Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

позивач Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" 26 вересня 2018 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до договору про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки №84450/02-ДК/1 АТ "Ощадбанк" надав [PERSON] кредит в сумі 10 000,00 грн. зі сплатою 24,00 % річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% відсотків річних за користування кредитом. Відповідачем не виконані зобов'язання, відповідно до п.п. 3.3. Договору, а саме не сплачені позивачу грошові кошти, у зв'язку із чим, станом на 24.04.2018 р. виникла заборгованість в розмірі 20488,05 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 9995,80 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 4047,49 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 5416,74 грн., три проценти річних від суми заборгованості- 1028,02 грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи банк повідомлено належним чином та своєчасно, проте надали до суду заяву в якій просять розглядати справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, своєчасно, про що в матеріалах справи є роздруковане оголошення, яке розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи від неї не надходило, відзиву та заперечень також не надала. Враховуючи вищевикладене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (постанова від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15). Судом встановлено, що відповідно 04 грудня 2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" та відповідачем [PERSON] укладено договір № 84450/02-ДК/1 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск платіжної картки (а.с.5). Відповідно до п. 1.1. договору, банком відповідачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER], надано платіжну картку та встановлено кредит в сумі 10 000,00 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит подовжується на строк дії платіжной картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % річних і сплачується щомісячно (а.с.5). Відповідно до п.3.2 договору сплата процентів за кредитом та за несанкціонованим овердрафтом здійснюється щомісячно. При надходженні на рахунок коштів, вони направляються на погашення заборгованості та сплату платежів за кредитом у послідовності визначеній Правилами. Відповідно до п. 3.3 Клієнт зобов'язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором (а.с.5 зв.б.). Судом встановлено, що відповідач отримала кредитні кошти, але не виконувала належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів за ним, у зв'язку з чим, станом на 24 квітня 2018 року виникла заборгованість за основним боргом - 9 995,80 грн. та заборгованість за відсотками - 4 047,49 грн., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Як вибачається із розрахунку заборгованості, банком нараховані відповідачу інфляційні втрати за кредитом в сумі 5416,74 грн. та 3% річних в сумі 1028,02 грн. (а.с. 8). Оскільки відповідачем [PERSON] прострочено виконання грошового зобов'язання, відповідно у позивача виникло право, згідно зі ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовною заяву сплачений судовий збір у сумі 1762,00 гривень, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, сума судового збору, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved