Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачі звернулись до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Товарна біржа "Смарагд Південь" про визнання права власності, яку обґрунтували наступним: 30.11.1999 року між ними та [PERSON] укладено договір міни, який зареєстрований на товарній біржі «СМАРАГД-ПІВДЕНЬ» 30.11.1999 року в Журналі реєстрації біржових угод за №069-П. За даним договором відповідач передала житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], у їх власність, а вони передали їй в обмін трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На даний час у них виникла потреба продати зазначений житловий будинок, однак, з'ясувалось, що нотаріус не визнає даний договір, як правовстановлюючий докумен підтверджуючий їхнє право власності, а тому вони вимушені звернутись до суду. Просять визнати за ними право власності кожному по 1/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору-міни укладеного 30 листопада 1999 року між ними та [PERSON], зареєстрованого товарною біржею «СМАРАГД-ПІВДЕНЬ» 30.11.1999 року в Журналі реєстрації біржових угод за №069-П. Позивач [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав зазначених у ньому. Позивачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, їх інтереси в судовому засіданні представляла [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованою адресою її проживання. Факт її реєстрації підтверджено отриманою на запит суду довідкою з Бериславського РС УДМС України в Херсонській області. Ч.5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивачів, у відповідності до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.11.1999 року на товарній біржі «Смарагд Південь» між позивачами та відповідачем було укладено договір міни, який зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод за №069-П, без наступного нотаріального посвідчення, відповідно до п. 11 цього договору, згідно якого [PERSON] передала житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], у власність позивачів, а вони передали їй в обмін трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 - 11). Згідно п. 10 вказаного договору міни, передбачено, що на виконання ст. 227 Цивільного кодексу УРСР даний договір підлягає реєстрції в БТІ. На час укладення договору міни Херсонське ДБТІ визнало законність вчиненого правочину та зареєструвало за позивачами право власності на зазначений вище будинок на підставі вказаного договору (а.с. 5), згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], власниками будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14-16). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (Закон № 697 XII) від 07. 02.1991 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 241 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачами права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору міни, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 1999 року не суперечила чинному законодавству. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 N 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839, передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки позивачі повністю виконали умови договору міни, зареєстровані в спірному будинку (а.с. 6-10), договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку договір міни з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, позивачі на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набули право власності на спірний будинок і правомірно володіють ним. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Товарна біржа "Смарагд Південь" про визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved