Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про скасування п.4 наказу від 16.03.2015року про поновлення її на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та суду пояснила , що 03.03.2015р. Яремчанським міським судом було частково задоволено її позов про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоплаченої заробітної плати, вихідної допомоги,середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією та відшкодуванням моральної шкоди. Згідно вказаного рішення було скасовано наказ №92 Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України від 02.06.2014р. про звільнення з роботи молодшої медичної сестри [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним рішенням було поновлено її на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" з 02.06.2014р. та стягнуто з Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10007, 40 грн.. Також частково було задоволено інші позовні вимоги. На виконання вказаного рішення 16 березня 2015рокуЯремчанським міським судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист №2/354/3715 про поновлення її на роботі па посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" з 02.06.2014р.. Вказаний виконавчий лист було направлено для виконання до ВДВС Яремчанського міського управління юстиції. Одразу ж 16.03.15р. Медичним реабілітаційним центром "Кремінці" МВС України було видано наказ за №46. Із змісту вказаного наказу вбачається , що п 1. було скасовано наказ №92 МРЦ "Кремінці" МВС України від 02.06.2014р. про звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України; п.2.було поновлено [PERSON] на посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" МВС України з 02.06.2014р.; п.3. відповідач виплатив їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць; п.4 відповідач зобов'язував її, [PERSON] приступити до роботи в пансіонат ( на 50 місць, утримується за рахунок спеціального фонду, функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий) з 1-го червня 2015р. по 31 серпня 2015р. Вказаний п. 4 наказу МВС України Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" від 16.03.2015року № 46 суперечить резолютивній частині рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та підлягає скасуванню оскільки суперечить вимогам ст. 235 КЗпП України. Так у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (п. 1 ст. 76 Закону України "Про виконавче / провадження"). Питання, пов'язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 №58. Зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним. Тому поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а здати звільнення працівника, яка відповідно до цього рішення визнається недійсною. Судовим рішенням встановлено, що вона згідно наказу №41-К по МРЦ "Кремінці" від 27 квітня 2006р. було прийнято на роботу молодшою сестрою з 1 травня 2006р. В період роботи їй надавалась відпустка по догляду за дітьми. Відповідно до наказу №57 по МРЦ МВС України "Кремінці" від 26.03.2014р. з 26.03.2014р. позивачка приступила до роботи в пансіонат МРЦ "Кремінці" у зв'язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною до чотирьох років згідно поданої заяви. Наказом №92 (розпорядженням) від 02.06.2014р. про припинення трудового договору її було звільнено з посади молодшої сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" з 02.06.2014р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП. Оскільки, при її звільненні з ініціативи МРЦ "Кремінці" не були дотримані установлені законом заборони щодо її звільнення, передбачені вимогами ч. 3 ст. 184 КЗпП України, а тому суд прийшов до висновку про незаконність наказу №92 від 02.06.2014 року і наявність підстав для його скасування та в зв'язку з цим про її поновлення на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" і стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду є обов'язком для виконання, а тому відповідач зобов'язаний поновити її на посаді, яку вона займала до звільнення, а саме на посаді молодшої медичної сестри, з усіма попередніми правами та обов'язками. Враховуючи викладене п. 4 наказу від 16.03.15р. за №46 , яким її поновлено на роботі в пансіонат на 50 місць, що утримується за рахунок спеціального фонду, функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий і приступити до роботи вона повинна з 1-го червня 2015р. по 31 серпня 2015р., підлягає до скасування оскільки суперечить резолютивній частині рішення Яремчанського міського суду від 03.03.2015р., яким її фактично поновлено на роботі на постійній посаді молодшої медичної сестри пансіонату Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" з 02.06.2014р. Тобто відповідач повинен був її поновити на посаді на якій вона працювала до звільнення з роботи, яка є постійною , а не посезонною. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислюється, виходячи з виплат за . останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню. Тому з відповідача в її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня 2015р. по сьогоднішній день виходячи із середньомісячної заробітної плати. Неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода яку оцінює у розмірі 10 000 грн. Моральна шкода їй була заподіяна діями відповідача оскільки за весь час, що минув після звільнення, вона перебувала у стані морального пригнічення, дискомфорту та постійних стресів, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, що виникло у зв'язку із відсутності постійного заробітку та утриманні двох малолітніх дітей. При вирішенні справи просить врахувати , що після винесення рішення Яремчанським міським судом від 03.03.2015р. про поновлення її на роботі відповідач продовжує зловживати трудовим законодавством, не допускає її до роботи з моменту отримання виконавчого листа тобто з 16.03.2015р. та видає неправомірні накази яким обмежує її законні права та інтереси. Також внаслідок неправомірної поведінки відповідача у неї погіршився стан здоров'я, порушився нормальний сон, вона постійно перебуваю у пригніченому стані, у стані депресії, часто нервується, морально переживає, емоційно перенапружується, втратила спокій та нормальний життєвий ритм. Тому для компенсації заподіяної моральної шкоди просить стягнути з відповідача в її користь 10,000 грн. На підставі викладеного просить задоволити її позов та: скасувати п.4 наказу МРЦ "Кремінці" МВС України від 16 березня 2015р. про поновлення [PERSON] на попередній роботі; стягнути з МРЦ "Кремінці" МВС України в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.03.2015р. по сьогоднішній день виходячи із середньої місячної заробітної плати; стягнути з МРЦ "Кремінці" МВС України на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000грн.; всі судові витрати просить покласти на відповідача. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили , що вимоги позивачки про скасування п. 4 наказу відповідача від 16.03.2015 року про поновлення [PERSON] на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення з наступних підстав. Так однією із позовних вимог в справі № 354/671/14-ц , було поновлення на роботі в пансіонат МРЦ "Кремінці". Таку позовну вимогу Яремчанським міським судом 03.03.2015року було задоволено частково. На виконання вказаного рішення суду МРЦ "Кремінці" було видано наказ про поновлення позивачки на роботу в пансіонат МРЦ "Кремінці" з 02.06.2014 року. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу, тобто позивачку було поновлено на роботі не з дати винесення рішення, а з дати звільнення працівника і відповідно [PERSON] було поновлено на роботі з 02.06.2014 року. До виконання своїх трудових обов'язків позивачка має приступити 01 червня 2015 року, так як відповідно до штату Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України затвердженого наказом МВС 12.06.2013 року № 576 пансіонат на 50 місць, утримується за рахунок спеціального фонду, функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий, тобто, на даний час пансіонат не функціонує. Позивачка працювала в МРЦ з 2006 року і їй добре відома структура та сезонний характер роботи МРЦ. Ні суд, ні відповідач не мали права під час розгляду справи по суті виходити за межі позовних вимог та з'ясовувати у позивачки чому саме вона бажає поновитись на роботу в пансіонат. На даний час відповідачем рішення суду було виконано в повному обсязі і тому підстави для скасування п.4 наказу від 16.03.2015року відсутні. Оскільки вимоги про поновлення на роботі не підлягають до задоволення то відповідно і всі інші вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є надуманими і не підлягають до задоволення. З врахуванням викладеного просять відмовити в задоволенні всіх позовних вимог [PERSON]. Суд заслухавши пояснення сторін вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так Медичний реабілітаційний центр "Кремінці" МВС України16.03.15р. видав наказу №46. згідно якого: п.1. - скасовано наказ №92 МРЦ "Кремінці" МВС України від 02.06.2014р. про звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України; п.2. - було поновлено[PERSON]. на посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ "Кремінці" МВС України з 02.06.2014р.; п.3. -відповідач виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць; п.4 відповідач зобов'язував [PERSON] приступити до роботи в пансіонат ( на 50 місць, утримується за рахунок спеціального фонду, функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий) з 1-го червня 2015р. по 31 серпня 2015р. Вказаний наказ відповідач видав після отримання виконавчого листа від 16.03.2015року в якому зазначено, що МРЦ "Кремінці" МВС України зобов'язано поновити позивачку на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" з 02.06.2014року та стягнути з відповідача в користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11588грн.20коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Позивачка вважає, що п.4 вказаного наказу суперечить суті рішення Яремчанського міського суду від 03.03.2015року справа №354/671/14-ц. Однак такі твердження є голослівними та спростовуються наступними доказами. Так рішенням Яремчанського міського суду від 03.03.2015року позовні вимоги [PERSON] до Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" Міністерства внутрішніх справ України про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково . В частині поновлення на роботі було вирішено скасувати наказ №92 Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України від 02 червня 2014 року про звільнення з роботи молодшої медичної сестри [PERSON] за п.1 ст40 КЗпП України та було поновлено [PERSON] на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату Медичного реабілітаційного центру " Кремінці" з 02 червня 2014 року. Із мотивувальної частини вказаного рішення вбачається , що наказом (розпорядженням) №93 від 02.06.2014 року Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України позивачку прийнято на роботу з 03.06.2014 року до 31.08.2014 року в дитяче відділення (на 20 ліжок в період з червня по серпень 2014 року) на посаду молодшої медичної сестри. Наказом №162 (розпорядженням) від 31.08.2014 року Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" МВС України позивачку звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України. Із заяви позивачки від 02.06.2014 року вбачається, що 02.06.2014 року вона подала відповідачу заяву про прийняття її на посаду молодшої медичної сестри в дитяче відділення МРЦ "Кремінці", який функціонує з червня по серпень з 03.06.2014 року по 31.08.2014 року. Будь-яких доказів щодо застосування до позивачки тиску зі сторони адміністрації відносно написання зазначеної заяви суду не надано. Відповідно до положень ст.23 ч.2 КЗпП України, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Таким чином суд приходить до висновку , що позивачка за власним бажанням власноручно написала заяву про прийняття її на роботу на посаду молодшої медичної сестри в дитяче відділення, яке функціонує з червня по серпень 2014 року, вказавши строк роботи. Наказом № 93 від 02.06.2014 року Медичного реабілітаційного центру "Кремінці" з позивачкою було закріплено укладання нового строкового договору, який жодним чином не пов'язаний з попереднім, має ознаки сезонності та строковості, по закінченні якого позивачка була звільнена з роботи згідно вимог чинного законодавства. Тому правові підстави для скасування наказу № 162 від 31.08.2014 року та скасування запису в трудовій книжці - наказу №162 від 31.08.2014 року про звільнення з роботи в зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст. 36 КЗпП) відсутні. В сукупності оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази суд прийшов до висновку , що позивачку було поновлено на посаді молодшої медичної сестри пансіонату відповідно до рішення Яремчанського міського суду від 03.03.2015року справа №354/671/14-ц. Тому вимоги про скасування п.4 наказу МРЦ "Кремінці" МВС України від 16 березня 2015р. про поновлення [PERSON] на попередній роботі не підлягають до задоволення. Враховуючи викладене також слід відмовити в задоволенні інших вимог позивачки, а саме про стягнення з МРЦ "Кремінці" МВС України в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення з МРЦ "Кремінці" МВС України в користь позивачки моральної шкоди в розмірі 10 000грн. З позивачки [PERSON] в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243грн.60коп. оскільки в задоволенні її позовних вимог було відмовлено . На підставі вимог ст.235 КЗпП України, ст. 367-369 ЦПК України, ст.76 Закону України "Про виконавче провадження"

Outcome: approved