Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

30 липня 2019 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. У вказаній позовній заяві позивач просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року, згідно якого з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання їхніх трьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень на кожну дитину щомісячно та просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень на кожну дитину щомісячно. Проте, на даний час аліменти в даному розмірі не можуть забезпечити потреби дітей, їхнього повноцінного розвитку, навчання, задоволення потреб в одязі, продуктах харчування, засобах гігієни, тощо . Тому, сума аліментів, які сплачує відповідач є непомірно малою у порівнянні з реальними потребами дітей, а їй матеріально важко утримувати їх самостійно, а тому вона просить суд збільшити їх розмір. В судове засідання 14 січня 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, проте на адресу суду від неї надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання 14 січня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляд усправи був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом в розписці від 04 грудня 2019 року, згідно якого [PERSON] було повідомлено про дату та час наступного судового засідання - 14 січня 2020 рокуо 09 години 00 хвилин. В попередньому судовому засіданні 04 грудня 2019 року, в якому [PERSON] був присутній, позовні вимоги не визнав та просив відкласти судове засідання у зв`язку з необхідністю укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом. Будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі з повідомленням поважності причин неявки до суду чи із викладенням заперечень на позовні вимоги, а також відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду до початку судового засідання не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення даного судового засідання, в попередньому засіданні позовні вимоги не визнав, проте відзиву із викладенням своїх заперечень проти позовних вимог, їхнім обгрунтуванням та доказів на їх підтвердження суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає їх неповажними, суд ввжає за можливе відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року Піщанським районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі № 142/1710/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відповідно до якого вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця я с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, ідн. № [NUMBER] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, яка становить 50 гривень кожному - щомісячно, починаючи з 08.12.2015 року і до досягнення ними повноліття на користь [PERSON] , , мешканки [ADDRESS] . 31 грудня 2015 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Ставківської сільської ради Піщанського району Вінницької області № 214 від 14 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утриманні. (а.с.8). Відповідно до довідки про доходи № П0000000131 від 19 червня 2019 року, виданої ПрАТ "ПлазмаТек", заробітна платат [PERSON] за період з грудня 2018 року по травень 2019 року складала 33 526,63 гривень (а.с.9). Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181, ст.ст.183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України,передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум дітей віком від дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року встановлено в розмірі 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2218 гривень. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити дитині утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для дитини певного віку, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Вирішуючи питання про збільшення розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. При цьому, слід брати до уваги, що дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку. Батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання та розвиток своєї дитини. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, беручи до уваги, що факт того, що відповідач є особою працездатного віку, може працювати, отримувати дохід, частину якого віддавати на утримання своїх неповнолітніх дітей, а доказів зворотнього відповідачем суду не надано, враховуючи мінімально визначений розмір аліментів для дітей відповідного віку та його неспівмірність з розміром аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до рішення Піщанського рйаонного суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року, а також рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їхнійх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмір, що становитьне менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Стягнення аліментів в даному розмірі суд, вважає, розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів в збільшеному розмірі з дня подачі позову до суду задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно доп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі вказаного позову до суду. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, а також мінімальний розмір судового збору, який становить не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , який має бути сплачений фізичною особою при поданні до суду позовної заяви майнового характеру та відповідно положень п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 4 Закону "Про судовий збір" на день звернення до суду із вказаним позовом до суду складав 768 гривень 40 копійок, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачау дохід держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги позивачем надано квитанцію № 11 від 01 липня 2019 року, з якої вбчається, що адвокатом Гордаш Н. М.отримано від [PERSON] 1000 гривень за надання юридичної допомоги, проте жодних доказів того які саме види юридичної допомоги надавлися вказана квитанція не містить. Разом з тим, з матерілів справи вбачається, що адвокатом Гордаш Н. М. здійснювалася лише підготовка позовної заяви. Доказів вчинення адвокатом Гордаш Н. М. інших дій, зокрема збирання доказів, участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо, матеріали справи не містять. Враховуючи, надані позивачем докази, беручи до уваги категорію справи, відсутність доказів, які підтверджують час, витрачений адвокатом на підготовку та складання позовної заяви, обсяг доказів, які долучені до позовної зяави, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 500 гривень сплачених за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved