Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 09 липня 2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до 5.5 правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердафту), оплати винагороди банку власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до кредитного договору - при порушенні строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник має сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Вказує, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, у зв'язку з чим станом на 30.06.2017 року має заборгованість - 10988,58 грн., яка складається з наступного: 669,84 грн. - заборгованість за кредитом; 6469,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2849,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8,6 Умов та правил банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 499,46 грн. - штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором в сумі 10988,58 грн. а також судовий збір. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги пред'явлені до нього не визнав, в наданих суду поясненнях вказував на те, що позивач ПАТ КБ ПриватБанк порушив строки позовної давності, а тому, просить в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього суми заборгованості по відсоткам за договором б/н від 09.07.2007 року та судових витрат відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними і допустимими доказами по справі установлені такі факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що 09 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-19). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Пунктом 3.1.3 передбачено, що по закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття Картрахунку, а також при наявності грошових коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором. Згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», останній платіж по кредиту проведено 14 лютого 2013 року, і в подальшому жодного платежу не вносилося (а.с.3-5). Документального підтвердження надання відповідачу [PERSON] картки з новим строком дії позивачем суду не надано. При цьому, судом звертається увага і на те, що посилання представника позивача в частині того, що правовідносини між сторонами не припинялися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту та відсотках по користуванню кредитом, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 09.07.2007 року вбачається, що станом на 30.06.2017 року наявна заборгованість складає - 10988,58 грн., яка складається з наступного: 669,84 грн. - заборгованість за кредитом; 6469,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2849,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8,6 Умов та правил банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 499,46 грн. - штрафу (процентна складова)(а.с.3-5). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 09.07.2007 року, за період з 09.09.2007 р. по 30.06.2017 р. заборгованість по відсоткам за даним договором нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з з 09.09.2007 р. по 30.06.2017 р. складає: 6469,53 грн. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. У відповідності до п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З умов кредитного договору від 09.07.2007р. та системного аналізу ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Частиною 4 ст. 203 Цивільного Кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 207 ч.2 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки з спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Матеріалами справи установлено, що 09.07.2007 р. була підписана позичальником [PERSON] заява в якій питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. За змістом ст. 259 ч. 2 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ "Приват Банк" мав би звернутися до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.07.2007 року є дата закінчення терміну дії платіжної картки, а отже і кредитного договору, а саме: липень 2010 року, разом з цим, позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом тільки 29.08.2017 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом при цьому, установлено, що клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 267 ч.3 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. Отже, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України). Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам за договором б/н від 09.07.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.07.2007 року по 30.06.2017 року у розмірі 10988,58 грн.виходить із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed