Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

20.05.2012 р. в м. Києві по вул.Кільцева дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]; 2) автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2012 р. про притягнення до адміністративної відповідальності. На момент ДТП між відповідачем та приватним акціонерним товариством «СК «Лафорт» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ\\6316462 від 22.03.2012 р., за яким було застраховано цивільну відповідальність [PERSON] перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію ДТП та 11.06.2012 р. із заявою про виплату страхового відшкодування. 17.07.2012 року фахівцем відділу врегулювання, на підставі звіту про визначення матеріального збитку № 36\\06\\12 від 02.07.2012 року, був складений розрахунок розміру страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу потерпілого «Шевроле» д.н.з АІ 0294 СК. На підставі страхового акту № 26-12-00021-01-1-1 від 11.07.2012 року, розрахунку та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, відповідно до норм ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 514 (вісімнадцять тисяч пятсот чотирнадцять) грн. 76 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 4136 від 31.08.2012 р. Суддею Святошинського районного суду м.Києва Борденюком В.В. були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення. Відповідача ([PERSON]М.) було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124 КУпАП України Оскільки відповідач не повідомив письмово протягом 3-х днів про настання дорожньо-транспортної пригоди приватне акціонерне товариство «Лафорт», то останній набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування. 29 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» та приватним акціонерним товариством «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників. 10.11.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 111 МК про відшкодування шкоди у досудовому порядку, який був отриманий відповідачем 19.11.2014 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однака надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду також не з'явилась, однак від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Крім того, від [PERSON] надійшло заперечення проти позовної заяви, в якому вона вказує, що позовні вимоги не визнає, оскільки ТОВ «Маркс.Капітал» є неналежним позивачем, а тому не має права грошової вимоги до відповідача. Так позивач стверджує, що право регресної вимоги до відповідача перейшло до нього відповідно до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07 201 ЗР від р., укладеного між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Для надання послуг факторингу та укладення договору купівлі продажу боргових зобовязань, позивач (у даному випадку фактор) повинен був бути включений до державного реєстру фінансових установ. Будь яких доказів включення до державного реєстру фінансових установ позивачем не надано, в тому числі в самому Договорі не зазначено жодної інформації про включення його до такого державного реєстру (не зазначено реєстраційний номер тощо). Відтак, позивач за Договором факторингу не міг придбати право грошової вимоги до боржника - фізичної особи, в тому числі до відповідача, а відповідно його позовна вимога є безпідставною. Позивач стверджує, що між ним та ПрАТ «СК «Лафорт» було укладено саме договір факторингу, а тому із ст.ст.1077, 640 ЦК України випливає, що страховик, як клієнт за договором факторингу, зобовязаний був обовязково здійснити плату на рахунок фактора і договір вважався б укладеним саме з моменту здійснення такої плати. Умова існування плати в Договорі факторингу є істотною. Разом з тим, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував здійснення такої плати, а відтак і Договір факторингу не розпочав свою дію. Означене дає підстави вважати, що на момент звернення позивача до суду із позовною заявою, договір, який позивач вважає дійсним, не розпочав свою дію, і відповідне право вимоги не перейшло від ПрАТ «СК «Лафорт» до позивача, а отже, позивач не має права позиватися до відповідача. Крім того, позивач не сповістив належним чином відповідача про перехід до нього права грошової вимоги, а доказів того, що він належним чином доручив виконати цю дію юридичній фірмі, суду не надано. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року (а.с.106) [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, яке сталося 20.05.2012 року на вул. Кільцева в м. Києві та встановлено, що остання керуючи автомобілем "Мерседес" д.н.з. [NUMBER] порушила правила дорожнього руху, в результаті чого виникло зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON], зазнав технічних ушкоджень на загальну суму 18514,76 грн, розмір суми відшкодування затверджено в сумі 18014,76 грн., що підтверджується копією страхового акту № 26-12-00021-01-1-1 від 11.07.2012 року (а.с.111). На момент скоєння ДТП між відповідачем та ПрАТ СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.03.2012 р. №АА/6316462 (поліс а.с. 107), за яким СК "Лафорт" застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу "Мерседес". На виконання договору страхування ПрАТ СК «Лафорт" здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 18014,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4136 від 31.08.2012 року (а.с.126). Згідно з п.п. 9.1, 9.9.3, 9.22.2 Правил страхування до складу страхового відшкодування входять витрати на приведення транспортного засобу в порядок. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. В ст. 993 ЦК України зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того в ст. 1191 ЦК України вказано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 29 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс. Капітал» та приватним акціонерним товариством СК «Лафорт» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників (а.с.101-105). Згідно п. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу фінансування під відступлення права грошової вимоги одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ст. 1078 ЦПК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Крім того, в даному випадку ні відповідачем, а ні його представником в судовому засіданні не було надано належних доказів того, що сторонами договору не було повідомлено відповідача про його укладання, тому дані обставини на які посилався представник відповідача, не можуть бути підставою для відмови у позові. Також, представник відповідача як на підставу заперечень проти вимог позивача посилався на те, що ТОВ «Маркс.Капітал», не має право регресної вимоги до відповідача, та договір факторингу є нікчемним, оскільки відповідач не включений до державного реєстру фінансових установ. Суд також не приймає вказані заперечення до уваги, оскільки вони є необґрунтованими. Так Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 06.02.2014 року №352 внесено зміни до Розпорядження №231 від 03.04.2009 року, на яке посилається відповідач у своєму запереченні, та до переліку послуг, які пов'язані з факторинговими операціями віднесено набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому до боржників за договором, на якому базується таке відступлення. Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с.131) від 07.07.2011 року вбачається, що ТОВ "МАРКС. КАПІТАЛ" включене до реєстру та має право без отримання ліцензії, здійснювати такі види фінансових послуг: факторинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, фінансовий лізинг, надання поручительства, надання гарантій, надання позик, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення. Щодо посилання на дію Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, то суд вважає вірною позицію відповідача про те, що вона не поширюється на договір факторингу, який стосується даних позовних вимог, оскільки тут договір факторингу не випливає з права вимоги за договором купівлі - продажу. Встановлено, що на адресу [PERSON] була направлена вимога про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, яка сталася з її вини (а.с.129). Проте, вказана вимога була залишена нею без уваги. Відповідачем не надано суду доказів того, що вона повідомила страхову компанію "Лафорт" про ДТП, яке мало місце 20.05.2012 року, і навпаки, з повідомлення (а.с.109) вбачається, що СК "Лафорт" про настання страхового випадку повідомила потерпіла [PERSON] 21.05.2012 року, що не може свідчити про втрату права вимоги в порядку регресу з правопорушника, тобто винної особи. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання відповідача на порушення строків позовної давності, розцінюється судом як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. При цьому, з платіжного доручення №4136 від 31.08.2012 року вбачається, що страхове відшкодування [PERSON] було перераховано 31.08.2012 року в сумі 18014,76 грн., а до суду з даним позовом позивач звернувся 13.07.2015 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 18014 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved