Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.268 ЦПК України 13.04.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.04.2021 року. Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я», в інтересах якої діє голова правління Качко В.С. звернулись до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором. Позовну заяву мотивовано тим, що 04.04.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», в особі виконавчого директора Снігур Г.І. і позичальником [PERSON] , поручителем [PERSON] , було укладено договір кредиту-поруки №116/1, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн. (річний процент - 45 %, зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 24 місяці, з 04.04.2007 по 03.04.2009. Вказаним Договором кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 року передбачені умови забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів, а саме умови поруки. Так, згідно вказаного договору [PERSON] поручилася за належне виконання позичальником умов Договором кредиту поруки №116/1 від 04.04.2007 року. Однак, відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим, загальна заборгованість за Договором кредиту поруки №116/1 станом на 12.01.2017 року становить 100949,45 грн., з яких 19000,00 грн. - по тілу кредиту та 81949,45 грн. - по відсотках за користування кредитом. На підставі вищенаведеного, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Договором кредиту поруки №116/1 від 04.04.2007 р. у розмірі 100 949,45 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.02.2017 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 24 лютого 2017 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення. Так, відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості є невірним та необґрунтованим. Зазначає, що останній платіж по кредиту був здійснений 15.10.2007 р., проте кредитодавець не скористався своїм правом достроково розірвати договір, стягнути кредит та всі визначені договором відсотки при настанні будь якого з юридичних фактів. За період з 04.11.2007 р. по 04.04.2009 р. рекомендованих листів-нагадувань/листів попереджень від кредитодаця про прострочення кредиту не надходило. Вказує на те, що 10-років Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» не згадувала про наявність простроченого кредиту за договором. 24 лютого 2017 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення. Так, відповідач вказує на те, що кредитор всупереч умовам договору кредиту-поруки, пред`явив вимогу до поручителя після спливу строку дії поруки. Зазначає, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено є підставою для припинення останнього , а отже і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Отже є підстави для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, оскільки порука [PERSON] за договором кредиту-поруки припинилася ще у 2009 році відповідно до приписів ч.4 ст.559 ЦК України, що на її думку є підставою для відмови в позові до поручителя. 02 березня 2018 року головою правління Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» Качко В.С. (далі позивач) подано до суду пояснення на заперечення, в якому вказано на те, що зобов`язання за договором кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 року не виконано. Позивач зазначає про добровільність підписання договору сторонами та обізнаність з його умовами відповідачів по справі, зокрема строк позовної давності встановлений тривалістю в 10 років. Оскільки кредит надавався терміном на 24 місяці з 04.04.2007 р. по 03.04.2009 р., і враховуючи п.8.1, строк позовної давності не пропущений. Як зазначає позивач, зобов`язання припиняються після сплати у повному обсязі однак відповідачі продовжують ухилятися від виконання обов`язків, станом на 12.01.2017 р. заборгованість за договором становить: 100 949,45 грн., з яких 19000,00 грн. - по тілу кредиту та 81949,45 грн. - по відсотках за користування кредитом. Вважає, що договір є обов`язковим для виконання, позовна заява подана до суду у межах дії договору, тобто узгодженого сторонами 10-річного строку позовної давності. 16.05.2019 року від відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. Так, відповідач вказує на те, що договором чітко визначено строк виконання зобов`язання - по 03.04.2009 року, тобто з наступного дня нарахування відсотків припиняється. Зазначає, що нарахування процентів може здійснювати тільки банк або фінансова установа, проте в даному переліку юридична особа - Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» відсутня. Таким чином відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача суми нарахованих відсотків в розмірі 45%. Просить суд у позові відмовити. 30 травня 2019 року головою правління Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» Качко В.С. подано до суду відповідь на відзив, в якому вказано на те, що відзив є безпідставним, а тому не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави зазначені в ньому є необґрунтованими. Як зазначає позивач, зобов`язання припиняються після сплати у повному обсязі (п. 3.2 договору), однак відповідачі продовжують ухилятися від виконання обов`язків. Окрім того, у відповіді на відзив позивач зазначає про добровільність підписання договору сторонами та обізнаність з його умовами відповідачів по справі. При цьому зазначає, що згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, та що згідно ст. 631 вказаного Кодексу закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Вважає, що договір є обов`язковим для виконання, позовна заява подана до суду у межах дії договору, тобто узгодженого сторонами 10-річного строку позовної давності. Таким чином просить суд задовольнити позовні вимоги, про стягнення із відповідачів суму заборгованості перед кредитною спілкою солідарно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вказав на те, що позивач не мав права нараховувати відсотки після закінчення строку дії ліцензії, а саме з 25.11.2008 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала на те, що відсотки нараховані позивачем після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того позивач не мав права нараховувати відсотки після зміни статусу фінансової установи, після закінчення строку дії ліцензії. В наступне судове засідання після оголошеної перерви відповідач не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином , надіслала на адресу суду 25.10.2017 року заяву про розгляд справи у її відсутності. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем - разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Заслухавши вступне слово представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Позивач по справі відповідно до ст.3 Закону "Про кредитні спілки" кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону. За правилами ст. 5 Закону "Про кредитні спілки", кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших Законів та виданих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до п.1 ч.1ст.1 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", кредитні спілки належать до фінансових установ виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. 1) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.1 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"фінансовий кредит - кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Як визначено в ч. 1 ст.1 Закону "Про кредитні спілки"кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Частиною 5 ст.8 Закону "Про кредитні спілки" передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність щодо залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.34 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"та ч. 5 ст.8 Закону "Про кредитні спілки"діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню. На підставі ч. 2 ст.34 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до норм матеріального права, що діяло під час укладення вказаного договору кредиту, КС «Тур`я» повинна була мати необхідний обсяг цивільної дієздатності для видачі кредиту на зазначених у ньому умовах. Як встановлено судом з матеріалів справи, 04.04.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», в особі виконавчого директора Снігур Г.І. і позичальником [PERSON] , поручителем [PERSON] , було укладено договір кредиту-поруки №116/1, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн. (річний процент - 45 %, зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 24 місяці, з 04.04.2007 по 03.04.2009 на умовах строковості, звітності, зворотності, платності та забезпеченості. Умовами договору кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 року передбачено, зокрема, що: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1); поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1). Згідно з видатковим касовим ордером від 04.04.2007 року № 534 [PERSON] отримала кредитні кошти. З карточки платежів згідно з договором кредиту-поруки вбачається, що позичальник порушила свої зобов`язання за договором і спричинила виникнення боргу, що його кредитор визначив станом на 12.01.2017 р. заборгованість за договором становить: 100 949,45 грн., з яких 19000,00 грн. - по тілу кредиту та 81949,45 грн. - по відсотках за користування кредитом ( за період з 04.04.2007 року по 12.01.2017 року). Розрахунком боргу зафіксовано, що останній за часом платіж позичальник здійснила у сумі 1000,00 грн. 15.10.2007 року, після цього платежі не фіксуються. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір був укладений кредитною спілкою, яка в разі його порушення позичальником має право на позов, якого не може бути позбавлена (ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 80, 91, 92, 95, 96, 321, Глава 29, ст. 1054 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, інші норми законодавства). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до картки платежів по гривневому кредиту згідно договору кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 р. [PERSON] взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 12.01.2017 року заборгованість по договору кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 р. становить 100949,45 грн., з яких 19000,00 грн. - по тілу кредиту та 81949,45 грн. - по відсотках за користування кредитом. Зі змісту договору кредиту-поруки, а саме п 8.1 сторони домовилися про встановлення десятирічного стоку позовної давності. Разом із тим, відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ч. 1 ст. 553 ЦК України) У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договір кредиту поруки №116/1 від 04.04.2007 р., має ознаки змішаного договору (ст.ст. 6, 553, 626-628, 638, 1054 ЦК України), основні умови поруки в ньому зафіксовані, договір не оспорювався судовим порядком і, відповідно, підлягав виконанню та виконувався. Правових підстав стверджувати, що договір поруки не був укладений і зобов`язання щодо поруки з нього не виникли, наразі немає. До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ч. 2 ЦК України). У спірних правовідносинах з урахуванням чинності договору слід виходити з того, що стосовно поручителя діють і застосовуються лише ті умови договору, що регулюють поруку, а умови, які регулюють власне кредитне зобов`язання, застосовуються до відносин із позичальником. При дослідженні договору кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007 року встановлено, що сторони узгодили, що поручитель відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору (п. 5.1), таким чином встановивши строк поруки. Беручи до уваги, що строк дії поруки є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі, застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.5.1. укладеного договору кредиту поруки: «Поручитель поручається перед Спілкою за виконання Позичальником обовязків за Договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення Позичальником зобовязань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків у тому числі упущеної вигоди ) солідарно терміном на десять років з дня укладення Договору, але не раніше виконання всіх зобовязань за ним. Поручитель поручається також своїм вкладом (у разі наявності) у спілці у повному обсязі на надає Спілці право при тримання зазначеного вкладу». Виходячи з формулювання, яке викладене в даному пункті договору, аналізу його змісту та буквального його тлумачення, випливає, що солідарна відповідальність поручителя [PERSON] за даним договором передбачена сторонами договору не раніше виконання зобов`язань за договором позичальником, тобто лише після того, як буде виконано зобов`язання самим позичальником. Відповідно до ст. 6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи, що сторони в договорі, а саме в п. 5.1 договору, передбачили умови солідарної відповідальності поручителя, а зобов`язання за договором позичальником не виконано, правових підстав для солідарної відповідальності за укладеним договором кредиту поруки поручителем [PERSON] не має. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня 2018 року справа №308/12831/16-ц. З врахуванням вищезазначеного суд вважає, що вимоги заявлені позивачем про стягнення заборгованості за вказаним договором кредиту-поруки з поручителя є необґрунтовані, підстави для відповідальності поручителя за зобов`язаннями позичальника відсутні, виходячи зі змісту п. 5.1 договору кредиту-поруки, а відтак, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості слід відмовити. Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, за кредитним договором за період з 04.04.2007 року по 12.01.2017 року, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки умовами кредитного договору визначено строк його дії по 03 квітня 2009 року, то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися. Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 04.04.2009 року по 12.01.2017 року є безпідставним. Позивач не заявляв вимог на підставі ст.625 ЦК України. Окрім того, слід зазначити наступне, як вбачається із листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) , відповідно до даних ДРФУ, Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» набула статусу фінансової установи шляхом внесення інформації про неї до ДРФУ та отримала свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії КС №324 від 02.07.2004 року з правом надання фінансових послуг та отримала ліцензію, зокрема на надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки бланк серії АБ 270385, строком дії з 25.11.2005 по 25.11.2008. Строк дії ліцензії закінчився. Таким чином на переконання суду, оскільки нарахування процентів може здійснювати тільки банк або фінансова установа, слід стягнути з відповідача [PERSON] суму в розмірі 12379,00 грн. - як суму заборгованості за відсотками станом на 25.11.2008 року. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереcи фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] (позичальник), належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором кредиту-поруки №116/1 від 04.04.2007, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, що становить 31379,00 грн., з яких 19000,00 грн. - по тілу кредиту та 12379,00 грн. - по відсотках за користування кредитом, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 31379,00 (тридцять одна тисяча триста сімдесят дев`ять) гривень (нуль) копійок, з яких : 19000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12379,00 грн. - сума заборгованості за відсотками станом на 25.11.2008 року, на користь позивача відповідно до положень договору та ст. 526 ЦК України. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2017 року звільнено позивача від сплати судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» є стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 100949,45 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 31379,00 грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає сума у розмірі 497,34 грн. (1600,00 грн. * 31379,00 / 100949,45). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума кредитної заборгованості в розмірі 31379,00 грн., а також судовий збір на користь держави, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог у розмірі 497,34 грн.

Outcome: partial