Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

ПАТ КБ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двохкімнатну квартиру під номером 26 загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] на користь Хмельницької обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" (29999 м. Хмельницький вул.Грушевського,54,код ЄДРПОУ 22985158,р/р 290901019 в ХОД АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 315966) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2325/82/1420 від 13 грудня 2007 року, укладеним з [PERSON] Також позивач просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Крім того, позивач просив встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» із залученням державним виконавцем суб»єкта оціночної діяльності- суб»єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». В судовому засіданні представник позивача Купчишин Р.В. уточнив позовні вимоги в частині зарахування коштів від реалізації іпотечного майна на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ 22985158,р/р 290901019 в ХОД АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 315966). В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 13 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено кредитний договір на суму 22000 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 12.12.2017 року. Проте [PERSON] з квітня 2010 року умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 12 вересня 2013 року допустив заборгованість на загальну суму 93945,19 доларів США, що еквівалентно 750903,90 грн., яка складається із 19313,78 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 154375,04 грн., 12332,09 доларів США, що еквівалентно 98570,40 грн.заборгованості за відсотками, 62299,32 долари США, що еквівалентно 497958,46 грн. пені за прострочку кредиту та відсотків. В забезпечення виконання зобов»язань за даним кредитним договором [PERSON], [PERSON], [PERSON] 13.12.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого надали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Тому просить в рахунок погашення заборгованості по кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки - вказану квартиру. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позову не визнали і пояснили, що в квітні місяці 2013 року закінчився строк давності для звернення до суду із вказаним позовом, просили його застосувати та відмовити в задоволенні позову, оскільки в них відсутнє інше житло. Також просили зменшити розмір нарахованої пені, оскільки [PERSON] має незадовільний стан здоров»я, не утриманні [PERSON]знаходиться малолітня дитина, всі вони не є підприємцями і отримують невеликий розмір заробітної плати. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»банківський кредит -це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. За ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено кредитний договір на суму 22000 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 12.12.2017 року. Відповідно до договору іпотеки квартири від 13 грудня 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку належну їм на праві приватної власності квартиру квартиру [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] по кредитному договору від 13 грудня 2007 року. 05.11.2009 року відбулася зміна найменування юридичної особи ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Райффайзен Банк Аваль", що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія А01 №646961. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором та видав [PERSON] кредит, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В порушення вимог Закону та умов договору відповідач [PERSON] з квітня 2010 року зобов"язання за кредитним договором від 13 грудня 2007 року не виконує і відповідно до наданого позивачем розрахунку не повертає надані кредитні кошти, відсотки, внаслідок чого станом на 12 вересня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 93945,19 доларів США, що еквівалентно 750903,90 грн., яка складається із 19313,78 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 154375,04 грн., 12332,09 доларів США, що еквівалентно 98570,40 грн.заборгованості за відсотками, 62299,32 долари США, що еквівалентно 497958,46 грн. пені за прострочку кредиту та відсотків. До даного часу заборгованість за кредитним договором не погашена. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що 25 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] направлялася письмова вимога банку про виконання кредитного зобов"язання, намір звернути стягнення на предмет іпотеки Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень зобов»язань не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець в судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекоджержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України. Таким чином суд вважає, що позивачем доведено, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків за його користування (це є порушенням зобов'язання -ст. 610 ЦК України), банк надіслав досудову вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань унаслідок такого порушення з попередженням про наслідки невиконання цієї вимоги. Такі вимоги позичальник не виконав а отже, згідно зі ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. Однак суд не може погодитися з розміром заборгованості за кредитним договором, визначеним позивачем. Як зазначено вище, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з 62299,32 доларів США пені за прострочку кредиту та відсотків, що еквівалентно 497958,46 грн. та значно перевищує розмір основного боргу. В своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" Конституційний Суд України зазначив, що "Положеннями чч. 1, 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В чч. 3, 4 ст.18 Закону наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п.4 ч.1 ст.21 Закону встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач". Конституційний Суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та чч. 2,3 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За наведених вище обставин та з врахуванням стану здоров»я [PERSON], знаходження на утриманні [PERSON] малолітньої дитини, відсутності у відповідачів іншого житла, їх матеріального стану, суд приходить до висновку про необхідність та можливість зменшення суми пені до 1000 доларів США, що еквівалентно 7993 грн. станом на день подачі позову. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором 19 березня 2010 року відповідачем внесено останній платіж в рахунок погашення заборгованості за цим договором. Позивач звернувся до суду із позовом 23 вересня 2013 року. Таким чином вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню за виключенням суми боргу за період з квітня 2010 року по серпень 2010 року, а саме -588,18 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 1133,81 долар США заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому з врахуванням вищенаведеного розмір заборгованості за кредитним договором від 13 грудня 2007 року становить 30923,88 доларів США, що еквівалентно 247174,57 грн. та складається з 18725,60 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 149673,72 грн., 11198,28 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, що еквівалентно 89507,85 грн., 1000 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором кредиту, що еквівалентно 7993 грн. Відповідачі вважають, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак суд вважає, що такий строк позивачем не пропущено, оскільки згідно п.1.2 кредитного договору від 13 грудня 2007 року кредит надавався [PERSON] на строк по 12 грудня 2017 року, а відповідно до п.1.1 договору іпотеки від 13 грудня 2007 року цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 13 грудня 2007 року. Ч.1 ст.33 Закону «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. За ст. 39 цього ж Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ст.41 Закону України про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче ровадження". Відповідно ст.1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовна вимога про зверенння стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості в розмірі 30923,88 доларів США, що еквівалентно 247174,57 грн. за кредитним договором № 014/2325/82/1420 від 13 грудня 2007 року є обґрунтованою, доведеною належними доказами, а тому підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] - 823 грн.92 коп., з [PERSON] - 823 грн.92 коп., з [PERSON] - 823 грн.91 коп.

Outcome: approved