність споживання (читаємо: надання) послуг або продукції. Першою ознакою є сплата за можливість компенсації. Компенсація від Латинської «compensatio» - винагорода. У фінансовому розумінні компенсація - це винагорода за певні дії особи внаслідок здійснення нею буд-якої діяльності або відшкодування втрат (здійснених внаслідок порушення зобов'язання, завдання шкоди, втрат майнового або немайнового характеру і т. д.); засіб погашення зустрічних вимог; видача грошових сум за невикористання або відмову права. За угодою позивач сплачує внески, кожен з яких складається з 3-х складових: "Чистий внесок" - 0,8333% від ціни автомобіля - оплата товару - Автомобіля; "Внесок в оплату послуг" - 0,5% від ціни автомобіля + ПДВ - оплата послуг у Товариства; щомісячний внесок в оплату Страхового платежу - 0,065% плата за договором страхування життя. Згідно Статті 2 [PERSON], «АВТО ПРОСТО» гарантує Учаснику системі, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови, що учасник системи виконує всі зобовязання, які випливають з цієї [PERSON]". Статтею 5 ч. II [PERSON] також передбачено, що Учасник системи (Позивач) повинен "отримати Автомобіль, за умови виконання зобовязань, встановлених [PERSON]". Тобто, кінцевим результатом виконання [PERSON] з позивачем є отримання автомобіля, за умови дотримання ними встановлених договором умов. Більше того, отримання автомобіля є їх безпосереднім обов'язком. Другою ознакою є: отримання споживачем компенсації за рахунок залучення інших споживачів. Жодним положенням [PERSON] не передбачається отримання позивачем будь-якої компенсації (винагороди), ані за дії позивача, ані за відмову від прав, ані за залучення ним інших споживачів, ані відшкодування втрат, або витрат позивача. Ні для отримання учасником автомобіля, ні для отримання учасником сплачених в оплату автомобіля Чистих внесків в разі дострокового розірвання [PERSON] (ст. 13 Додатку № 2 до [PERSON]) від учасника не вимагається залучення інших Учасників (споживачів). Також не вимагається залучення інших Учасників (споживачів) для вказаних цілей і самим Товариством. Це також підтверджується і тим, що споживач, який виконав всі умови [PERSON] має повне право вимагати від відповідача виконання свого зобов'язання, а саме оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того чи сплачують кошти інші споживачі чи ні. Отже, отримання позивачем автомобіля здійснюється виключно у відповідності до платежів здійснених ним самим та незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Так само, у разі отримання страхового відшкодування за договором страхування майнових інтересів учасника на випадок смерті (страхування життя), за яким, отримавши страхове відшкодування, відповідач зобов'язаний передати автомобіль спадкоємцям незалежно від виконання своїх зобов'язань іншими споживачами. Таким чином, в правовідносинах позивача та відповідача відсутня друга ознака "пірамідальної схеми". Третя ознака: відсутність надання продукції або послуги. Відповідно до статті 3 [PERSON] відповідач зобов'язується надавати наступні послуги позивачу: включення до системи АВТОТАК; формування груп учасників; організація та створення умов для придбання Автомобіля; здійснення оплати автомобіля виробнику або імпортеру; приймання та перерахування страхових платежів; здійснення процедур, необхідних для передачі автомобіля; проведення асигнаційних актів; здійснення процедури заміни марки або моделі автомобіля Та інші послуги, передбачені [PERSON] та Додатками до неї. Отже відсутня третя ознака "пірамідальної схеми". Згідно ст. 42 Господарського кодексу України "Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. " Отже, отримання прибутку відповідачем внаслідок здійснення своєї діяльності по наданню послуг є логічним наслідком такої діяльності. Діяльність будь-якого суб'єкта господарювання спрямована на отримання прибутку або за рахунок (виготовленого) проданого товару або наданої послуги. А отримання прибутку можливе лише за рахунок залучення споживачів або інших суб'єктів господарювання, які плататимуть за товар або послугу. Слід зауважити, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" надає послуги на підставі [PERSON] України № 3462-IV від 02.06.2011 року, яким до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, отже вказаний вид послуг унормовано у законодавстві та він апріорі не може бути незаконним. 11.09.2013 року Верховним Судом України, за результатами розгляду вищевказаної заяви ухвалено Постанову №6-40цс13, відповідно до якої заяву ТОВ "Авто Просто" задоволено, ухвалу ВВСУ скасовано, справу направлено на новий розгляд до ВССУ. При цьому, ВСУ було встановлено, що в діяльності ТОВ "Авто Просто" не вбачається порушень ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" в тому числі не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створенні та експлуатації пірамідальних схем. На офіційному сайті ВСУ розміщено "Правовий висновок Верховного Суду України у спорі про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики". Відповідно до якого, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року розглянув справу № 6-40цс13, предметом якої був спір про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним. Водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю. Відповідач вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеній [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить наступних висновків. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 01» квітня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду №344132 з надання послуг спрямованих на придбання автомобіля, [PERSON] складається з додатку № 1 та додатку № 2, які є невідємними частинами [PERSON]. У відповідності до відповіді ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 08.04.2014 року [PERSON] №344132 було розірвано за заявою [PERSON] від 19.03.2014 року згідно ст. 4 [PERSON] та ст. 13, п.13.1 Додатка №2 до [PERSON]. Також розяснено, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень Статті 13, п.13.3 Додатка №2 до [PERSON]. Сплачені чисті внески, за вирахуванням Відступного за відмову від [PERSON] у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків, будуть повертатись із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень Статті 13 Додатка №2 до [PERSON], «АВТО ПРОСТО» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.13.4 та п.13.5 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. На момент підготовки відповіді перед [PERSON] знаходиться 11 Учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за нього. Сума коштів за [PERSON] №344132, що підлягає поверненню, становить 20489,24 грн. Не погодившись з даною відповіддю [PERSON] надіслав до ТОВ «АВТО ПРОСТО» листа, в якому зазначив, що у звязку з обставинами, які склалися в Україні і зокрема в Луганській області, ним, згідно заяви від 19.03.2014р. було розірвано [PERSON] за №344132 від 01.04.2011р. Листом від 08.04.2014р. ТОВ «АВТО ПРОСТО» в особі в.о. заступника керівника відділу по роботі з клієнтами [PERSON] сповіщає про отримання заяви, порядку повернення коштів, суми коштів та черговість повернення чистих внесень, № черги 11. Станом на листопад місяць 2014р., не дивлячись на його неодноразові звертання про повернення чистих внесків в розмірі 20489 гри. 24 коп., працівники ТОВ «АВТО ПРОСТО» вичерпної відповіді не надають, можливість отримання коштів не підтверджують. У звязку із знаходженням в зоні АТО, вимагав розрахуватися з ним, інакше він буде звертатися до суду. У відповіді ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 04.06.2015 року зазначено, що відповідь ТОВ «АВТО ПРОСТО» від 08.04.2014 року є офіційним підтвердженням факту розірвання [PERSON] №344132. Також зазначено, що відповідно до положень [PERSON], у разі виникнення будь-яких належним чином підтверджених обставин непереборної сили (пожежа, землетрус, повінь або інші стихійні лиха, військові дії, страйки, дії державних органів чи інші обставини, що знаходяться поза контролем «АВТО ПРОСТО»), які перешкоджають «АВТО ПРОСТО» виконати свої зобовязання за даною [PERSON], та/або в разі припинення Товариства, «АВТО ПРОСТО» розпочинає процедуру ліквідації групи, про що Учасникам повідомляється письмово. Наразі відсутні обставини непереборної сили, які б перешкоджали ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконувати свої зобов'язання за [PERSON], ТОВ "АВТО ПРОСТО" не перебуває в стадії припинення. Відтак, ТОВ "АВТО ПРОСТО" не розпочинає процедуру ліквідації групи, до якої належить [PERSON] [PERSON], а продовжує виконувати усі свої зобов'язання. [PERSON] також не можете посилатись на п. 13.4.1 Статті 13 Додатка №2, оскільки до непередбачених обставин відносяться: смерть одного з подружжя, отримання Учасником статусу безробітного або інвалідності, за умов надання відповідних документів, що підтверджують виникнення таких обставин на момент розірвання [PERSON]. В іншому випадку чинності набуває п.13.4.2 Додатка №2. Також зазначено, що [PERSON] №344132 розірвано за заявою [PERSON] від 19.03.2014 р. у відповідності до Статті 4 [PERSON] та Статті 13, п.13.1 Додатка №2 до [PERSON]. Поверненню підлягають Чисті внески, розраховані у відповідності до положень Статті 13, п.13.3 Додатка №2 до [PERSON]. У відповідності до положень Статті 13 Додатка №2 до [PERSON], ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснює повернення Чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.п.13.4.1 - 13.4.3 цієї Статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів. Таким чином в судовому засіданні не підтверджено викладених фактів [PERSON] щодо невиконання його вимог по розірванню угоди, а також ненадання протягом 20 днів із моменту отримання листа про розірвання угоди, відповіді, в якій повинно було бути вказано підстави для розірвання угоди. З наданого позивачем листа на № Ш-80 від 13.05.2015 року керівника координаційної групи АТЦ при СБУкраїни в Луганській області полковника [PERSON] слідує, що в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року територія м.Сєвєродонецька дійсно знаходилась під контролем незаконних збройних формувань. З відповіді Торгово-промислової палати України від 23.09.2015 року на звернення позивача слідує, що ТПП України не вбачає підстав для засвідчення форс-мажорних обставин за заявою [PERSON] У відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" введено в дію 14.04.2014 року, тобто АТО діє з 14.04.2015 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] було розірвано за заявою позивача [PERSON] від 19.03.2014 року, до 14.04.2014 року (введення АТО) та до 25.05.2014 року (дата з якої територія м.Сєвєродонецька знаходилась під контролем незаконних збройних формувань), тобто форс-мажорні обставини, на які посилається позивач на час розірвання угоди були відсутні. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 907 ЦК України, порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін. Статтею 13 додатку № 2 до угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання, пріоритети, яких дотримується відповідач при повернені коштів. Відповідно до п. 13.4.1. ст. 13 додатку № 2 до угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного. Відповідно до підп. 13.4.2 п. 13.4 ст. 13 додатку № 2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали [PERSON], не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого; є меншим. Згідно матеріалів справи, ТОВ «Авто Просто» у відповіді від 18.04.2014р. підтверджено розірвання договору та повідомлено про те, що поверненню підлягають чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від [PERSON], які будуть повертатись позивачу у порядку черговості із фонду для повернення коштів. Таким чином, як вбачається із п. 13.4. ст. 13 додатку № 2 укладеної між сторонами угоди, кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості. З цими умовами під час укладення угоди позивач був ознайомлений та заперечень щодо їх змісту не мав. Отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п.3 ст.3 ЦК України. Доводи позивача щодо посилання на Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, виходячи з такого. 09 січня 2012 року набрав чинності [PERSON] України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим [PERSON] привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього [PERSON]. Спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язано у шестимісячний строк з дня опублікування цього [PERSON] розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. 12 листопада 2012 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». 15 січня 2013 року після набрання чинності вказаного розпорядження ТОВ «Авто Просто» для приведення діяльності у відповідності до вимог закону була отримана ліцензія на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Враховуючи те, що відповідно до ст. 5 ЦК України закон зворотної сили не має, а розпорядження про затвердження Ліцензійних умов набуло чинності лише 12 листопада 2012 року, суд вважає, що ці умови не поширюються на правовідносини між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] за угодою від 01.04.2011р., які виникли до набрання чинності [PERSON] України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 1 [PERSON] України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», у цьому [PERSON] терміни вживаються у такому значенні: фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 [PERSON] України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Крім того, Верховний Суд України у постановах від 25 червня 2015 року (справа № 6-74цс14) та 3 вересня 2015 року (справа № 6-98цс14) сформував правовий висновок, згідно з яким надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об'єднання їх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, обумовлених в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), передбаченою статтею 1 [PERSON] України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, у зазначених справах суди установивши, що угоди укладено сторонами у період (2008 - 2012 роки), коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось, відмовляли у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними укладених між сторонами угод. Верховний Суд України дійшов висновку про правильність застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права та законність ухвалених у справах рішень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також, не знайшло свого відображення і посилання позивача на утворення відповідачем фінансової піраміди, нечесної підприємницької практики, оскільки всі доводи позивача спростовуються 11.09.2013 року Верховним Судом України, за результатами розгляду вищевказаної заяви ухвалено Постановою ВСУ від 11.09.2013 року у справі №6-40цс13, на яку також посилався не тільки позивач в своїх запереченнях а й позивач в обґрунтування позову та згідно якої ВСУ було встановлено, що в діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО» не вбачається порушень ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", в тому числі, не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створенні та експлуатації пірамідальних схем. У відповідності до правового висновку ВСУ по справі № 6-40цс13, предметом якої був спір про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, поняття «пірамідальна схема» у розумінні п.7 ч.3, ст.19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним. Водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 [PERSON] України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього [PERSON] забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, [PERSON] України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому, в зазначеному [PERSON], нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано. Однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 [PERSON] України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Відповідно до ч. 5 ст. 1 [PERSON] України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. [PERSON] України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 [PERSON] України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Отже, суд в даному випадку не може взяти до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 23.05.2012 року у справі №6-35цс12. З урахуванням викладеного, суд не вважає доведеними посилання позивача на порушення з боку відповідача [PERSON] України Про захист прав споживачів вчинення підприємницької діяльності, яка вводить споживача в оману та «пірамідальної схеми» в діяльності відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання правочину [PERSON] від 01.04.2011 року недійсною. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо необхідності відмови в задоволенні вимог позивача в частині визнання угоди не дійсною, то не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача повернути усі сплачені суми платежів за послуги, та внески виплачені в рахунок покупки автомобіля в розмірі 34 955, 06 грн., що із врахуванням інфляції в розмірі 27978, 06 грн. складає - 62 933, 12 гривні, із врахування подвійного розміру 95866, 24 грн. Окрім того, суд зазначає, що відповідач зобовязався виконати взяті на себе зобовязання у відповідності до умов [PERSON], по виплаті суми у розмірі 20489,24 грн., за процедурою передбаченою умовами [PERSON], не відмовляється від цього, а тому наразі відсутні будь які підстави для стягнення і даної суми, оминаючи передбачену [PERSON] процедуру, оскільки судом не було встановлено порушень умов [PERSON], доказів цього не надано. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 15000 грн. оскільки є похідними від попередніх вимог, в задоволенні яких суд дійшов висновку про необхідність відмовити, а окрім цього інших доказі спричинення діями відповідача моральної шкоди позивачу, суду надано не було. Також не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати по справі, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, а окрім того, позивачем не було надано суду письмових доказів понесення даних витрат, та відповідно до ЗУ «Про захист справ споживачів», його було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: dismissed