Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 139.740,00 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача сплачену комісію банку за переказ готівки у розмірі 1676,88 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 470, 12 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.12.2015 року між сторонами спору укладено договір фінансового лізингу № Д00954 з додатками 1, 2 до вказаного договору, відповідно до якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність та передати позивачу автомобіль Geely MK Cross в комплектації basic plus, а позивач зобов'язалась періодично сплачувати за лізингові платежі. Позивач сплатила 16.12.2015 року на користь відповідача 141.416,88 грн. Проте, до сьогоднішнього дня відповідач на передав позивачеві автомобіль. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують її права як споживача. Так, за умовами вищезазначеного договору відповідач у двозначний спосіб надав інформацію щодо строку поставки автомобіля,ввід своїми діями в оману позивача, застосував нечесну підприємницьку практику. Також позивач зазначає, що відповідач не надав позивачу інформації щодо конкретних (чітко визначених) розмірів лізингових платежів, а також інших платежів за договором, посилаючись на те, що їх розмір буде визначено в додатку № 3 до договору, який сторони підпишуть після підписання ними акта приймання-передачі автомобіля. Позивач зазначає, що у договорі та додатках не вказано VIN номер предмету лізингу і рік його випуску. Також позивач вважає, що такий договір лізингу має бути нотаріально посвідченим, проте, нотаріальна форма сторонами не дотримана. На думку позивача, спірний договір є неукладеним, а тому до правовідносин сторін щодо повернення коштів мають застосовуватися положення норм ст.ст. 1212, 1214 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та вказав, що договір лізингу є змішаним договором та поєднує елементи різних договорів. Також представник вказав, що додаток № 3 до спірного договору не було підписано, оскільки лізинг є непрямим, тобто предмет лізингу має бути підшуканий відповідачем за визначеними в договорі характеристиками і переданий позивача протягом визначеного в договорі терміну після сплати позивачем визначених договором трьох платежів. При цьому безпосередньо додаток №3 до спірного договору має бути підписаний після підшукання відповідного предмету лізингу, оскільки саме після підшукання предмету лізингу буде відома остаточна вартість предмету лізингу враховуючи зміну курсу іноземної валюти, в якій визначено ціну предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що 23.09.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надано довідку про взяття на облік юридичної особи - ТОВ «Євролізинг Україна», як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу. 16.12.2015 року сторонами спору підписано договір фінансового лізингу № 00954 з додатками (далі - Договір), за умовами якого ТОВ «Євролізинг Україна» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Geely MK Cross та передати цей автомобіль у користування позивача, яка у свою чергу зобов'язалась сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку викладеного у Додатку № 3 до Договору. Згідно пункту 1.7 Договору предмет лізингу передається у користування позивачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Згідно квитанції №NOAMX59115 від 16.12.2015 року позивач на виконання Договору сплатила 139.740,00 грн. Крім того, 16.12.2015 року позивачем сплачено комісія за переказ платежу в сумі 1676,88 грн. Строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком №3 до цього Договору (п.2.2. Договору). Згідно п. 17.2 Договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно п.17.4 Договору підписанням даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ "Євролізинг Україна", що стосуються змісту договору та додатків, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв`язку із укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Згідно п.2.1. Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання. А додатки до Договору є невід'ємною його частиною (п.16.13 Договору). У справі відсутній Додаток №3 та будь-які докази його підписання сторонами. При цьому Договір містить порядок визнання змісту Додатку №3, зокрема в пунктах 10.3., 10.4. та інших Договору. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Посилання позивача про необхідність нотаріальної форми договору, то такі твердження судом відхиляються виходячи з параграфу 1 глави 58, параграфу 6 глави 58 Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг» та враховуючи те, що спірний Договір є непрямим лізингом, і на час його укладення ще не індивідуалізоване майно - автомобіль, який є предметом лізингу, а тому нотаріальне посвідчення не є обов'язковим. Згідно п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України „Про фінансовий лізинг". При цьому відповідно до п. 3.3. глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при посвідченні договору про найм або позичку будівель, інших споруд (їх частин), належних фізичним та юридичним особам на праві власності, нотаріус вимагає для огляду документ, що посвідчує право власності наймодавця (позичкодавця) на майно, що здається в найм (позичку), крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Враховуючи те, що відповідач ще автомобіль, який є предметом лізингу, не набув, і такий автомобіль неможливо індивідуалізувати, то вказане унеможливлює нотаріальне посвідчення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що сторонами Договору не підписано додаток № 3 до Договору, в якому мали бути визначені комісія за супроводження Договору, планові платежі, залишкової вартості, розмір лізингових платежів та інші відомості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки між сторонами спору досягнуто згоди, щодо визначення змісту Додатку № 3 в майбутньому після підписання Договору, то Договір є укладеним. Посилання позивача на те, що остання 16.12.2015 року на користь відповідача 141.416,88 грн., проте, на час звернення до суду відповідач на передав позивачеві автомобіль судом відхиляється, оскільки на час звернення до суду у відповідача не виник обов'язок передати автомобіль позивачу. Враховуючи викладене, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed