Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики грошей від 16.10.2009 року в розмірі 15033,00 доларів США, відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з відповідача на свою користь суму відсотків за договором позики грошей від 16.10.2009 року в розмірі 8506,00 доларів США, відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 656,00 гривень. Свої уточнені позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16.10.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ним було передано відповідачеві грошові кошти у сумі 199500,00 гривень для вирішення соціально-побутових питань. Згідно з умовами договору позики, основний борг за користування позикою відповідач повинен повернути в строк до 16.10.2010. У зазначений строк відповідач борг не повернув та порушив свої договірні зобов'язання, але почав повертати борг лише з 2012 року. Згідно виписки по рахунку ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" від 02.10.2013 року, відповідач повернув 9967,00 доларів США, отже залишок боргу складає 15033,00 доларів США. Крім того, в судовому засіданні було залучено до матеріалів справи розписку від 16.10.2009 року, написану особисто [PERSON], за якою він зобов'язався щомісячно сплачувати [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами з суми 25000,00 доларів США в розмірі 1250,00 доларів США щомісячно. Зазначену розписку також підписала дружина [PERSON] - [PERSON] Також, [PERSON] 16.11.2009 року сплатила відсотки за вказаним зобов'язанням в розмірі 1250,00 доларів США, та поставила особистий підпис. Від відповідача до суду надійшло заперечення на уточнений позов [PERSON], із якого вбачається, що відповідач проти уточнених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає уточнені та первинні позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, а також суперечать наявним матеріалам справи з огляду на те, що відповідно п.3 нотаріально посвідченого договору позики грошей, "за домовленістю сторін позика є безпроцентною". Той факт, що більшість грошей було сплачено не на вказаний в договорі [PERSON] рахунок (валютний) пояснюється тим, що більшість платежів здійснювались у гривнях його дружиною, яка не мала можливості відкрити валютний рахунок та сплачувати платежі у валюті. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні уточнених вимог та просили суд ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення уточненого позову, при цьому посилалась на обставини, викладені в запереченнях. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що слід задовольнити позов повністю з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні, 16.10.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір позики грошей, який було зареєстровано в реєстрі за №877, відповідно до якого позикодавець ([PERSON]) передав у власність, а позичальник ([PERSON]) прийняв грошові кошти в сумі 199500,00 гривень, що еквівалентно 25000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 долар США = 7,98 гривень) з зобов'язанням повернути таку ж саму суму до шістнадцятого жовтня дві тисячі десятого року включно (а.с.7). Із п.6 вказаного договору вбачається, що сума позики має бути повернута рівними частками або одноразово. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця за наступними реквізитами: ПІБ отримувача: [PERSON]; № рахунку отримувача: [NUMBER]; ідентифікаційний код отримувача: [NUMBER]; банк отримувача "Райффайзен Банк Аваль"; МФО банку отримувача: 380805. В той же день, 16.10.2009 року [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої він зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування позиченими грошовими коштами - 25000,00 доларів США в розмірі 5% відсотків від суми залишку заборгованості та 16.11.2009 року дружиною [PERSON] - [PERSON] було здійснено І-ий платіж в розмірі 1250,00 доларів США (а.с.23). Такі обставини призводять до висновку про хибність доводів відповідача в його запереченні щодо того, що розписка була написана 16.09.2009 року до моменту укладення нотаріально посвідченого договору позики та носила характер попередньої домовленості. Судом встановлено, що відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Також, частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В цьому випадку суд вважає неспроможними доводи-припущення представника відповідача в судовому засіданні щодо того, що зазначена вище розписка про зобов'язання [PERSON] щодо сплати відсотків могла бути вчинена ним під впливом певних негативних обставин, адже вона містить його власний підпис, підпис його дружини та повний обсяг та розмір зобов'язань. Виходячи з наведеного, суд вважає, що повернення позики було здійснено відповідачем в розмірі 9967,00 доларів США, що підтверджено письмовим доказом (а.с.8). Водночас, надані відповідачем квитанції (а.с.28-51) суд вважає підтвердженням часткового виконання відповідачем своїх зобов'язань за розпискою про сплату відсотків за користування позикою (а.с.23), тому слід вважати, що заборгованість відповідача перед позивачем становить: основна сума боргу - 15033,00 долари США; сума відсотків за користування позикою - 8506,00 доларів США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст.525 ЦК України зазначається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, виходячи з положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Суд також приходить до висновку, що відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №496 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2003 року за №1094/8415, станом на 17.02.2014 року Національним банком України установлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі 864,05 гривень за 100 доларів США. Таким чином, до стягнення підлягає сума боргу за договором позики в розмірі 129892,63 гривні та сума відсотків за користування позикою в розмірі 73496,09 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд, у відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved