Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], зокрема : за [PERSON] визнати право власності на ? частини будинку, з яких : на ? частину домоволодіння, як за членом колишнього колгоспного двору та на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року [PERSON] та за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частину вищевказаного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що будинок належав [PERSON], як голові колгоспного двору відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Членом колгоспного двору була позивач [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями за законом якого є позивачі [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане померлому, як голові колгоспного двору, проте і позивач [PERSON] має право на відповідну частку житлового будинку, як член колгоспного двору - це позбавляє можливості успадкувати будинок в нотаріальній конторі. В судовому засіданні 14.11.2014 представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач - Михайло Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не забезпечили явку в судове засідання свого представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали заявлені позовні вимоги та не заперечували щодо їх задоволення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого був [PERSON], що володів будинком, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26 грудня 1973 року. Членом колгоспного двору була [PERSON], оскільки станом на 01.07.1991 року проживала та була зареєстрована в даному будинку, що підтверджується довідкою Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району та області (а.с.15, 20). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 " Про порядок державного обліку житлового фонду" і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ст. 17 Закону України РСР "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їх спільною сумісною власністю. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане [PERSON] - всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. [INFO] року помер [PERSON], про що виконкомом М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області 04 жовтня 2010 року зроблений актовий запис № 48. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] (а.с.14), яка на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з померлим, а отже прийняла спадщину, та син померлого - [PERSON] (а.с.13), який у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи. Інші спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] не прийняли спадщину після смерті свого батька у встановленому законом порядку, а тому втратили право на спадкове майно. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. 21 серпня 2014 року нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями належить голові колгоспного двору спадкодавцю [PERSON].( а.с.17) Отже, виходячи з наведеного, оскільки свідоцтво про право власності видано на голову колгоспного двору, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивачів шляхом задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог, що становить 135 грн 44 коп..

Outcome: approved