Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, звертаючись з позовом до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON], просить постановити рішення, яким відібрати без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON], [INFO], малолітню дитину [PERSON], [INFO], та передати її Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, на особу або установу, в якій буде перебувати дитина. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачка не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, нехтує її потребам, не займається вихованням доньки, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя. За місцем проживання дитини відсутня їжа та холодильник, вимкнено електроживлення, по всьому житловому приміщенню є наявність місць підвищеної небезпеки, повітря у квартирі затхле, стіни житлових кімнат уражені значною площею плісняви, у квартирі безлад і антисанітарія, кімнати захаращені брудним одягом та іншими речами, на кухні не працює кран холодної води, відсутня гаряча вода, забруднені туалет та ванна. Всі зазначені обставини створюють небезпеку для життя та здоровя малолітньої дитини, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Науменко І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, вважає його необґрунтованим та передчасним, вказуючи на необ'єктивність урахування позивачем обставин, які склалися в розрізі даного спору. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за її відсутності. Прокурор Дашкевич К.В. в судовому засіданні вважала за можливе відібрати у відповідачки без позбавлення батьківських прав малолітню дитину [PERSON], [INFO], та передати її Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування. Вислухавши пояснення представника позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Науменко І.І., відповідача [PERSON], приймаючи до уваги позицію прокурора Дашкевич К.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до нвисновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.03.2015 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2616. (а.с. 14, 15) За даними Довідки Форми № 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 404 від 14.04.2005 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 16) Згідно Актів обстеження житлово-побутових умов сімї № 59 від 19.03.2015 року та № 115 від 10.06.2015 року, складених комісією відділу ССД Дніпровської РДА в м. Києві, в трикімнатній квартирі [ADDRESS] проживають виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 404 від 14.04.2005 року, мати [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], батько [PERSON] з сім'єю не проживає. Санітарний стан житлового приміщення не задовільний, в квартирі брудно, неприємний запах, розкидані речі, немитий посуд, зламано кухонний кран, наявні пляшки з-під пива, велике скупчення тарганів. Квартира потребує ремонту, санітарно-епідеміологічної обробки. [PERSON] не працює, не дотримується особистої гігієни. (а.с. 9, 34, 35, 36, 37, 38) Згідно Акту, складеного комісією Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 404 від 12.06.2015 року, постійно від мешканців під'їзду № 3 буд. [ADDRESS] надходять скарги стосовно великої кількості тарганів, які з'являються з-під дверей квартири [ADDRESS]. Під час комісійного обстеження встановлено, що осередком розповсюдження тарганів являється квартира [ADDRESS], що знаходиться у незадовільному антисанітарному стані. З мешканкою [PERSON] неодноразово проводилася бесіда щодо приведення квартири в належний стан, але мешканка не реагує. (а.с. 39) За даними характеристики учениці 4-Г класу середньої загальноосвітньої школи № 126 [PERSON], [INFO], складеної 24.03.2015 року, дитина має дуже багато пропусків з поважних та без поважних причин, замкнута, не комунікабельна, інколи говорить неправду, хитрує, приходить до школи в неохайному вигляді, при обстеженні медичними працівниками, неодноразово було виявлено педикульоз. Мати дитини рідко буває в школі, інколи з'являється в стані алкогольного сп'яніння, під час спілкування може дозволити собі грубо висловлюватися на адресу класного керівника, адміністрації школи та батьків інших дітей, неодноразово мала розмову з адміністрацією школи щодо неналежного і байдужого ставлення до своєї доньки. (а.с. 11) Наказом начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 2 від 07.04.2015 року [PERSON], [INFO], поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих умовах. (а.с. 6) Згідно Листа КНП „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" Дніпровського району м. Києва, дитина, [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом з народження в АЗПСМ № 3, знаходиться під наглядом на „Д" обліку у окуліста з діагнозом „Міопія середнього ступеня" з 2011 року. Останнє відвідування лікаря в АЗПСМ в грудні 2014 року з діагнозом „педикульоз". 23.03.2015 року лікар педіатр [PERSON] активно відвідала квартиру [ADDRESS], доступу до квартири немає, мати дитини [PERSON] категорично не дає доступу до квартири. Зі слів сусідів, дитина мешкає з мамою та бабусею в антисанітарних умовах. Дитина голодна, неохайна. Відповідного догляду за дитиною немає. (а.с. 10) Згідно Листа Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.03.2015 року № 37/13-3454, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], станом на 23.03.2015 року згідно електронної бази даних Управління перебуває на обліку як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" на дитину [PERSON] з 01.11.2004 року по теперішній час. (а.с. 12) Згідно Листа Дніпровського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 15.04.2015 року № 42/210, при відвідуванні спеціалістами РЦСССДМ квартири за адресою: [ADDRESS], встановлено порушення санітарно-гігієнічних умов, відмічено скупчення речей, неприємний запах, бруд, брудна білизна, що не відповідає безпечному оточенню дитини. [PERSON] не працює, є одинокою матір'ю, отримує відповідні соціальні виплати, харчується та одягається сім'я за допомогою церкви „Слово Благодаті", сусідів, друзів та благодійної організації „Стефанія". (а.с. 13) Згідно Листа ВБФ „Соціальне партнерство" від 18.06.2015 року № 1082, [PERSON] разом із своєю матірю [PERSON] кожного дня, в середньому 15 разів на тиждень відвідує дитячу столову благодійного центру „Стефанія" вже протягом п'яти років. (а.с. 40) Стаття 167 Сімейного кодексу України покладає на суд обов'язок вирішити питання щодо влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні матері [PERSON], яка самоусунулась від її виховання, не піклується про стан здоров'я дитини, яка потребує систематичного нагляду з боку лікарів та медичного обстеження, мати разом з дитиною проживає в антисанітарних умовах, відповідачка не забезпечує дитині нормальні умови для проживання, не дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не утримує, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ці обставини підтверджуються зібраними по справі доказами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України убачається, що при вирішенні спору щодо відібрання дітей, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, врахувавши встановлені судом обставини, а саме: стан дитини, її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створені відповідачкою неналежні умови для її розвитку та проживання, відношення відповідачки до виховання дитини, незадовільні умови проживання, причетності матері до повсякденного її режиму життя, психологічного стану дитини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка не надала достатніх пояснень та доказів по суті спору, суд дійшов висновку, що до відповідачки [PERSON] може бути застосований захід впливу як до особи, яка не виконує батьківських обов'язків, а саме: відібрання малолітньої дитини, [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 79, 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища матері, а саме те, що вона отримує соціальні виплати по догляду за дитиною, передбачені законодавством для одиноких матерів, а оскільки піклуванням про дитину буде здійснюватися органом, в якому буде перебувати дитина, яка, серед іншого, має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позовні вимоги про стягнення аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 30% від прожитого мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 07.05.2015 року до її повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved