Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила та просить суд визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) № 359/1, укладений 16.07.2014 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством "Ківшовата" площею 2,2551 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області 10.09.2014 року; скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), яке виникло на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладеного 16.07.2014 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством "Ківшовата" площею 2,2551 га, кадастровий номер [NUMBER], зареєстрованого державним реєстратором Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області 10.09.2014 року та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1600,00 грн.. Відповідачка [PERSON] в судове засіднна не з'явилася, про час і місце розглду справи оповіщена у встановленому порядку, проте надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсяці. Представник відповідача ПСП «Ківшовата» в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Судом встановлено, що 23 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем ([PERSON]) була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 10.10.2008 року, якою був продовждений на 5 років строк оренди земельної ділянки площею 2,2551 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], і розташована на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області. Істотні умови додаткової угоди були сторонами погоджені та угода підписана. Відповідно до діючого на той час законодавства Додаткова угода була зареєстрована відділом Держкомзему у Таращанському районі Київської області 29 грудня 2012 року. Відповідно, строк оренди даної земельної ділянки закінчується 29 грудня 2017 року. У зв'язку із суттєвими змінами в діючому законодавстві України, значним підвищенням орендної плати, позивач наприкінці 2015 року розпочав активну роботу по переукладанню договорів оренди з пайовиками підприємства. Договір оренди землі в новій редакції 08 лютого 2016 року укладено між позивачем та відповідачкою [PERSON]. В пакеті документів з іншими договорами цей договір, в тому числі,/ був переданий для державної реєстрації. Проте, при реєстрації виявилося, що 10.09.2014 року реєстраційною службою Таращанського районного управління юстиції Київської області зареєстровано договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) строком на 5 років, укладений між [PERSON] та ПСП "Ківшовата" на земельну ділянку площею 2,2551 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], та розташована на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області. Позивач вважає, що спірний договір емфітевзису № 359/1 від 16.07.2014 року є недійсним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» , Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України "Про Державний земельний кадастр" та інш.. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Відповідно ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі Однак, державний реєстратор всупереч вимог закону не перевірив шляхом вчинення запиту до управління Держгеокадастру в Таращанському районі Київської області, чи були зареєстровані права на земельну ділянку за договором оренди за іншими особами. Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, що позивач довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки договір між відповідачами про оренду земельної ділянки укладено до закінчення дії договору оренди цієї ж земельної ділянки між позивачем та відповідачем [PERSON], при цьому одна й та ж сама ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями. Судові витрати суд покладає на відповідачів солідарно.

Outcome: approved