Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Адміністрація Вінницького навчально-реабілітаційного центру «Гніздечко» Вінницької обласної ради звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] - є дітьми з інвалідністю, і з05.10.2015 року і по теперішній час перебувають у Вінницькому навчально-реабілітаційного центрі «Гніздечко» Вінницької обласної ради на повному державному утриманні. За час перебування дітей у закладі батько жодного разу їх не відвідував, участі у навчанні та вихованні дітей не приймав, письмових чи усних заяв, щодо вирішення подальшого перебування дітей в закладі від нього не надходило. Мати дітей відвідує дуже рідко, останнє відвідування відбулось 05.03.2018 року, письмових чи усних заяв, щодо вирішення подальшого перебування дітей в закладі від неї не надходило. Позивач вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, злісно порушують право дітей на належне виховання та утримання, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального сомоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, без поважних причин, тому просить суд ухвалити рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з них аліменти на їх утримання . Представник позивача по дорученню Щербина Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та пояснила, що хоче бачити та дбати про дітей, але не може, оскільки не вміє ні писати ні читати, і не може дати їм нічого. Заперечує проти того, щоб її позбавляли батьківських прав. Захисник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечує проти його задоволення, оскільки відповідач не умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а той факт, що вона не вміє ні писати ні читати не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області Воліковська Н.В. в судовому засіданні позов підтримала та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] , виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області. Розпорядженням Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області №241 від 28.09.2015 року "Про направлення дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в Комунальний навчальний заклад "Вінницький обласний дитячий будинок змішаного типу "Гніздечко"" Вінницької обласної ради, терміном на 6 місяців " малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] направлено в Комунальний навчальний заклад "Вінницький обласний дитячий будинок змішаного типу "Гніздечко" Вінницької обласної ради, терміном на 6 місяців. Як вбачається із довідки Вінницького навчально-реабілітаційного центру "Гніздечко" Вінницької обласної ради №126 від 21.11.2019 року, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , дійсно виховується в Вінницькому навчально-реабілітаційного центру "Гніздечко" Вінницької обласної ради з 05.10.2015 року по даний час. Діти перебувають в закладі на повному державному утриманні. Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області від 17.12.2019 року №16 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , то Чечельницька районна державна адміністрація Вінницької області, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно їх малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , оскільки діти виховуються у Вінницькому навчально-реабілітаційного центрі "Гніздечко" Вінницької обласної ради з 05.10.2015 року та перебувають в закладі на повному державному утриманні. Згідно акту від 16.10.2019 року Вінницького навчально-реабілітаційного центру "Гніздечко" Вінницької обласної ради, за час перебування в закладі батько дітей не відвідував. Мати дітей відвідує дуже рідко, останнє відвідування було в липні 2019 року. Участі у вихованні і навчанні дітей не приймає. Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру частки аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і відповідача, інші обставини що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У матеріалах справи містяться переконливі докази винної поведінки [PERSON] , щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Обов`язок нести відповідальність за дітей, їх фізичний і моральний розвиток, їх соціальне буття, здійснення прав щодо їхнього захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача [PERSON] займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дітей, а тому суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути аліменти на їх утримання у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання, слід відмовити, з таких підстав. Із листа "Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім.акад.О.І.Ющенка Вінницької обласної ради" №176 від 21.01.2020 року вбачається, що [PERSON] [INFO] , тричі перебувала на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація з 10.01.2018 року по 25.01.2018 року з діагнозом "Помірна розумова відсталість (ІQ-47)". Згідно довідки КНП "Чечельницька центральна районна лікарня" №8 від 23.01.2020 року [PERSON] 1987 року народження перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті КУ "Чечельницька ЛПЛ". Із довідки КНП "Чечельницька центральна районна лікарня" №18 від 23.01.2020 року вбачається, що [PERSON] [INFO] не перебуває на обліку в наркологічному кабінеті, з приводу наркозахворювання. За останні 5 років за наркологічною допомогою не зверталась. Відповідно до п.п.9 п.24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, «статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям:... у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленому МОЗ». Також, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матері обов`язків по вихованню, а також встановити, що матір ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово відвідувала дітей і дані обставини не оспорюються представником позивача. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача не доведено, що поведінка відповідача [PERSON] відносно її дітей є свідомим нехтуванням матері своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд вважає, що підстав для задоволення даних вимог не має, а тому в цій частині позовних вимог позивачу також слід відмовити. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, то з відповідача [PERSON] на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за подачу позову про позбавлення батьківських прав та 840 грн. 80 коп. за подачу позову про стягнення аліментів відповідно до ст.141 ЦПК України. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial