Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] заявив вимогу про стягнення з [PERSON] спричинених пошкодженням паркану і воріт 30 000,00 гривень матеріальних збитків та 50 000,00 гривень моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] 15 квітня 2019 року, керуючи автомобілем "Тойота", номерний знак [NUMBER] , порушив Правил дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткнення з належними позивачу металевим парканом та воротами, які зазнали значних механічних пошкоджень. Ці пошкодження позивач оцінює у 30 000 гривень. Відповідач залишив місце пригоди, а працівники поліції тривалий час встановлювали особу винного. Через це 25 квітня 2019 року особисто подав у поліцію заяву про відповідача та вжиття заходів по відшкодуванню збитків. На відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення, а постановою суду [PERSON] притягнутий до відповідальності. Збитків відповідач не відшкодував, хоча звертався до нього з письмовою претензією. Всі ці обставини стали джерелом негативних емоцій і переживань, що привело до погіршення морального стану. Моральна шкода, яку оцінює у 50 000 гривень, полягає у постійних моральних стражданнях, депресії, пригніченому стані, спричинених бездіяльністю відповідача та неможливістю користуватись своїм майном. Ухвалою від 12 листопада 2019 року в справі за позовом [PERSON] відкрито провадження. Ухвалою від 10 січня 2020 року до спільного розгляду з позовом [PERSON] прийнято зустрічний позов [PERSON] . В цьому позові [PERSON] заявив вимогу про покладення на [PERSON] обов`язку спростувати розміщену в газеті "Наше життя" недостовірну інформацію щодо керування ним транспортним засобом у нетверезому стані та стягнення 50 000,00 гривень моральної шкоди, заподіяної внаслідок публікації у пресі такої недостовірної та образливої інформації. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що в газеті [PERSON] вказав про нього як "18-річного п`яного чи обкуреного "мажора" із сім`ї "вибраних", який, розважаючись ночами на автівці "Тойота Тахома", вчинив ДТП". Вважає поширену інформацію про нього негативною, оскільки його перебування в стані сп`яніння не доведене, а сама пригода сталась за складних погодних умов. При цьому на момент публікації в газеті у встановленому порядку винним у правопорушенні визнаний ще не був. Крім цього, пропонував [PERSON] полагодити паркан та ворота за власний кошт. Вважає, що [PERSON] заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, переживаннях, депресії та пригніченому стані, оскільки [PERSON] відмовляється отримати належне відшкодування збитків, а натомість поширює в пресі та серед жителів села недостовірну інформацію про самого [PERSON] та членів його родини. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав; [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, первісний позов [PERSON] не визнали. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Згідно із постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 травня 2019 року винуватцем пригоди є [PERSON] , який визнаний винним у вчиненні передбачених ст.ст.1224, 124 КУпАП правопорушень з накладенням стягнення у вигляді громадських робіт. Факт дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено належний [PERSON] паркан та металеві ворота сторонами не оспорюється. Відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 6 ст.82 КУпАП встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, по справі встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] спричинив позивачу [PERSON] майнову шкоду у вигляді пошкодження майна. Згідно з поясненнями [PERSON] паркан та ворота по день ухвалення судового рішення не відремонтовані і не замінені, тобто заподіяна шкода не відшкодована. Відповідач [PERSON] цього факту не заперечує. Згідно із ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, з огляду на пошкодження майна [PERSON] внаслідок зіткнення керованого [PERSON] автомобіля з воротами та парканом встановлено підстави для відшкодування такої шкоди [PERSON] . Як встановлено з інформації Волинської обласної дирекції НАСК "Оранта" від 10 грудня 2019 року № 0390-06-15/572 майно [PERSON] (житловий будинок, рухоме майно, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] ) було застраховане в цій страховій компанії відповідно до договору серії 97-20 № 4343216 з терміном дії з 21 вересня 2018 по 20 вересня 2019 року. Страхувальником майна виступав [PERSON] , який станом на 10 грудня 2019 року до страхової компанії щодо страхових випадків не звертався і страхове відшкодування йому не виплачувалось. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказані обставини підтвердив в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт керування ним автомобілем "Тойота", номерний знак [NUMBER] , зазначивши, що ні його особисто, ні власника транспортного засобу цивільна відповідальність застрахована не була. Наведені обставини встановлені під час судового розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 2 ст.980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно із п.41.1.а ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.22.1 ст.22 того ж Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини позивач [PERSON] мав би за відшкодуванням заподіяної йому шкоди звернутись із заявою до страхової компанії, яка застрахувала належне йому майно, або до МТСБУ. Обидві установи в разі відшкодування шкоди мали б право на звернення до суду із вимогами про стягнення страхового відшкодування з винної особи в порядку ст.993 або ст.1191 ЦК України. Такий висновок суду ґрунтується і на правових позиціях, викладених в постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 у справі № 465/4621/16-к. Таким чином, оскільки наведені обставини встановлені під час судового розгляду позову, а позивач [PERSON] відповідно до положень ст.51 ЦПК України клопотання про залучення співвідповідача або про заміну неналежного відповідача не заявив, вбачаються підстави для висновку про безпідставність заявлених [PERSON] вимог, оскільки відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди за наявності достатніх підстав може бути покладене на страхові установи. У зв`язку з наведеним суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити. Стосовно зустрічного позову суд дійшов такого висновку. Згідно із ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснив, що не мав наміру ображати позивача, а висловив свою оцінку як його діям, так і бездіяльності органу поліції. На його заяву про встановлення винної особи поліція належним чином не реагувала і лише після його власної заяви із зазначенням [PERSON] як винуватця ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення. Характеризуючи позивача в газетному повідомленні, висловив своє припущення щодо його стану сп`яніння, оскільки звук удару транспортного засобу в паркан був сильним, а пошкодження значними, через що зробив висновок про велику швидкість автомобіля і стан його водія. З оглянутого в судовому засіданні повідомлення у номері газети "Наше життя" від 17 травня 2019 року встановлено публікацію від імені [PERSON] такого змісту: "18-річний п`яний чи обкурений сільський "мажор" із сім`ї "вибраних", розважаючись ночами на автівці "Тойота Тахома, 15 квітня о 1.30 год. на великій швидкості із заносу (чув рев двигуна і були чіткі сліди), влетів у мої металеві ворота і втік, залишивши значні пошкодження стовпа і воріт". Як встановлено по справі, подія ДТП мала місце 15 квітня 2019 року. Протоколи про порушення Правил дорожнього руху щодо [PERSON] складені 26 квітня 2019 року. Постанова про накладення на нього стягнення за цими протоколами винесена 20 травня 2019 року. Таким чином, факт вчинення [PERSON] правопорушення, під час якого він пошкодив майно [PERSON] , доведений. Саме така інформація є фактом, який може бути перевірений, і за обставинами справи не є недостовірним. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Твердження [PERSON] в газетній публікації про стан сп`яніння [PERSON] не може розцінюватись як звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вся публікація стосується факту пошкодження майна під час ДТП, бездіяльності органу поліції щодо встановлення особи винного і вжиття передбачених законом заходів. Крім цього, місце пригоди [PERSON] залишив і його стан не міг бути перевіреним у встановленому порядку. За таких обставин суд вважає такі твердження [PERSON] оціночним судженням, що не тягне відповідальності за поширення інформації. Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт поширення недостовірної інформації, через що були б порушені особисті немайнові права [PERSON] , тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, оскільки вона є похідною від основної вимоги про спростування недостовірної інформації (ч.1 ст.188 ЦПК України), а в цій частині у задоволенні позову суд відмовляє. Отже, дослідивши подані сторонами доказами, встановивши відповідні їм правовідносини в сукупності з приписами чинного законодавства, суд встановив, що як первісний, так і зустрічний позов задоволенню підлягають. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України у зв`язку з таким судовим рішенням понесені сторонами судові витрати у формі судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed