Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Гупал Р.М., звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 23/03/18-9 від 23.08.2018 у сумі 497 738 грн. 03 коп., з яких 112 366,88 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 6 742,01 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 378 629,14 грн. - сума неустойки у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18 000 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у сумі 4 977,39 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що [PERSON] 23.08.2018 було надано [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 103 734 грн 01 коп., що за курсом НБУ (1 долар США = 27,885488 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 3 720 доларів США 00 центів, які вона зобов`язалася повернути 23.12.2018, що підтверджується п. 5 Договору Позики від 23.08.2018 № 23/08/18-9. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 9 Договору позики, позивачем здійснено розрахунок 1 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, з розрахунку - 1 % за кожен день від простроченої суми, що складає 378 629,14 гривень. Також, позивачем розраховано збитки від інфляції, що, виходячи з суми заборгованості - 103 734,01 гривень та періоду розрахунку - з 24.12.2018 по 23.12.2020, становить 8 632,87 гривень та 3 % річних від простроченої суми, що, виходячи з суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції - 112 366,88 гривень та періоду розрахунку - з 24.12.2018 по 23.12.2020, становить 6 742,01 гривень. За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 497 738 грн. 03 коп. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права. Одночасно із поданням позовної заяви, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити [PERSON] здійснювати відчуження у будь-який спосіб: 2/3 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та накласти арешт на автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску, [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 11.01.2021 заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Гупал Р.М. про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, шляхом: - накладення арешту на легковий автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); - накладення арешту на легковий автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску, [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за Приватною фірмою «ЕЛІНА» (код ЄДРПОУ 14108190, місце знаходження: 61007, м. Харків, вул. Другої П`ятирічки, 1, корпус Г, кв. 20), у задоволенні заяви в частині заборони [PERSON] здійснювати відчуження у будь-який спосіб: 2/3 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - відмовлено. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики № 23/03/18-9 від 23.03.2018 у сумі 201 586 гривень 84 копійки, з яких: 103 734 гривні 01 копійка - сума основного боргу за Договором позики, 8 632 гривні 87 копійок - інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, 6 232 грн. 75 копійок - 3 % річних, 82 987 гривень 21 копійка - 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання за період з 24.12.2019 по 12.03.2020. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, понесені за надання правової допомоги в розмірі 17 369 гривень 34 копійки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 015 гривень 84 копійки та суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420 гривень 40 копійок. У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено. 02.08.2021 до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка А.О. про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 по цивільній справі № 953/21572/20 н/п 2/953/1405/21. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.08.2021 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.08.2021 заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка А.О. про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 у справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - прийнято до розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2021 заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка А.О. про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 у справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2021 року у цивільній справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - скасовано, а цивільну справу призначено до розгляду в поряду загального позовного провадження. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.08.2021 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. 31.08.2021 до суду поштою надійшов Відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі (а.с. 141-145). При цьому представник відповідача зазначив, що позивач ввів суд в оману шляхом ненадання документів на підтвердження внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості. Відповідач вносила оплати за договором, а тому договір позики є виконаним належним чином. Позивачем було помилково розраховано суму заборгованості, а сам розрахунок до позовної заяви не наданий. Договір позики припинив свою дію та позивач втратив право на нарахування пені. До вказаного відзиву представник відповідача Лисенко А.О. додав розрахунок проплат, згідно якого відповідачем [PERSON] на виконання умов договору позики № 23/08/18-9 від 23.08.2018 було сплачено: Дата платежуСума у доларах СШАКурс НБУ на дату сплатиСума у гривняхПримітки 27.09.2018180,0028.105 058,00розписка+квитанція 25.10.2018180,0028,205 076,00розписка+квитанція 30.11.201827,0028,30764,10розписка+квитанція 28.02.2019100,0026,90269,00розписка+квитанція 26.03.2019417,0026,9011 217,30квитанція 28.03.201983,0027,002 241,00розписка+квитанція 17.04.2019290,0026,707 743,00розписка+квитанція 04.06.2019300,0026,708 010,00розписка+квитанція 30.07.2019454,0025,2011 440,80розписка+квитанція 29.10.2019420,0025,0010 500,00квитанція 31.10.2019540,0024,9013 446,00розписка+квитанція 07.11.2019350,0026,809 380,00квитанція 20.11.2019360,0026,809 648,00квитанція 30.01.2020180,0024,804 464,00розписка+квитанція 04.07.2019100,0026,702 670,00розписка+квитанція 26.07.201926,0026,70694,20розписка+квитанція 13.12.2019240,0026,706 408,00розписка+квитанція Загалом4 067,00 111 450,40 30.09.2021 представником позивача Гупал Р.М. надіслано поштою на адресу суду Заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач остаточно просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 23/03/18-9 від 23.08.2018 у сумі 131 519 грн. 98 коп., з яких 27 268,68 грн. - сума основного боргу, 3 089,54 грн. - інфляційні витрати, 1 358,39 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 99 803,37 грн. сума неустойки у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 40 576,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у сумі 4 977,39 грн. Щодо наданих представником відповідача копій розписок зазначив, що вони взагалі не містять відомостей у зв`язку з чим [PERSON] передавала грошові кошти [PERSON] . Долучені до справи копії квитанцій до прибуткових касових ордерів свідчать, що грошові кошти [PERSON] , нібито, сплачувала ПП «Каштан», а не [PERSON] . Так, в період з 27.08.2018 по 30.01.2020 відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 2 697,00 доларів США. Залишок основного боргу за договором позики становить 1 023 долари США. Станом на 28.09.2021 курс гривні до долару становить 26,6556 гривні. Отже сума основного боргу дорівнює 27 268,68 грн. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим не виконав взяті на себе зобов`язання. За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 131 519 грн. 98 коп. 21.10.2021 представником відповідача Лисенко А.О. подано Відзив на заяву про зміну позовних вимог, в якому останній зазначив, що заява про зміну позовних вимог не підлягає задоволенню, оскільки в наданих стороною відповідача до суду розписках хоча й наявні відомості щодо ПП «Каштан», при цьому кошти були отримані безпосередньо позивачем. Так, позивач визнає факт оплат в розмірі 2 697,00 доларів США, а оскільки розписки та квитанції однакові всі між собою, то наданий ним до суду розрахунок є правильним та відповідно заборгованість повністю закрита та наявна переплата. Оскільки наявна переплата за договором, інфляційні збитки та три проценти річних не нараховуються. Також з вказаних підстав не повинен братися до уваги розрахунок пені та витрати на професійну допомогу, які є занадто завищеними. У зв`язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 26.10.2021 на адресу суду поштою надійшла Відповідь на відзив на заяву про зміну позовних вимог, в якому представник позивача зазначив, що надані преставником відповідача копії квитанцій та розписок містять недостовірну інформацію щодо сплати [PERSON] заборгованості за договором позики. Так, у розрахунку проплат відповідача, долученого до відзиву на позовну заяву від 27.08.2021 представник відповідача зазначає, що відповідачем було сплачено 4 067,00 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 111 450,40 грн. У якості доказів він посилається, зокрема, на квитанції від 26.03.2019 на суму 417,00 доларів США, від 29.10.2019 на суму 420 доларів США, від 07.11.2019 на суму 350,00 доларів США, від 20.11.2019 на суму 360,00 доларів США, а також розписки та квитанції від 04.07.2021 на суму 100,00 доларів США, від 26.07.2021 на суму 26,00 доларів США, від 13.12.2021 на суму 240,00 доларів США. Представник позивача зазначає, що квитанція від 26.03.2019 виписана на суму 83,00 долари США, а не на 417,00 доларів США, як зазначає представник відповідача. Квитанції від 07.11.2019 на суму 350,00 доларів США та від 29.10.2019 на суму 420,00 доларів США не мають жодного стосунку до сплати заборгованості за договором позики № 23/08/18-9 від 23.08.2018. В наданих квитанціях зазначено, що здійснено щомісячний платіж за договором позики № 12/11-02, а не за договором № 23/08/18-9. Також, не має жодного стосунку до сплати заборгованості за договором позики № 23/08/18-9 від 23.08.2018 і квитанція від 20.11.2019, у якій зазначено, що щомісячний платіж за договором позики № 19/08-08. Крім того, зазначив, що представником відповідача до справи долучено квитанцію від 26.03.2019 та розписку від 28.03.2019 на суму 83,00 долари США, однак ці два документи стосуються одного і того ж платежу. Таким чином, преставник позивача позовні вимоги, зазначені у заяві про зміну позовних вимог підтримав, просив про їх задоволення. Ухвалою суду від 28.10.2021 підготовче провадження у справі було закрито, та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гупал Р.М. в судовому засіданні заяву про зміну позовних вимог підтримав, просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко А.О. в судовому засіданні заперечував в повному обсязі з посиланням на наданні до суду розписки про отримання грошових коштів, квитанцій та підстав, викладених у відзиві на заяву про зміну позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 23 серпня 2018 року між [PERSON] (надалі - позивач, позикодавець) та [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики № 23/08/18-9 (надалі - Договір позики), предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 103 734 (сто три тисячі сімсот тридцять чотири) гривні 01 копійка, що за курсом НБУ (1 долар США = 27,885488 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) доларів США 00 центів (а.с. 7-8). Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана позичальником до моменту підписання договору в повному обсязі, що підтверджується розпискою [PERSON] від 23.08.2018, виданою позивачеві. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 23 грудня 2018 року включно. Відповідно до п. 7 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Згідно п. 12 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, а також розпискою про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником, позикодавець має передати йому розписку про отримання позики. Відповідно до п. 14.2. Договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики, Договору застави. Відповідно до п. 14.4. Договору позики, у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Відповідно до п. 8 Договору позики, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Судом встановлено, що предметом Договору позики 23/03/18-9 від 23.03.2018 є сума у національній валюті - 103 734,01 гривень (а.с. 7-9). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 28.09.2021 існує заборгованість за вказаним вище договором позики у розмірі 131 519 грн. 98 коп., яка складається з суми основного боргу - 27 268,68 грн.; інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання - 3 089,54 грн.; 3 % відсотки річних - 1 358,39 грн.; 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання - 99 803,37 грн. Разом з цим, за розрахунками представника відповідача, у [PERSON] відсутня заборгованість за договором позики 23/03/18-9 від 23.03.2018 та існує переплата у розмірі 7 716,39 грн., оскільки відповідач за вказаним вище договором отримала грошові кошти у розмірі 103 734,01 грн., в той же час загальна сума повернутих грошових коштів складає 111 450,40 грн. Як убачається із наданих стороною відповідача розписок від 27.09.2018 на суму 180,00 доларів США; 25.10.2018 на суму 180,00 доларів США, 30.11.2018 на суму 27,00 доларів США, 28.02.2019 на суму 100,00 доларів США; 26.03.2019 на суму 83,00 долари США; 17.04.2019 на суму 290,00 доларів США; 04.06.2019 на суму 300,00 доларів США; 30.07.2019 на суму 454,00 доларів США; 31.10.2019 на суму 540,00 доларів США; 30.01.2020 на суму 180,00 доларів США; 04.07.2019 на суму 100,00 доларів США; 26.07.2019 на суму 26,00 доларів США; 13.12.2018 на суму 240,00 доларів США, [PERSON] здійснила повернення борку на загальну суму 2 700,00 доларів США за договором позики № 23/08/18-9 від 23.08.2018 (а.с. 103-111). Разом з цим, надані представником відповідача розписки від 29.10.2019 на суму 420,00 доларів США, від 07.11.2019 на суму 350,00 доларів США, від 20.11.2019 на суму 360,00 доларів, суд не прймає до уваги, оскільки вказані проплати не стосуються оплати заборгованості за договором позики № 23/03/18-9 від 23.03.2018 та в призначенні платежу вказано щомісячний платіж за договором № 12/11-02, 19/08-08. Крім цього, матеріали справи не містять квитанції від 26.03.2019 на суму 417,00 доларів США, на яку посилається представник відповідача. При цьому, з пояснень представника відповідача встановлено, що 26.03.2019 було виписано квитанцію на суму 83,00 долари США, а не на 417,00 долари. Отже, за розрахунком суду, у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору позики відповідачем сума неповернутої суми позики скаладє 1 020,00 доларів США. Станом на 28.09.2021 курс гривні до долару становить 26,6556 гривні. Таким чином, сума основного боргу дорівнює 27 188 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 71 коп. (1020?26,6556). Частиною 1 ст. 1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: IIс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат, зазначеним позивачем. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики та сукупний індекс інфляції за період неповернення цієї частини позики, інфляційні втрати складають загальну суму 3 080,48 гривень. У межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики від 23.08.2018 № 23/08/18-9 є безпроцентним договором. Отже, у зв`язку з неправомірним виростанням відповідачем грошових коштів у період з 31.01.2020 по 28.09.2021, [PERSON] має сплатити 3 % річних. Відсоткова ставка 3% річних розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики 3 % річних складають 1 356,45 грн. Що стосується стягнення 1 % від суми позики за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно п. 9 Договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 % річних за весь час прострочення, а також 1 відсоток від простроченої суми за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. За несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, що передбачено п. 9 Договору позики. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання». Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків». 08.12.2021 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лисенко А.О. подано до суду заяву про застосування строків спеціальної позовної давності (а.с. 234). Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. Як зазначає сам Позивач у заяві про зміну позовних вимог, нарахування неустойки відбувається з 28.09.2020, в межах строку позовної давності для стягнення неустойки. Оскільки в даний період діяв карантин, то в суду відсутні підстави для стягнення з Відповідача неустойки. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики складає: 31 625,64 гривень, з яких: 27 188,71 гривень - сума основного боргу, 3 080,48 гривень - інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, 1 356,45 - 3% відсотки річних. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 576,00 грн., та судового збору суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги N б/н від 15.09.2020 (а.с. 13-15), додаток до договору від 15.12.2020 (а.с. 16), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гупала Р.М. (а.с. 18) та ордер, виданий адвокатом (а.с. 17), додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги б/н. від 15.09.2020 (а.с. 174). Відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020, Адвокат Гупал Р.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник [PERSON] зобов`язана оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. За правову допомогу, передбачену Договором Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком від 15.12.2020 до цього Договору. Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. Згідно з додатком до договору про надання правової допомоги б/н від 15.12.2020 орієнтовна вартість послуг складає 15 000,00 грн. Крім того, за прийняття Адвокатом участі у судових засіданнях, Клієнтом додатково сплачується 3 000,00 грн. за кожний судодень. Відповідно до матеріалів справи адвокат приймав участь у 10 судових засіданнях. Також, у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5 % від суми задоволених позовних вимог. Згідно з актом наданих послуг від 23.12.2021 загальна сума послуг з надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) становить 7 000,00 грн., яка складається з консультації з клієнтом з вивченням відповідних документів, юридичного аналізу законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві та підготовки та подачі позовної заяви, підготовки та подачі заяви про забезпечення позову (а.с. 20). До вартості послуг не включено участь адвоката у судових засіданнях. Судом встановлено, що Гупал Роман Миколайович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю ЛГ № 000184, інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19). Стороною відповідача у відзиві на заяву про зміну позовних вимог висловлено свою думку щодо завищеного розміру правничої допомоги, також 17.12.2021 подано до канцелярії суду подано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, в яких представник відповідача посилаючись на рішення Розширеного засідання Радим адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, просить відмовити у задоволенні витрат на правничу допомогу (а.с. 192-197, 237-239). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269). За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, N 922/445/19 від 03 жовтня 2019 р.). Суд звертає увагу на тому, що за первісним позовом позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 497 738,03 грн, в той час як заява про зміну позовних вимог зменшила розмір заборгованості та Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 131 519,98 грн, що в 3,8 (три цілих вісім десятих) раза менше. В той же час суд вбачає за необхідне зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу до суми 31 000,00 гривень - що є правомірним розподілом витрат з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову, а також значенням справи для сторони. Так судом враховано, що представник позивача приймав участь у 10 (десяти) судових засіданнях. Згідно рішення Розширеного засідання Радим адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, за участь у одному судовому засіданні в суді першої інстанції сплачується гонорар у розмірі 1 600,00 грн. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 31 000,00 грн., у зв`язку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 7 452,40 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (31 000,00/100*24,04% = 7 452,40). Крім того, як встановлено судом, відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 15.12.2021 у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Отже, за розрахунком суду 5% від суми 31 625,64 грн. становить 1 581,28 грн., які також підлягають стягненню на користь позивача. Таким чином, загальна сума витрат позивача на правову допомогу, яка підлягає стягненню складає 9 033,68 грн. (7 452,40+1 581,28). Також, Відповідач у відзиві на заяву про зміну позовних вимог зазначав, що [PERSON] користується правничою допомогою Адвокатського об`єднання "Донець і Партнери" та вказано, що орієнтовний загальний розмір судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу складає 30 000,00 грн., оскільки згідно умов договору за одну годину роботи адвоката [PERSON] повинна сплатити 1 000,00 грн., що є надто меншим від рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затверджених відповідним рішенням Ради адвокатів Харківської області. В матеріалах справи наявний ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий Адвокатським об`єднанням "Донець і Партнери", в якому вказано адвоката, який надає правничу допомогу - Лисенко Андрій Олександрович . Однак задля стягнення витрат на правничу допомогу суду слід надати законодавчо визначені документи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З урахуванням наданого стороною відповідача орієнтовного розрахунку понесення витрат на правничу допомогу, без надання доказів сплати таких витрат, суд не вбачає за можливе вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу при ухваленні рішення суду. Натомість, представник відповідача має право на подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що відповідачем надано докази на часткове спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду за подання позовної заяви Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 4 977,39 грн. за подання позовної заяви та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату №№ 70953, 71101 від 23.12.2020 (а.с. 4, 30). Враховуючи, що позивачем зменшений розмір позовних вимог з 497 738,03 грн. до 131 519,98 грн., та, відповідно, розмір судового збору має бути зменшений з 4 977,39 до 1 315,19 грн. (розмір судового збору при позовних вимогах в сумі 131 519,98 грн.), Позивачу має бути повернута сума надмірно сплаченого судового збору в розмірі 3 662,20 грн. (4997,39-1315,19=3662,20). Таким чином, при зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1 315,19 грн., заявлені позовні вимоги задовольняються на 24,04 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 316,17 грн. сплаченого судового збору (1 315,19/100*24,04 %) та 420,40 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Щодо заходів забезпечення позову, то суд зазначає наступне. Пунктом 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Частиною 1 ст. 158 ЦПК України вказано, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою суду від 11.01.2021 року вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 953/21572/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] та накладення арешту на легковий автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску, який зареєстрований за Приватною фірмою «ЕЛІНА» (а.с. 47-48). Підставою для накладення арешту на вищевказане майно було те, що на момент винесення ухвали були наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову. Зазначене пояснювалося тим, що доводи позивача грунтувалися на злісному невиконанні [PERSON] обов`язків, покладених на неї Договором позики № 23/03/18-9 від 23.03.2018 року та наявність заборгованості в сумі 497 738,03 грн. Задовольняючи позов частково, суд приходить до висновку, що продовження арешту майна впливатиме на права та обов`язки [PERSON] , оскільки фактична сума заборгованості складає не 497 738,03 грн., а 31 625,64 грн., що є не співмірним із застосованими заходами забезпечення позову. Тому є всі підстави вважати, що зазначені заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial