Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що у них з відповідачкою [INFO] народився син [PERSON] , на утримання якого позивач на підставі судового наказу, виданого Франківським районним судом м.Львова, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від середньомісячного заробітку. Вказує, що змушений звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки офіційно ніде не працює та має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка являється студенткою Економічно-гуманітарної академії у Варшаві. Просить зменшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1500,00 грн., але не менше 50 відсотків продиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, у відповіді на відзив, поданій представником позивача щодо власності у нього майна зазначається, що будинок, який фактично перебуває у його власності, купувався на підставі іпотечного кредиту у 2017 році, який він до цих пір сплачує щомісячно в розмірі близько 1000,0 $ з власних заощаджень, вказує, що автомобіль, яким він користується як службовим авто, перебуває у власності юридичної особи, яка позивачу не належить. Окрім цього, що на його утриманні також перебуває матір, яка є інвалідом 2 групи, постійно проживає в Польщі. Не погоджуюсь з поданим позовом, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Свої вимоги мотивує тим, що доводи позовича є необгрунтованими та недостатніми для вирішення питання зменшення розміру аліментів, оскільки має нормальний стан здоров`я, працездатною особою, являється власником нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, а також автомобіля та являється співвласником фірми та її керівником, відтак матеріальний стан позивача, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним. Також зазначає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а не платника. Окрім цього, вказується, що позивач, подаючи позов про зменшення аліментів, не надає належних доказів на підтвердження своїх дійсних доходів та зміни його матеріального становища із дати винесення судового наказу про стягнення аліментів. Просить відмовити повністю в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина. В судовому засіданні 21.09.2020 року представник позивача позов підтримав, пояснив, що позивач проживає в Польщі, має мінливий дохід, отримує лише дивіденти, просив зменшити розмір аліментів шляхом встановлення фіксованої суми, яку позивач повинен сплачувати щомісячно на користь відповідачки. Представник відповідачки в судовому засіданні 21.09.2020 року заперечив щодо задоволення позову, вказав, що відповідачку влаштовує сплата позивачем аліментів на її користь у виді 1/4 частки від його доходу. Сторони в судове засідання 26.03.2021 року не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги заперечив, просив відмовити в задоволенні таких. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 року відмовлено у визначенні підсудності цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, дану цивільну справу повернуто до Франківського районного суду м.Львова для продовження розгляду. Судом встановлено, що судовим наказом Франківського районного суду від 05.07.2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.11). Як вбачається з матерів справи позивачем сплачувались аліменти в розмірі 2233,00 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 30.07.2019 року та 27.08.2019 року (а.с.12) [PERSON] ( [PERSON] ) - син сторін народився [INFO] у місті Warszawa, Polska (Варшава, Польща), що стверджується повним витягом зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.10.2017 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану міста-столиці Варшава (свідоцтво [NUMBER] від 12.01.2016 року). Батьками [PERSON] є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2001 року, [PERSON] народилась [INFO] , батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається з довідки про продовження навчання іноземцем №10961/2018/ZB від 15.12.2018 року, [PERSON] була прийнята на період з 01.10.2018 до 30.09.2021 року на навчання на рівні вищої освіти першого ступеню стаціонарної форми, а також з інформації про зарахування студента ID: 33444-D від 09.10.2019 року, [PERSON] була зарахована студенткою Економічно-гуманітарної академії у Варшаві у академічному році 2018/2019 на І курс програми вищої освіти І ступеню стаціонарної форми (а.с. 19, 21). Також, судом встановлено, що відповідно до Postanowienie dnia 20 wrsenia 2019, dnia 29 czerwca 2018 Sad Rejonowy dla Warszawy Pragi-Poludnie w Warszawie v Wydzial Rodzinny I Nieletnich Постанов районного суду для Варшави Праги-Полуднє у Варшаві від 29 червня 2018 року, 20 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] є учасниками судової справи про визначення місця перебування малолітнього [PERSON] , а саме: про визначення контактів із малолітнім [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, про рішення щодо важливих справ малолітнього [PERSON] , про обмеження батьківських прав у даному суді (а.с. 83-86). Зі змісту вказаних постанов серед іншого вбачається, що [PERSON] , тобто відповідачу в даній справі, із малолітнім сином, надано дозвіл на виїзд до України терміном на 2 тижні у вересні 2018 року; зобов`язано [PERSON] повідомляти [PERSON] про дату виїзду і місце перебування в Україні; дозволено [PERSON] подати заяву про отримання малолітнім на постійне перебування на території Республіки Польща - без згоди батька [PERSON] . Окрім того, зазначеними рішеннями встановлені дні та години бачень батька (позивача) в даній справі з малолітнім сином на території Республіки Польща. Також, як вбачається з матеріалів (а.с. 87-90) сторони неодноразово звертались до психологів на території Польщі, зокрема до "Психологічної лабораторії "Студії нових можливостей", яка знаходиться на вул.Ясна, 5/7 , Скєрнєвіце та Психологічного кабінету [PERSON] в м.Варшава для надання психологічної оцінки. З наданої психологічної оцінки від 14.06.2018 року вбачається, що психологом проводилась зустріч з [PERSON] та [PERSON] , які були особисто присутні на ній, а зі змісту такої вбачається, що батько проживає у Варшаві, куди хоче на декілька днів мати можливість забирати сина, сторонни дійшли згоди про те, що батько буде забирати сина в Скєрнєвіцах, де проживає мати (відповідачка). Також, 01.10.2016 між ТОВ "Кседокс ПРО" у м.Варшаві та [PERSON] було укладено трудовий договір як з членом правління товариства, з якого вбачається, що [PERSON] проживає у Варшаві, за адресою: [ADDRESS] , карта постійного перебування № [NUMBER] , видана Мазовецьким Воєводою , № [NUMBER] . Відповідно до цього договору працівник (позивач у справі) отримуватиме місячну винагороду за виконану роботу у розмірі: основна винагорода - 14256,80 злотих брутто, що виплачуватиметься в кінці календарного місяця, а також додатки до основної винагороди, які складатимуться із премії, що залежатиме від результатів товариства (а.с. 91-92). Відповідно до попередження про розірвання трудового договору від 05.06.2017 року, [PERSON] попереджено про розірвання трудового договору з 31.07.2017 року, укладеного 01.10.2016 року у Варшаві між ним та ТОВ "Кседос" (а.с. 109). Відповідно до свідоцтва про роботу від 01.08.2017 року, [PERSON] , [INFO] , працював у ТОВ "Кседос", вул. Конвальова, 30, 96-100 Скєрнєвіце в період з 01.10.2016 року до 31.07.2017 року (а.с. 93). 28 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся з листом до [PERSON] з проханням надати банківський рахунок в країні проживання - Польщі або в країні місця реєстрації - Україні для можливості належного виконання судового наказу від 05 липня 2019 року за номером 465/3230/19 (а.с. 107). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 22.01.2020 року №33/13-01-54-02 від 22.01.2020 року, в такому відсутня інформація про доходи [PERSON] (а.с. 108). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є співвласником та головою правління Товариства з обмеженою відповідальністю "Про різалт", яке зареєстроване у місцевості Перемишль, Перемишльської громади, Перемишльського повіту, Підкарпатського воєводства держави Польща, що стверджується відомостями з державного судового реєстру станом на 19.11.2019, номер KRS:0000676933 (а.с. 265-270). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 та 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його матеріальний стан погіршився, оскільки він ніде не працевласштований, проживає в Польщі, дохід є мінливим, також зазначає, що на його утриманні перебуває ще одна його дитина, яка є студенткою у Варшавській Академії, відтак потребує значних коштів на її утримання, а також матір, яка постійно проживає у Польщі та являється інвалідом ІІ групи. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судовим наказом, виданим 05.07.2019 року Франківським районним судом м.Львова ухвалено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\\4 частки від заробітку (доходу). Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, їх взаємозв`язок з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, суд вважає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19). Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права позивача та виниклим між сторонами правовідносинам, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed