Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 25.09.1993 року по 15.09.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За час шлюбу ними спільно нажито майно: холодильник "Снайге", меблевий гарнітур, м'яку частину, газову плитку, килимові покриття, телевізор кольоровий, ноутбук, шафа трьохдверна, диван. Оскільки відповідач заперечує її право власності, просила поділити майно набуте за час шлюбу та виділити їй у власність кольоровий телевізор, холодильник "Снайге", ноутбук та меблевий гарнітур. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги із підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] заперечували стосовно позивних вимог позивача на підставах викладених у письмових запереченнях. Заслухавши позицію сторін та їх представників, пояснення свідків та дослідивши обставини справи та наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що з 25 вересня 1993 року по 15 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду від 15 вересня 2010 року (а.с.4). За час шлюбу сторони спільно набули майно: холодильник "Снайге", меблевий гарнітур, м'яку частину, газову плитку, килимові покриття, телевізор кольоровий "Самсунг", ноутбук, шафу трьохдверну та диван. Даний факт сторонами не оспорюється, тому не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Із показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що хоча на даний час вони проживають із матір'ю, позивачем по справі, окремо від батька, відповідача по справі, однак в грудні 2014 року відвідували [PERSON] за місцем його проживання, та бачили, що всі речі перераховані у позові, як спільно набуте майно, знаходяться у останнього та перебувають у робочому стані. Суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. Враховуючи покази свідків та не надання відповідачем відповідних доказів на підтвердження своїх доводів викладених у запереченнях, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень [PERSON] з приводу знищення ним у зв'язку із непридатністю шафи трьохдверної, дивану, м'якої частини та перебування в неробочому стані холодильника. Так, у відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проаналізувавши докази надані сторонами, та враховуючи, що сторони погодились із переліком спільного майна, набутого подружжям, та його вартістю на час придбання, суд приходить до висновку, що сторонами по справі під час перебування у шлюбі спільно нажито наступне майно: холодильнику "Снайге" вартістю 3000 гривень, меблевий гарнітур вартістю 4000 гривень, м'яку частину вартістю 3000 гривень, газову плитку вартістю 1000 гривень, килимові покриття вартістю 3000 гривень, телевізор кольоровий "Самсунг" вартістю 2000 гривень, ноутбук вартістю 4000 гривень, шафа трьохдверна вартістю 500 гривень, диван вартістю 1500 гривень, а всього майна на загальну суму 22000 гривень. У відповідності до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, як це вбачається зі ст.71 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Проте, як випливає зі змісту ч.3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку того з них, з ким проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування . Як вбачається пояснень сторін їх неповнолітній син [PERSON] проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Приймаючи до уваги пояснення сторін щодо вартості спільно нажитого майна та можливості його поділу, а також той факт, що неповнолітній син сторін проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, суд вважає за вірне виділити у приватну власність [PERSON]: мебельний гарнітур - 4000 гривень, кольоровий телевізор "Самсунг"- 2000 гривень, ноутбук - 4000 гривень, диван - 1500 гривень, а всього майна на загальну суму 11500 гривень, а [PERSON] виділити у приватну власність: холодильник "Снайге" - 3000 гривень, м'яку частину - 3000 гривень, килимове покриття - 3000 гривень, шафу трьохдверну - 500 гривень, газову плитку 1000 гривень, а всього майна на загальну суму 10500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial