Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №б/н від 18.05.2015 року в розмірі 54229 гривень 55 копійок та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 травня 2015 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 500,00 гривень. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 14.06.2020 року становить 54229 гривень 55 копійок та складається з наступного: - 671,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: - 671,18 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 241,08 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; - 53317,29 грн. - нарахована пеня. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 14.06.2020 року; витяг з "Умови та правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою"; копію заяви позичальника та довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної карти. В судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, в якій вказав, що в разі неявки відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення у справі. ( а.с. 6) Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час і дату судового розгляду, не з`явилася ( а.с. 75). Через канцелярію суду від її представника надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач [PERSON] позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, покликаючиь на недоведеність позивачем виникнення кредитних договірних правовідносин із відповідачем, необґрунтованість розрахунку заборгованості наданого банком, а також на сплив позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача суми нарахованої пені. (а.с. 88-94) 20 листопада 2020 року, через канцелярію суду, від позивача АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що договір між Банком та [PERSON] укладено з дотриманням вимог передбачених ЦК України. Факт надання кредитних коштів та користування ними відповідачем стверджується доданою до позовної заяви виписки про рух коштів по рахунку, з якої вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, частково гасила заборгованість та знову користувалася наданими їй банком коштами. Саме цей документ має статус первинного документу. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 18.05.2015 року кредитного договору №б/н, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, [PERSON] впродовж строку кредитування, отримала кредитні кошти в розмірі встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за його користування. В подальшому [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується документально та спростовує доводи представника позивача щодо недоведеності банком виникнення кредитних договірних правовідносин із відповідачем (а.с. 68-69). Поряд з цим, в подальшому свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 14.06.2020 року їй нараховано заборгованість в сумі 54229 гривень 55 копійок та складається з наступного: - 671,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 241,08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 53317,29 грн. - нарахована пеня. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 8-11). Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зазначена у розрахунку сума заборгованості за простроченими відсотками узгоджується з розміром відсоткової ставки, зазначеної в Тарифах, а отже, нарахована заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 241,08 грн. є обгрунтованою. Тому, нарахована заборгованість зі сплати простроченого тіла кредиту та прострочених процентів, є обгрунтованою, оскільки передбачена умовами Договору. Крім цього, згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Договору, у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Однак, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в даному випадку з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один із заявлених до стягнення видів неустойки - загальна пеня за прострочене зобов`язання в сумі - 51849,29 грн., так як банком, згідно розрахунку заборгованості, нараховано два види пені: 51849,29 грн. - за прострочене зобов`язання і 1468,00 грн. - за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. А тому, є очевидним, що нарахування пені за прострочену заборгованість від 100 грн. охоплюється нарахованою пенею за прострочене зобов`язання. Відтак, обгрунтованим є розмір пені в сумі 51849,29 грн.. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Пунктом 1 частини 2 статті 257 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); Оскільки, позов подано 21.09.2020 року, а представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено вимогу про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення із відповідача суми пені, то в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої понад один рік, а саме до 21.09.2019 року, слід відмовити. Водночас до стягнення з відповідача підлягає сума пені, яка нарахована і підтверджена розрахунком в межах одного року до моменту пред"явлення позову. Так, з розрахунку видно, що розрахунок пені здійснено помісячно з накопичувальним підсумком в сумі 51 849,29 грн. станом на 01.10.2019 року. Відтак, оскільки щоденний розрахунок пені відсутній, то суд позбавлений можливості визначити борг з пені за 10 днів вересня 2019 року з 21.09.2019 року по 01.10.2019 року. Після 01.10.2019 року розмір нарахованої пені згідно поданого розрахунку не змінювався. Відтак, відсутня пеня, яка б була нарахована та підлягала стягненню в межах строку позовної давності. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково. У зв`язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 912,26 грн., що складається з: - 671,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 241,08 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; В задоволенні позовних вимог в частині стягненняобгрунтованого розміру пені слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 549 1054 ЦК України,

Outcome: partial