Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 21.08.2002 року № 48 позивача призначено на посаду медичного брата Мокрока\-лигірського психоневрологічного інтернату з 21 серпня 2002 року. З 01.05.2010 року відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] позивач [PERSON] перевединий на посаду сестри медичної, де він безперевно працює й по теперішній час. Зокрема за вказаний період позивачу не проведено підвищення посадового окладу в розмірі 20 відсотків за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, як це передбачено пп.8 п.2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», не здійснюється нарахування та виплата надбавки в розмірі 15 відсотків посадового окладу (з підвищеннями) за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», не здійснюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу за використання в роботі дезінфікуючих засобів, що передбачено п.3.4.7 Наказу №308/519 від 05.10.2005 року. Неодноразові звернення позивача [PERSON] до керівництва Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з цих питань не мали позитивних наслідків та залишилися проігнорованими. За наслідками розгляду звернень [PERSON] до вищестоящих інстанцій та контролюючих органів, інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області, у січні 2020 року проведено інспекційне відвідування Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, в ході якого викладені в заявах позивача факти повністю підтвердилися. Встановлено порушення адміністрацією закладу вимог діючого законодавства України про оплату праці та внесено припис про їх усунення. Одночасно, [PERSON] роз`яснено, що Управлінням Держпраці вжиті всі можливі, в межах їх компетенції, заходи впливу до роботодавця. До повноважень Управління не належить питання щодо здійснення примусових дій до роботодавця у нарахуванні та виплати додаткової заробітної плати, тому рекомендовано за захистом своїх трудових прав звернутися з відповідним позовом до суду. Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення визначені та затверджені Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення». Згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов, посадові оклади (тарифні ставки) працівників установ соціального захисту населення, які безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, підвищуються на 20 відсотків. Згідно п.3.4.7. Умов, працівникам (у т. ч. молодшим медичним сестрам), які використовують у роботі дезінфікувальні засоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, установлюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки). Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», установлено надбавку за особливі умови роботи в граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу (з підвищеннями), але не менше ніж 15 відсотків професіоналам та фахівцям з вищою медичною освітою за ступенем магістра, бакалавра, молодшого бакалавра(лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою) і молодшим медичним сестрам з догляду за хворими, які працюють у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, геріатричних пансіонатах, пансіонатах для ветеранів війни і праці, психоневрологічних інтернатах та дитячих будинках-інтернатах і безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих. За період з 01.01.2016 року, сума недоплаченого позивачу [PERSON] підвищення до посадового окладу, згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, складає 15372,15 грн., з яких: 2016 рік: 19859,03 - річна сума виплаченого посадового окладу; 20% - розмір підвищення посадового окладу. 19859,03 х 20% = 3 971,81 грн.; 2017 рік: 27283,64 - річна сума виплаченого посадового окладу; 20% - розмір підвищення посадового окладу. 27283,64 х 20% = 5 456,73 грн.; 2018 рік: 29718,07 - річна сума виплаченого посадового окладу; 20% - розмір підвищення посадового окладу. 29718,07 х 20% = 5 943,61 грн. Разом за 2016-2018 роки 15 372,15 грн. Сума не нарахованої та невиплаченої позивачу [PERSON] доплати до посадового окладу, згідно п.3.4.7 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, за використання у роботі дезінфікувальних засобів та прибирання туалетів, складає 10 711,09грн., з яких: 2016 рік: 19859,03 - річна сума виплаченого посадового окладу; 10% - розмір доплати до посадового окладу. 19859,03 х 10% = 1 985,90 грн.; 2017 рік: 27283,64 - річна сума виплаченого посадового окладу; 10% - розмір доплати до посадового окладу. 27283,64 х 10% = 2 728,36 грн.; 2018 рік: 29718,07 - річна сума виплаченого посадового окладу; 10% - розмір доплати до посадового окладу. 29718,07 х 10% = 2 971,80 грн.; 2019 рік: 30250,33 - річна сума виплаченого посадового окладу; 10% - розмір доплати до посадового окладу. 30250,33 х 10% = 3 025,03 грн. Разом за 2016-2019 роки 10 711,09 грн. Сума не нарахованої та невиплаченої позивачу [PERSON] надбавки до посадового окладу, згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», складає 13 834,94 грн., з яких: 2016 рік: 23830,84 - річна сума посадового окладу з підвищенням; 15% - розмір надбавки;. 23830,84 х 15% = 3 574,63 грн.; 2017 рік: 32740,37 - річна сума посадового окладу з підвищенням; 15% - розмір надбавки; 32740,37 х 15% = 4 911,06 грн.; 2018 рік: 35661,68 - річна сума посадового окладу з підвищенням; 15% - розмір надбавки 35661,68 х 15% = 5 349,25 грн. Разом за 2016-2018 роки 13 834,94 грн. Загальна сума недоплаченої [PERSON] зарплати за 2016-2019 роки складає 39 918,18 грн., яку останній просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., що полягає, зокрема у моральних та душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, а також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. Ухвалою суду від 26.08.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позові адресу. 13.09.2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що доплата в розмірі 10% посадового (місячного) окладу (тарифної) ставки здійснюється працівникам, які використовують в роботі деззасоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів. Виконання робіт з використанням деззасобів не визначено посадовою інструкцію працівників, відсутній бухоблік фактичної видачі деззасобів під підпис працівнику, не ведеться Журнал отримання та витрати дезінфекційних засобів, не визначено на нормативному рівні наказом директора інтернату, за погодженням з профспілкою, конкретного переліку посад, робота яких надає право на доплату «за деззасоби» затвердженого штатним розписом. Відповідачем зазначено також, що у 2021 році в штатному розпису Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату уведена посада дезинфектор. Відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] небгрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Судом свтановлено, що відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 21.08.2002 року № 48 позивача призначено на посаду медичного брата Мокрока\-лигірського психоневрологічного інтернату з 21 серпня 2002 року. З 01.05.2010 року відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] позивач [PERSON] перевединий на посаду сестри медичної, де він безперевно працює й по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 10). Посадовою інструкцією сестри медичної затвердженої директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненком І.М. від 01.04.2016 року визначено завдання та обов`язки сестри медичної, зокрема обслуговуванням осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих (а.с. 11-12). Відповідно до положень статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 96 КЗпП України, системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкватіфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Вимоги до кваліфікаційних та спеціальних знань працівників, їх завдання, обов`язки та спеціалізація визначаються професійними стандартами або кваліфікаційними характеристиками професій працівників. Порядок розроблення та затвердження професійних стандартів визначається Кабінете, Міністрів України. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці, трудових відносин та зайнятості населення. Згідно ст. 98 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення визначені та затверджені Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» Згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов,посадові оклади (тарифні ставки) працівників установ соціального захисту населення, які безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, підвищуються на 20 відсотків. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», установлено надбавку за особливі умови роботи в граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу (з підвищеннями), але не менше ніж 15 відсотків професіоналам та фахівцям з вищою медичною освітою за ступенем магістра, бакалавра, молодшого бакалавра(лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою) і молодшим медичним сестрам з догляду за хворими, які працюють у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, геріатричних пансіонатах, пансіонатах для ветеранів війни і праці, психоневрологічних інтернатах та дитячих будинках-інтернатах і безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих. Відповідно до листа Управління Держпраці у Черкаській області від 18.12.2019 року № Г-1356/01/08-01, інспектором праці Управління проведено інспекційне відвідування Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, в ході якого встановлено порушення адміністрацією закладу вимог діючого законодавства України про оплату праці та внесено припис про їх усунення (а.с. 28). З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що вона має право на отримання доплати до посадового окладу в розмірі 20 відсотків за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, як це передбачено пп.8 п.2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкуван\-ня умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захис\-ту населення»; доплати до посадового окладу в розмірі 15 відсотків за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення». Встановлено, що за період з 2016-2019 р.р. позивачу не проведено підвищення до посадового окладу, що вбачається з копій відомостей про заробітну плату [PERSON] (а.с. 21-24). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком та вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату в частині стягнення не нарахованої та недоплаченої заробітної плати на підставі пп.8 п.2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкуван\-ня умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захис\-ту населення», а також доплати до посадового окладу в розмірі 15 відсотків за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення» підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо вимоги позивача про стягнення доплати в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки) за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів на підставі п.3.4.7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», суд зазначає наступне. Відповідно з пп. «ґ» пп.3 п.3 постанови КМУ від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» - доплата повинна здійснюватись за використання в роботі дезінфікувальних засобів, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, - у розмірі 10 відсотків посадового (місячного) окладу. Відповідно до п.3.4.7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» - працівникам (у т. ч. молодшим медичним сестрам), які використовують у роботі дезінфікувальні засоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, установлюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу (тарифної ставки). Також, у листі роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.09.2011 року №744/13/84-11 «Щодо встановлення доплати за використання у роботі дезінфікувальних засобів», що стосується доплати у розмірі 10% посадового окладу (тарифної ставки) працівникам, які використовують в роботі дезінфікувальні засоби, а також працівникам, які зайняті прибиранням туалетів, то ця доплата установлюється працівникам відповідно до пп. 3.4.7 Умов до посадового окладу з урахуванням підвищень, встановлених у відповідності з додатком 3 до вищезазначеного наказу, за переліком посад, затвердженим колективним договором закладу, в межах коштів, передбачених на оплату праці у кошторисі, якщо виконання цих робіт включено до посадових обов`язків працівників. Так, згідно з наданою позивачем копією посадової інструкції сестри медичної від 01.04.2016 року, не вказано, що сестра медична працює з дезінфікувальними засобами. Також, данні завдання і обов`язки сестри медичної не визначені посадовою інструкцією в редакціях від 11.04.2011 року та 01.06.2011 року, які додав до відзиву відповідач. Відповідно до наданої позивачем копії Інструкції з охорони праці № 30, затвердженої наказом директора інтернату № 43-1/01-02, встановлено вимоги до працівників, які залучаються до приготування дезінфікуючих розчинів. Натомість, не визначено конкретного переліку працівників, які використовують в роботі дезінфікувальні засоби. Також, згідно копії колективного договору від 11.12.2018 року № 17, між трудовим колективом та Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом, в додатку №11,12 перелік посад працівників, яким з урахуванням конкретних умов праці робочого місця проводиться доплата 10% посадового окладу (тарифної ставки) за роботу з дезінфікуючими засобами, при прибиранні туалетів відповідно наказу Мінпраці та МОЗ України №308/519 від 05.10.2005 року, посада - сестра медична - не зазначена. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення недоплаченої заробітної плати на підставі п.3.4.7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», задоволенню не підлягають, оскільки з боку Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату не було допущено жодних порушень колективного договору між трудовим колективом працівників та Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом та заробітна плата виплачувалась у відповідності з чинним законодавством. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру. Отже, суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача щодо своєчасного отримання грошових надбавок до заробітної плати, свідчить про перенесені останньою моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 500 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що 30.07.2021 року між [PERSON] та адвокатом Колісником С.М. укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: - Розрахунок витрат на правову допомогу адвоката Колісника С.М., з якого вбачається, що позивачем сплачено 1500 грн., а саме за: 900 грн. - вивчення документів, опрацювання законодавства та судової практики - 3 години. 600 грн. - підготовка позовної заяви - 2 години. - Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12 від 03.08.2021 року, згідно якої [PERSON] сплатив 1500 грн. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Суд зазначає, що з наданих позивачем документів у сукупності можливо зробити висновок про обсяг професійних правничих послуг, які адвокат погодився надати позивачу та обсяг фактично наданих послуг та їх вартість, яку позивач сплатив. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 1089 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір за двома вимогами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1567,5 грн., від сплати якого позивача звільнено відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial