Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого у подальшому збільшила, та просила суд стягнути з відповідача ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» у її користь заборгованість у розмірі 416 064,04 грн. та штрафні санкції у розмірі 31 468,57 грн.. В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що 30.01.2019 між нею та ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019, предметом якого було продаж майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] , площею 72,05 кв.м.. Згідно умов договору вона повинна була оплатити 260 677грн. до 04.02.2019, 211 798 грн до 07.07.2019 та 212 000 грн до 05.01.2020 30.01.2019 нею було сплачено на рахунок відповідача 111 000 грн та 01.02.2019 - 149 677 грн., тобто разом 260 677 грн. Окрім цього, на вимогу керівника відповідача [PERSON] , останньому, нею було передано у готівковій формі 5480 доларів США про що, такий надав відповідну розписку зі своїм підписом та печаткою підприємства. Станом на 23.11.2020 гривневий еквівалент 5480 доларів США за курсом НБУ становив 155 387,04 грн. Протягом тривалого часу будівництво будинку у якому вона мала намір придбати квартиру не розпочиналось. На всіх зустрічах з керівником відповідача вона отримувала усні відмовки та пояснення причин відтермінування будівництва. 17.08.2020 між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про розірвання договору та повернення коштів у тому числі тих які сплачувались готівкою у валюті, про що укладено додаткову угоду про розірвання договору, умовами якої передбачалось повернення коштів у сумі 260 677 грн протягом 30 робочих днів з дати підписання угоди. Також у телефонній переписці директор відповідача пообіцяв повернути кошти отримані у готівці. Однак ні сплачених коштів по договору, ні готівкових коштів вона так і не отримала. Більш того, керівник відповідача [PERSON] ігнорує її телефонні дзвінки, не з`являється на робочому місці, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Окрім того, оскільки додаткова угода до договору повинна була бути виконана до 22.09.2020 так само як і усна домовленість про повернення 5480 дол. США, та на даний час такі зобов`язання не виконанні у вказаний строк, тому згідно ст. 611 ЦК України з відповідача слід стягнути за період з 22.09.2020 по 06.02.2021 пеню у розмірі 18 853,60 грн., 7 905,22 грн. - індекс інфляції та 4 709,75 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Також представником позивача до суду була подана заява про розподіл судових витрат згідно якої, адвокат просив стягнути з відповідача у користь позивача 36 876,63 грн. витрат на правову допомогу та сплачений судовий збір у розмірі 4477,36 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстави викладених у позовній заяві та просила суд такі задоволити у повному обсязі. Представник позивача адвокат Огородник О.І. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, оскільки на даний час кошти позивачу не повернуті, врегулювати спір у добровільному порядку не вдалось. А тому, просив стягнути основну суму боргу у розмірі 416 064,04 грн, штрафні санкції 31 468,57 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 36876,63 грн. та сплачений позивачем судовий збір. Уповноважений представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. Однак, надіслав на адресу суду письмовий відзив на позов, згідно якого вказав що відповідач ТОВ ««Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме у частині суми основного боргу у розмірі 260 677 грн. . Що стосується позовної вимог про стягнення боргу у розмірі 5 480 доларів США, то такі вимоги заперечив, посилаючись на те, що ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» не є належним відповідачем за таким зобовязанням, оскільки така форма розрахунку як вручення фізичною особою покупцем готівкових коштів представникові юридичної особи - продавця під розписку, серед нормативно встановлених актів відсутня. Діюче нормативне регулювання порядку розрахунків фізичних осіб з юридичними особам за товари, роботи послуги чітко регламентує форми таких розрахунків обмежуючи їх здійсненням безготівкових переказів грошових коштів на поточні банківські рахунки отримувачів та внесенням готівкових коштів до каси підприємства. У зв`язку з цим відповідач не може бути відповідальний за зобов`язаннями перед позивачем третіх осіб, що по суті не позбавляє права позивача звернутись з позовом до вказаних осіб. Також подав до суду заяву про відмову від дачі показів ним як свідком у даній справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» в особі директора [PERSON] 30.01.2019 було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019 предметом договору якого згідно п. 1 є майнові права на об`єкт нерухомого майна, визначений у цьому договорі, надалі об`єкт нерухомості. Об`єктом нерухомості за цим договором є квартира [ADDRESS] ./а.с.7-13/ Згідно п. 5 Строком закінчення будівництва обєкту будівництва та прийняття його у експлуатацію зазначено термін 31.12.2020 р. У відповідності до п. 15 Договру загальна вартість майнових прав, що є предметом купівлі - продажу за цим договором становить 684 475грн. Оплата покупцем договірної ціни здійснюється у наступному порядку: кошти у сумі 260 677 сплачуються до 04.02.2019, кошти у сумі 211 798 до 07.07.2019 та кошти у сумі 212 000 до 05.01.2020. Так, 30.01.2019 позивачем на рахунок відповідача оплачено 111 000 грн. з зазначенням призначення - часткова оплата згідно договору купівлі - продажу №35/01.2019, 01.02.2019 оплачено 149 677 грн., що стверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій №12 від 30.01.2019 та № 1 від 01.02.2019./а.с.15-16/ Окрім цього, у матеріалах справи міститься копія розписки, підписаної директором ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» [PERSON] з відбитком печатки товариства, оригінал якої був досліджений судом у порядку ст.ст. 229, 235 ЦПК України, згідно якої вбачається, що ТОВ ««Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд»» підтверджує отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 5 480 дол. США, еквівалент на дату отримання становить 149 833 грн., у якості завдатку за договором купівлі - продажу майнових прав від 30.01.2019 /а.с.17/ 17.08.2020 між сторонами [PERSON] та ТОВ ««Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» в особі директора [PERSON] було укладено додаток № 1 до договору купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019 від 30.01.2019, а саме Додаткова угода про розірвання договору, згідно умов якої, сторони погодили достроково припинити дію договору шляхом його розірвання та здійснити повернення покупцеві сплаченої ним за договором частини вартості предмета продажу у сумі 260 677 грн. шляхом безготівкового перерахування продавцем коштів на банківський рахунок покупця протягом 30 робочих днів з дати оформлення цієї додаткової угоди. /а.с.14/ Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема серед іншого і показаннями свідка. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав, що до липня 2020 року працював у ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд», заступником директора з організації виробництва, окрім цього йому належить близько 16% статутного фонду вказаного підприємства. Позивач [PERSON] йому знайома як особа, яка мала намір придбати квартиру в об`єкті будівництва по [ADDRESS] . Ствердив той факт, що видав розписку [PERSON] на суму 15 000 доларів США як аванс за оплату квартири, з яких 10 000 дол. США він передав в банк як оплату за квартиру, а 5000 дол. США передав [PERSON] .. Крім того, він був присутній як [PERSON] видавав [PERSON] розписку про отримання грошових коштів, яку завірив печаткою підприємства. Зазначеним показам свідка суд надає віри та немає підстав ставити їх під сумнів, оскільки такі повністю підтверджуються матеріалами справи, зокрема й копією розписки від 30.01.2019 оригінал якої був безпосередньо досліджений в судовому засіданні у порядку ст.ст. 229, 235 ЦПК України, з якої вбачається факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 15 000 дол. США, як завдаток за купівлю квартири по [ADDRESS] . Тобто, судом достовірно встановлено, що на момент звернення позивача до суду зобов`язання за додатковою угодою про розірвання договору виконанні не були, сума коштів у розмірі 260 677 грн. позивачу не повернута. Даний факт також не заперечувався представником відповідача у поданому відзиві на позов та у цій частині позовні вимоги таким було визнано, у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача у користь позивача у повному обсязі. Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] у поданому відзиві про те що ТОВ «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» є неналежним відповідачем у частині позовних вимог про стягнення 5 480 дол. США, оскільки не може відповідати за дії третіх осіб, а також те, що така форма розрахунку як вручення фізичною особою - покупцем готівкових коштів представникові юридичної особи - продавця під розписку, серед нормативно встановлених актів відсутня, то такі на думку суду не заслуговують на увагу оскільки є голослівними. Так вказані кошти були отримані ним як посадовою особою підприємства, згідно розписки, як завдаток на виконання договору купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019, до компетенції якого відноситься вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, за винятком питань, що відносяться до виняткової компетенції загальних зборів учасників і наглядової ради товариства (у випадку створення). Згідно чинного цивільного законодавства, зокрема ст. 40 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», директор товариства повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства. Окрім того, директор несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству його винними діями або бездіяльністю. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов`язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Для визнання факту, що сплачена стороною сума є завдатоком між сторонами має існувати перш за все укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом. По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути вказано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс. По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути. Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. На підставі вищенаведеного, оскільки судом з`ясовано та таке підтверджено матеріалами справи, що між сторонами існували договірні відносини купівлі - продажу майнових прав, а саме був укладений договір № 35/01.2019, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, тому передані позивачем [PERSON] посадовій особі відповідача директору [PERSON] грошових коштів у сумі 5 480 дол. США, суд розцінює як завдаток розумінні ст. 570 ЦК України, про що безпосередньо зазначено і у розписці, та у зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за договором та припиненням такого шляхом його розірвання саме з вини кредитора вказана сума завдатку 5480 дол. США, що станом на день подання позову до суду згідно інформації з сайту НБУ про курс валют становить 155 387,04 /а.с.29/ повинна бути повернута позивачу. На підставі вищенаведеного з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу у розмірі 416 064,04 грн. (260 677,00 +155 387,04). Що стосується позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені, за кожен день прострочення виплати коштів, три проценти річних та індексу інфляції за весь час прострочення, що за період 22.09.2020 по 06.02.2020 становить 31468,57 грн., то суд приходить до переконання, що такі вимоги також підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.( ст. 530 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Однак як встановлено в ході розгляду справи відповідач свої зобов`язання за додатковою угодою про розірвання договору від 17.08.2019, яка є додатком № 1 до договору № 35/01.2019 не виконав, не перерахував позивачу кошти у сумі 260 777 грн. протягом 30 робочих днів з дати оформлення цієї додаткової угоди. Також не були повернуті кошти на першу вимогу позивача у порядку передбаченому ст. 530 ЦК України, які були передані як завдаток по договору купівлі - продажу майнових прав № 35/01.2019 від 30.01.2019. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Згідно ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. За змістом ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. У зв`язку з вищенаведеним, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то стягненню на користь позивача підлягають пеня у розмірі 18 853,60 грн., 7 905,22 грн. - індекс інфляції, 4 709,75 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, розрахунок яких долучено позивачем до позовної заяви /а.с.4-5, 76-78/. Відповідачем доказів щодо неправильності нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних чи періоду за який вони нараховані, суду не надано, та такий розрахунок представником відповідача у поданому письмовому відзиві на позов не спростований. Окрім того, 18.05.2021 на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Огородник О.І. (ордер про надання правової допомоги серії ВС № 1046364 від 23.11.2020 року, оригінал міститься у справі, а.с. 21) про розподіл судових витрат, згідно якої останній просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 36 876,63 грн. та судовий збір у розмірі 4477,36 грн. Так у відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представником позивача адвокатом Огородник О.І. до заяви про розподіл судових витрат долучено копію договору № 19/2020 про надання професійної правничої допомоги від 28.09.2020 укладений між ним та [PERSON] , додаток № 1 до договору № 19/2020 про надання професійної правничої допомоги від 28.09.2020, згідно якого сторони погодили вартість наданих послуг, акт № 1 про надані послуги згідно договору № 19/2020 про надання професійної правничої допомоги від 28.09.2020, згідно якого сторони погодили, що виконавець надав, а клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги при розгляді справи у суді на загальну суму 36 876,63 грн., також долучено детальний опис наданих послуг адвокатом Огородник О.І. у справі 456/4883/20. За змістом цих документів під час виконання доручення клієнта адвокатом було надано наступні послуги: представництво у Стрийському міськрайонному суді на суму 6000 грн. за участь у 5-ти судових засіданнях (1200 грн. х 5 судових засідань), 3500 грн. за написання заяви про забезпечення позову, 5000 грн. - підготовка позовної заяви, 22 376,63 грн. гонорар успіху (5% ціни позову). Загальна вартість наданих клієнту послуг становить 36 876,63 грн.. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом правової допомоги позивачу [PERSON] при розгляді справи № 456/4883/20, оскільки їхні оригінали судом оглянуті та досліджені в судовому засіданні, при цьому критично оцінює розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 36 876 грн., з огляду на наступне. Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому суд вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу з точки зору критерію розумності їхнього розміру є сума у розмірі 6000 грн., оскільки представник позивача дійсно був присутній та здійснював представництво позивача у п`яти судових засіданнях, а також здійснював підготовку процесуальних документів. В іншій частині заява про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову судовий збір в сумі 4477, 36 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved