Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

17.12.2013 року заступник прокурора Львівської області звернувся в суд з позовом, поданим в інтересах держави, яку представляє Міністерство інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (далі ДТГО "Львівська залізниця) до Брюховицької селищної ради та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення №580 від 25.09.2008р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,15га для будівництва житлового будинку та господарських споруд та скасування державного акту ЯЗ №226348 від 14.04.2009р. на право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при проведенні перевірки прокуратурою Львівської області вимог земельного законодавства виявлено, що 25.09.2008 року п.1.9 рішення сесії Брюховицької селищної ради №580 "Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі" затверджено технічну документацію для видачі державного акту і безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на землю серії ЯГ №226348 від 14.04.2009р. Даний пункт рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує права ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки земельна ділянка [PERSON] знаходиться в смузі відведення залізниці, площа перетину земельної ділянки [PERSON] із смугою відведення залізниці становить 0,0421 га. Згідно Плану смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого Дорпроектом у 1962 році ширина смуги відведення становить від 20м до 45м. В той час ділянка [PERSON] починається на відстані 18 м. від осі колії. Крім того, з ДТГО "Львівська залізниця", як суміжним землекористувачем, не погоджувались ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі. ДТГО "Львівська залізниця" не давала погодження на вилучення даної земельної ділянки. Таким чином в порушення вимог п.Б ч.4 ст.84 Земельного кодексу України Брюховицька селищна рада прийняла незаконне рішення, яким передала у власність [PERSON] частину земель залізниці, та на підставі вказаного рішення видано державний акт по право власності на земельну ділянку, а тому прокуратура звертається із зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні прокурор прокуратури Львівської області позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення, аналогічні вказаним у позові та уточненні до нього. Просить позов задовольнити. Представники Міністерства інфраструктури України і ДТГО "Львівська залізниця" в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, вказаних у письмових поясненнях. Просять позов задовольнити. Представник Брюховицької селищної ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, дав пояснення аналогічні тим, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що при прийнятті рішення Брюховицька селищна рада діяла в межах своєї компетенції, жодних перешкод для передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] не було. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що наданою йому у власність земельною ділянкою користувалися ще його батьки, ця земельна ділянка завжди була огороджена, жодних межових знаків, які б свідчили про те, що частина ділянки є в користуванні залізниці і входить до смуги відведення, немає. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - відділу держземагенства у м. Львові в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням №580 Брюховицької селищної ради 22-ої сесії 5 скликання від 25 вересня 2008 року "Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі" у п. 1.9 затверджено технічну документацію для видачі Державного акту на право власності на землю і безоплатно передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на [ADDRESS] На підставі даного рішення Брюховицької селищної ради [PERSON] 14 квітня 2009 року виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №226348. Відповідно до ст. 3 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. У відповідності до ст. 131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів (Затверджене Постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. N 200 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міське управління (відділ) земельних ресурсів є територіальним органом Державного комітету України по земельних ресурсах і підзвітне та підконтрольне йому. У відповідності до п. 11 Положення Управління (відділ) відповідно до покладених на нього завдань організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення договорів на право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, та здійснює їх реєстрацію. Порядок виготовлення державних актів передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності, на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і правої постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43). Статтею 6 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його і облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за №376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010р. за №391/17686 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", яким встановлено, що план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки. Судом встановлено, що на даний час Державного акту на земельну ділянку ДТГО "Львівська залізниця" немає, а лише проводяться роботи з інвентаризації земель у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації на право постійного користування землею ДТГО "Львівська залізниця". Використання ДТГО "Львівська залізниця" спірної земельної ділянки здійснюється згідно "Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці", розробленого дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році, а відтак, на думку суду безпідставним є посилання позивача на те, що ДТГО "Львівська залізниця" є належним землекористувачем, оскільки вказаний план не є підставою для використання землі згідно ЗК України. Крім цього Позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст. 126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресурсів у місті Львові (на даний час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та відділ Держземагенства у м.Львові) про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього Позивачем не представлено документів про виніс меж земельної ділянки, якою користується ДТГО "Львівська залізниця", на місцевості. Відсутні відомості про затвердження Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці органом місцевого самоврядування, не долучено документів про сплату земельного податку за користування спірною земельною ділянкою. У позовній заяві, письмовому поясненні позивача є покликання на ряд законодавчих актів, положень та інструкцій, що були чинними на 1962р., з приводу облаштування залізничного полотна, смуги відведення, користування землями спеціального призначення. Однак всі ці нормативно-правові документи передбачають надання таких земельних ділянок у встановленому на той час порядку та необхідність реєстрації цих земель, оформлення актів на право користування землею. Рішень про надання у користування земельної ділянки для смуги відведення лінії залізниці Рудно-Підбірці, в тому числі включаючи спірну земельну ділянку, документів на право користування нею позивач не має. Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Відповідно до ст. 198 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Згідно Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки гр. [PERSON] спірна земельна ділянка не межує із землями ДТГО "Львівська залізниця"(а.с.40). Отже, покликання позивача на те, що з ним, як суміжним землекористувачем, мали погоджуватись проект відведення земельної ділянки, акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, вилучення даної земельної ділянки - є безпідставними. Відповідно довідки Управління земельних ресурсів у місті Львові від 24.07.2008р. земельна ділянка площею 0,15га на [ADDRESS], яка пропонується у власність [PERSON], відноситься до земель селища не наданих у власність та користування (а.с.82). У містобудівельних умовах та обмеженнях забудови спірної земельної ділянки відсутні будь-які дані про те, що ця земельна ділянка включає частину смуги відведення залізниці (а.с.60,64,67,68). В судовому засіданні встановлено, що схема розташування смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" на КМ11 дільниці Рудно-Підбірці з нанесенням координат земельної ділянки гр. [PERSON] здійснені ПП "Центр ринкових досліджень" на підставі системи координат 1963 року, плану схеми 1962 року Рудно-Підбірці та виготовлена в камеральних умовах без виходу на місцевість. По встановленню меж земельної ділянки підприємство не працювало і таких робіт не виконувало. Завдання полягало не встановити межу, а провести перевірку. Опису з ким межує земельна ділянка залізниці не робили, як і фактичних обмірів. Про вказані факти повідомлено начальника ДТГО "Львівська залізниця" листом Брюховицької селищної ради від 11.10.2013 року №1350 (а.с. 38). Крім цього судом встановлено, що ДТГО "Львівська залізниця" до 2014р. не передавало в Брюховицьку селищну раду проект смуги відведення земель залізниці на ділянці Рудно-Підбірці, а також в Брюховицьку селищну раду не надавалось Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962 з відповідною технічною документацією. Відповідно до ст..41 Конституції України право власності набувається в порядку, встановленому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. (стаття 17) закріплено обов'язок судів при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, практику Європейського суду з прав людини. Суд вважає, що в даному спорі є необхідним застосування Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, у статті 1 якого передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула право власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим. Суд вважає, що у даному спорі позивачем не доведено незаконність п.1.9. рішення Брюховицької селищної ради №580 від 25.09.2008р. щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,15га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на [ADDRESS]. Підстав для скасування цього рішення та державного акту серії ЯЗ № 226348 від 14.04.2009р. на право власності на земельну ділянку площею 0,15га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на [ADDRESS] на ім'я [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку - немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed