Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

25 вересня 2018 року позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили. В обґрунтування уточненого позову посилаються на те, що 25 квітня 1964 року [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб. У грудні 1983 року [PERSON] став членом ЖБК "Присамар'я 44" та був зроблений перший внесок у сумі 3 700 карбованців на придбання квартири [ADDRESS] 29 грудня 1983 року на їх сім'ю було видано ордер № 1116 серія А на вселення до вищезазначеної квартири. Під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, ними було виплачено суму пайових внесків у розмірі 8 550 карбованців 03 копійки та було оформлено право власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] З 1984 року [PERSON] разом з ними був зареєстрований за вищезазначеною адресою та постійно проживали у спірній квартирі. 07 квітня 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] вони є спадкоємцями за законом після його смерті. В установлений законом строк вони звернулись до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, 22 серпня 2018 року, вони отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що у свідоцтві про право власності на спадкову квартиру міститься помилка в написанні по батькові спадкодавця, а саме замість "[PERSON]" зазначено "[PERSON]", крім того, не подано оригінал правовстановлюючого документу, оскільки за життя [PERSON] позивач [PERSON] належним чином не оформила право власності на належну їй 1/2 частку квартири, яка є спільним майном подружжя. У зв'язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду із цим позовом та просять: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме що свідоцтво про право власності на квартиру, видане 26 березня 1993 року на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради народних депутатів № 42 від 11 січня 1991 року належить [PERSON], померлому [INFO], в якому допущена помилка у написанні по батькові, а саме замість "[PERSON]", записано "[PERSON]"; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 63,8 м2, житловою площею 36,9 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS], як об'єкт спільного сумісного майна подружжя; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 63,8 м2, житловою площею 36,9 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, але надали суду окремі заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - Новомосковської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 39). Представник третьої особи - Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом установлено, що з 25 квітня 1965 року по 07 квітня 1997 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с. 18). Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ордеру № 1116 серії А від 29 грудня 1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів № 10/647 від 17 грудня 1983 року, [PERSON], та членам його сім'ї надано право на вселення у трикімнатну квартиру, загальною площею 60,83 м2, житловою площею 36,83 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). На підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок (домоволодіння) від 26 березня 1993 року, виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів № 42 від 11 січня 1991 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно розпорядження в.о. міського голови секретаря Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Горошка С.\~Г. № 61-р від 19 лютого 2016 року, виданого на виконання вимог Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", вулицю Радянська в м. Новомосковськ Дніпропетровської області перейменовано на вул. Гетьманська. Судом установлено, що відповідно до повідомлення Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" № 242/18 від 23 квітня 2018 року, відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26 березня 1993 року, виданого згідно з рішенням № 42 виконкому Новомосковської міської ради від 11 січня 1991 року, зареєстрованого в БТІ 26 березня 1993 року за р. № 65-1. Згідно з матеріалами інвентаризації, проведеної 23 березня 1993 року квартира має наступні технічні характеристики: загальна площа 61,1 м2, житлова площа 36,9 м2 (а.с. 22). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], складеного станом на 20 вересня 2018 року, квартира розташована на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового будинку та складається з 3 кімнат, житловою площею 36,9 м2, у тому числі: 1-а кімната - 17,0 м2, 2-а кімната - 7,7 м2, 3-тя кімната - 12,2 м2, кухні площею 7,6 м2, вбиральні - 1,4 м2, ванної кімнати площею 2,7 м2, коридору - 11,4 м2, комори - 1,1 м2. Квартира обладнана балконом (терасою) - 0,8 м2 та лоджією - 1,9 м2. Загальна площа квартири - 63,8 м2, висота приміщень - 2,5 м (а.с. 16-17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 листопада 2017 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 14). За життя [PERSON] заповіт не складав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 7/2018, відкритої після його смерті (а.с. 53-56). Судом встановлено, що 07 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про виділення їй у власність 1/2 частки квартири [ADDRESS], придбаної у період зареєстрованого зі спадкодавцем шлюбу (а.с. 53 зворот). 16 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] та у вересні 2018 року - із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 53, 54). Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенка А. Г. від 22 серпня 2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON], у зв'язку з не визначенням чинним законодавством України процедури видачі такого свідоцтва колишній дружині (а.с. 24). Крім того, постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенка А. Г. від 20 вересня 2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], на вищезазначену квартиру, правовстановлюючий документ про належність спадкодавцю спадкового нерухомого майна виданий на ім'я [PERSON], що не збігається із свідоцтвом про смерть спадкодавця (а.с. 25). У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене, випливає наявність розбіжностей в написанні по батькові спадкодавця позивача в правовстановлюючому документі про належність нерухомого майна та свідоцтві про смерть, що є перешкодою у реалізації позивачем [PERSON] своїх прав як спадкоємця, а тому вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що свідоцтво про право власності на квартиру, видане 26 березня 1993 року на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради народних депутатів № 42 від 11 січня 1991 року на ім'я [PERSON], був фактично виданий [PERSON], що помер [INFO]. Що стосується вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири, як об'єкта спільного сумісного майна подружжя, суд виходить з таких підстав. Як зазначалось вище, з 25 квітня 1965 року по 07 квітня 1997 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], за період зареєстрованого шлюбу, а саме 26 березня 1993 року, ними було набуто у власність квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з чим, до цих правовідносин належить застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент виникнення відповідних правовідносин. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З урахуванням того, що спірне майно є неподільною річчю, приймаючи до уваги, що позивачем заявлені вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, враховуючи, що наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору за життя [PERSON] між сторонами судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки в цьому майні слід визнати рівними і кожному з них належить по 1/2 частці майна, набутого в шлюбі. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Стосовно вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд виходить з таких підстав. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спадкодавцю за життя належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після його смерті, який прийняв спадщину, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців за законом чи заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не містять, доказів на підтвердження переходу права власності на частину спадкової квартири після смерті спадкодавця матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і за позивачем належить визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved