Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом про стягнення із відповідача [PERSON] 45936,57 грн, що є половиною заборгованості спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , зі сплати аліментів на користь третьої особи [PERSON] . Всього борг за аліментами складав 91873,13 грн. Відповідач успадкувала за заповітом спадкодавця житловий будинок, а третя особа - приміщення складу. Оскільки спадкодавець мав двох спадкоємців, то заборгованість має бути поділена між ними у рівних частках, тобто по 45936,57 грн. Також вказано на покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн. РУХ СПРАВИ 29.10.2018 авторозподіл справи не здійснено у зв`язку із відсутністю із 25.07.2018 у штаті Семенівському районному суді Полтавської області суді суддів із повноваженнями на розгляд справ. 27.06.2019 визначено головуючого суддю, який тимчасово відряджений до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя на строк 6 місяців. Провадження у справі первинно визначеним головуючим суддею не відкривалося. 17.12.2019 здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку із закінченням 13.12.2019 тимчасового відрядження попереднього головуючого судді до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. 09.01.2020 прийнято справу до провадження судді В.Ф.Харченка та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу 28.01.2020 за правилами загального позовного провадження; відповідачеві запропоновано, зокрема протягом 15 днів подати відзив на позов. Підготовче судове засідання закрито 25.11.2020. Після цієї дати відповідач і третя особа отримували судові повістки із зазначенням "судове засідання", а не "підготовче судове засідання" як це відбувалося до 25.11.2020. Суд щонайменше із цих підстав відхиляє доводи представника позивача про необізнаність із закриттям підготовчого судового засідання. 14.05.2021 позивач склала уточнену позовну заяву якою просила стягнути з відповідача 73911,93 грн в рахунок погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] , 31043,00 грн інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 9774,60 грн, а всього 114729,53 грн. Щодо цього суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно із ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Тобто одночасна зміна і підстави і предмету позову не допускається. Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак суд не може прийняти до провадження заяву позивача від 14.05.2021 про уточнення (а фактично зміну і підстав і предмету позову, збільшення позовних вимог) більш як через 6 місяців після закриття підготовчого судового засідання, після яких відбулося 5 судових засідань із розгляду справи по суті. 24.06.2021 суд відмовив у прийнятті до провадження зустрічної позовної заяви відповідача у зв`язку із тим, що зустрічний позов може бути подано у строк для подання відзиву, який сплив. Перше судове засідання з розгляду справи по суті відбулося 14.01.2021. Підготовчі судові засідання і судові засідання із розгляду справи по суті відкладалися неодноразово, у них оголошувалися перерви, зокрема у зв`язку із залученням судом до участі у справі третьої особи, витребуванням і наданням доказів, визнанням обов`язковою явки у судове засідання позивача і третьої особи у т.ч. задля роз`яснення окремих положень законодавства та покладеного на позивача з огляду на заперечення проти позову і інформування суду про явність більшої кількості спадщини, процесуального обов`язку довести належним і допустимим доказам вартість спадкової маси, за клопотанням представників сторін, через неможливість проведення відеоконференцзв`язку із іншим судом. ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Відповідач у відзиві і доповненні до нього просила відмовити в позові повністю, оскільки, вказала, що відповідно до ст. 180, 181 СК України зобов`язання зі сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей є особистим обов`язком їхніх батьків. Тому таке зобов`язання нерозривно пов`язане з особою платника аліментів і не може бути виконане іншою особою. У позові заборгованість по аліментах спадкодавця позивач безпідставно ототожнює з майновою шкодою (збитками), що є помилковим. Третя особа, продавши успадковане приміщення складу, повністю задоволила зобов`язання спадкодавця по заборгованості з аліментів. Інвентаризаційна вартість на нерухоме майно, яке позивач отримала в спадок, тобто зерновий склад в сумі 363393,00 грн в 4,6 рази перевищує вартість майна, яке відповідач має успадкувати за заповітом, тобто житловий будинок в сумі 79557,00 грн. Відповіддю на відзив позивач вказала, що відповідно Верховний Суд у постанові від 21.03.2018, справа № 161/11682/15-ц, вказав, що за змістом ст. 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Відповідно до заперечення представника відповідача Р.С.Павелко у зв`язку з поєднанням в особі [PERSON] спадкоємця після смерті [INFO] її батька [PERSON] і боржника [PERSON] , у якого за життя виник борг по сплаті аліментів на утримання [PERSON] , що є самостійною підставою для припинення зобов`язання, а відтак і відмову у задоволенні позовних вимог. Аліменти є власністю дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю із наведених у ньому підстав. Просила повністю врахувати доводи свого представника. Представник позивача підтримала письмові заяви позивача по суті справи. Наголосила, що на відповідача покладено тягар призначення і проведення відповідних оцінок вартості успадкованого майна спадкодавця [PERSON] . Зазначені у відповідних правочинах ціна набуття і продажу нерухомості є достатнім для здійснення судом відповідних обрахунків. Частка успадкованого відповідачем майна у спадщині складає 70,45 %. Вартість майна станом на дату смерті спадкодавця [PERSON] ( [INFO] ) не може бути визначена через сплив часу. Реєстр речових прав не містить відомостей про належність спадкодавцеві земельної ділянки під успадкованим відповідачем житловим будинком. Договір банківського рахунка не свідчить про існування на рахунку коштів. Стаття 625 ЦК України поширюється на спірні відносини. Позивач не була обізнана про закриття підготовчого судового засідання. Відповідач проти позову заперечувала повністю, просила врахувати доводи і пояснення її представника. Представник відповідача наголосив, що вартість нерухомого майна, яке залишилося після спадкодавця, має визначатися на дату його смерті, а не на підставі договорів про придбання чи продаж нерухомості, які укладено за 3-4 роки до і через 3 роки після смерті спадкодавця. Інвентаризаційна вартість і ціна продажу за договорами купівлі-продажу не є відповідними вартостями, має бути саме ринкова вартість. Представник припустив, що третя особа занизила більш як у 4,5 рази вартість успадкованого нею складу у порівнянні із його інвентаризаційною вартістю. У позові позивач вказує на інвентаризаційні вартості майна відповідача, а щодо майна третьої особи - чомусь за ціною купівлі-продажу 49000,00 грн, а не інвентаризаційні 884000,00 грн. Тягар доведення позову покладено діючим ЦПК України на позивача якщо відповідач проти позову заперечує. Положення статті 625 ЦК України не поширюються на невиконані зобов`язання спадкодавця, які перейшли до його спадкоємців. Третя особа повністю підтримала позов. Зауважила, що борг за аліментам є боргом спадкодавця [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] як його дочки. МОТИВИ ТА ОПИС ОБСТАВИН Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вивчивши письмові заяви учасників справи, вислухавши їх вступні промови і промови їх представників, пояснення, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із 05.06.1998 позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , який розірвано. Під час перебування в шлюбі [INFO] народилася дочка, [PERSON] , яка є третьою особою у справі (т. 1 а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2005, справа № 2-1816/05, із [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на користь дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/2 від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.01.2005 та до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 9). Примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів спочатку здійснював Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя, а потім матеріали виконавчого провадження були передані до ВДВС Семенівського РУЮ ГТУЮ у Полтавській області. 16.09.2011 позивач уклала новий шлюб зі [PERSON] , змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] " (т. 1 а.с. 8). Станом на грудень 2016 року загальна заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів позивачеві за згаданим рішенням суду складає 91873,13 грн (т. 1 а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер у смт Семенівка Полтавської області (т. 1 а.с. 7). 29.12.2016 постановою начальника ВДВС Семенівського РУЮ С.Б.Чекальського виконавче провадження № 52663845 з примусового виконання виконавчого листа №2-1816/05, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, 18.04.2011 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , було закінчено у зв`язку зі смертю боржника (т. 1 а.с. 10). На момент закінчення виконавчого провадження за боржником [PERSON] рахувався борг перед позивачем по сплаті аліментів у розмірі 91873,13 грн наутримання третьої особи, на що вказує довідка-розрахунок Семенівського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 03.11.2016 № 17326/03-46 (т. 1 а.с. 11). На момент смерті [PERSON] був власником такого майна, про яке учасники справи повідомили суд: - нежитлового приміщення складу загальною площею 1030,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Склад ним придбано 29.10.2013 за 25000,00 грн при оціночній вартості 21695,00 грн (т. 1 а.с. 16-18, 86, 87, 90-93, 116-119); - житлового будинку загальною площею 66,6 кв.м. із надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння придбано 02.03.2012 за 40000,00 грн при оціночні вартості 79557,00 грн (т. 1 а.с. 123-125; т. 2 а.с. 22, 23, 50-66); - земельної ділянки кадастровий номер 5324555100:30:008:0049 площею 0,1406 га за адресою: [ADDRESS] . Землю придбано ним 02.03.2012 за 16000,00 грн при нормативній грошовій оцінці земельної ділянки 21666,00 грн Відповідний договір купівлі-продажу зареєстрований нотаріусом у Державному реєстрі правочинів 02.03.2012 (т. 2 а.с. 67, 68). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Відтак право власності спадкодавця [PERSON] на вказану земельну ділянку доведено. Наданий судові договір банківського рахунка у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" №[NUMBER] від 05.08.2010, клієнтом за яким є спадкодавець [PERSON] , не є доказом перебування коштів [PERSON] на відповідному банківському рахунку на час його смерті (т. 2 а.с. 70-72). 22.02.2016 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області М.І.Литвин, згідно з яким зробив таке розпорядження: "належний мені житловий будинок з надвірними будівлями та присадибною земельною ділянкою, на якій він розташований за адресою: [ADDRESS] , повністю заповідаю [PERSON] , [INFO] " (т. 1 а.с. 12, 53). Тобто відповідачеві заповідано і житловий будинок і земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. І відповідач і третя особа, в особі своєї матері (законного представника, позивача), у встановлений строк і порядку подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини [PERSON] , відповідно за заповітом і за законом. Відтак спадкоємцем усієї іншої спадщини за законом спадкодавця [PERSON] , окрім житлового будинку і земельної ділянки під ним, як спадкоємець першої черги є третя особа - [PERSON] , його дочка, яка на час смерті спадкодавця була неповнолітньою. Представник третьої особи - позивач у встановленому порядку звернулася через нотаріуса із претензією до відповідача щодо необхідності погашення відповідачем заборгованості за аліментами на користь позивача у межах вартості успадкованого відповідачем майна спадкодавця [PERSON] (т. 1 а.с. 13, 14). Слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відтак відсутність у відповідача свідоцтв про право на спадщину за заповітом щодо будинку і квартири не є свідченням того, що вона не прийняла відповідну спадщину за заповітом. Верховний Суд у постановах від 21.03.2018 у справі № 161/11682/15-ц, від 12.08.2020, справа № 199/5826/16-ц, вказав, що відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність. За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Відтак суд робить висновок про підставність позову у частині існування у відповідача обов`язку сплатити позивачеві частку існуючого у спадкодавця боргу за аліментами 91873,13 грн, однак у розмірі, пропорційному вартості успадкованої відповідачем спадщини спадкодавця [PERSON] від усієї його спадщини - у цій справі сума вартостей успадкованих відповідачем житлового будинку і земельної ділянки проти вартості успадкованого третьою особою приміщення складу. Згідно інформаційної довідки від 19.09.2018 приміщення складу площею 1030,5 кв.м. має оціночну вартість 884138,00 грн (т. 1 а.с. 88). Вказані інформаційна довідка і технічний паспорт щодо складу від 19.09.2018 (т. 1 а.с. 89) перебувають у спадковій справі та були подані нотаріусу під час оформлення складу як спадщини на ім`я третьої особи. Відтак доводи представника позивача щодо складення цих документів неналежною особою є принаймні непослідовними і нелогічними щодо дій позивача і третьої особи під час оформлення складу як спадщини і ствердження перед нотаріусом саме такої вартості приміщення складу. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2019, спадкова справа № 53/2017, третя особа [PERSON] є спадкоємцем вказаного складу за законом після [PERSON] (т. 1 а.с. 97). 14.03.2019 третя особа [PERSON] продала вказаний склад за 49000,00 грн при оціночній вартості складу 195293,00 грн (т. 1 а.с. 139-141). Суд звертає увагу на істотні відмінності між вказаними трьома сумами оціночної та інвентаризаційної вартості складу, а також істотною відмінністю ціни у договорі купівлі-продажу. Станом на 19.04.2021 оцінювач визначив ринкову вартість житлового будинку загальною площею 66,6 кв.м. із надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у сумі 201598,00 грн (т. 2 а.с. 50-62). Суд неодноразово у підготовчому і у судовому засіданнях роз`яснював позивачеві і її представникові особливості предмету доказування у справі і право ініціювати призначення експертиз щодо вартості успадкованої сторонами нерухомості спадкодавця. З цією метою визнавав обов`язковою явку позивача у судове засідання. Суд акцентував увагу позивача на істотній відмінності у спірних вартостях складу і житлового будинку, зокрема на значній кратній різниці інвентаризаційних вартостей та ціни купівлі-продажу, інвентаризаційної вартості з метою спадкування. Звертав увагу, що за відсутності відповідних висновків рішення суду може містити так званий формульний розрахунок боргу і тягар доведення вартостей несе саме позивач через заперечення відповідача проти позову. Натомість представник позивача за відповідного підтримання позивача вважала, що наданих судові вартостей об`єктів нерухомості достатньо і саме відповідач має ініціювати відповідні експертні дослідження. Представник позивача вважала неможливим складення відповідних висновків через давність смерті спадкодавця. Щодо останнього аргументу суд зазначає, що це є припущенням сторони і її представника, оскільки жоден суб`єкт оціночної діяльності чи судовий експерт не вказали на неможливість складення відповідної оцінки на дату смерті спадкодавця [PERSON] . Сторони договорів-купівлі продажу є вільними у визначенні ціни купівлі продажу, що не підмінює собою ринкову вартість відповідних об`єктів на час їх купівлі-продажу. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. ВИСНОВКИ СУДУ Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи зазначені положення ЦК України і позиції учасників справи, суд робить висновок, що: борг спадкодавця за аліментами входить до складу спадщини; відповідач як спадкоємець за заповітом зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора (позивача щодо боргу спадкодавця за аліментами), але в межах вартості майна, одержаного відповідачем у спадщину; борг спадкодавця за аліментами підлягає пропорційно розподілу між усіма спадкоємцями у межах вартості успадкованого кожним із спадкоємців майна; задля здійснення судом відповідних розрахунків позивач повинен надати судові доказ ринкової вартості (не інвентаризаційної, не остаточної, не ціни купівлі-продажу тощо) кожного із трьох об`єктів нерухомого майна, що входили до складу спадщини, однак таких належних і допустимих доказів позивач судові не надав. Відтак суд позбавлений можливості визначити ринкову вартість житлового будинку, земельної ділянки і приміщення складу, спадщина щодо яких відкрилася для третьої особи і відповідача 16.12.2016, а відтак і визначити точну частку і співвідношення вартості кожного вказаного об`єкта стосовно боргу спадкодавця за аліментами у розмірі 91873,13 грн. Суд ухвалює рішення на користь позивача, вказуючи порядок здійснення відповідних розрахунків у межах ціни позову 45936,57 грн, а сторони не позбавлені можливості визначити відповідні вартості кожного із трьох об`єктів нерухомого майна під час виконавчого провадження. За таким самим правилом суд пропорційно стягує з відповідача судові витрати на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Представникам сторін у судовому засіданні 04.08.2021 зроблено заяви про надання до суду протягом 5 днів доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу кожною із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved