Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» про визнання договору купівлі-продажу боргових зобов'язань недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 червня 2014 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача та автомобіля марки «Фіат» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 липня 2014 року позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» за поісом АС/6753910 від 27 січня 2014 року. 02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» укладено договір купівлі-продажу боргових зобов'язань. 18 березня 2016 року заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» задоволено та стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду завдану, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 321,27 грн. Однак у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» відсутні права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, крім того відповідач не є фінансовою установою. У зв'язку з чим просить визнати договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, укладений 02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» недійсним. Позивач в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON].у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заяв про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представники відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 03 липня 2014 року постановою Голосіївського районного суду міста Києва позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.12). 18 березня 2016 року заочним рішенням Голосіївського районного суду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» задоволено та стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 321,27 грн. (а.с. 13-14). 02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» укладено договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на регресні вимоги, який включає в себе Регресні справи (перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього Договору), а Покупець приймає такі Регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду (а.с.7, 9-11). 30 липня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» укладено Додаткову угоду № 35 до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу боргових зобов'язань, відповідно до якої доповнено перелік Регресних справ регресною старою [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу боргових зобов'язань відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на регресні вимоги, який включає в себе Регресні справи (перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього Договору), а Покупець приймає такі Регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивач просить визнати договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, укладений 02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» недійсним. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» відсутні права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, крім того відповідач не є фінансовою установою. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08 листопада 2017 року, в якому вказано станом на дату складання листа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» не має статусу фінансової установи, а інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» до Державного реєстру фінансових установ не вносилася, статусу фінансової установи юридична особа не набувала, ліцензії на провадження страхової та факторингової діяльності не отримувала (а.с. 44). За загальним правилом, визначеним ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зокрема, законодавством передбачено два різновиди істотних умов лізингових угод: істотні умови, які є обов'язковими відповідно до вимог закону; та істотні умови, які мають бути внесені у договір за заявою хоча б однієї зі сторін. При цьому за будь-яких умов сторони мають погодити предмет, ціну та строк дії договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" містить роз»яснення, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак позивачем не доведено будь-яких порушень відповідачем його законних прав та інтересів при укладанні договору купівлі-продажу боргових зобов'язань між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» укладено договір, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент проперті протектед» про визнання договору купівлі-продажу боргових зобов'язань слід відмовити.

Outcome: dismissed