Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

09 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства «Агрофірма «Старт» про скасування державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, яким, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 29.01.2016 р. просив суд припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності за приватним підприємством «Агрофірма «Старт», ідентифікаційний код юридичної особи 31761369, яка проведена колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», на об'єкти нерухомого майна: зерносховище (склад № 2), за адресою місця знаходження об'єкта: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 5а, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30085947 від 01.04.2010 року, номер запису - 51 в книзі 4; зерносховище (склад № 3), за адресою місця знаходження об'єкта: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 6а, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30086368 від 01.04.2010 року, номер запису 53 в книзі 4; гаражі тракторні, за адресою місця знаходження об'єкта: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 4а, реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30086351 від 01.04.2010 року, номер запису 52 в книзі 4. (том 2, а.с.85-90). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2010 року у справі № 2-1557-10 за позовом приватного підприємства «Агрофірма «Старт» до [PERSON] про визнання права власності на майно було визнано дійсним укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Агрофірма «Старт» договір купівлі-продажу майна від 29.01.2010 року, згідно якого [PERSON] продав, а приватне підприємство «Агрофірма «Старт» (надалі ПП «Агрофірма «Старт») купило нерухоме майно, яке знаходиться в с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, та визнано право власності за приватним підприємством «Агрофірма «Старт» на наступне нерухоме майно: зерносховище (склад № 2), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 5-а; зерносховище (склад № 3), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 6-а; гаражі тракторні, розташовані за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 4-а. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року скасовано з ухваленням нового рішення, а саме: приватному підприємству «Агрофірма «Старт» у задоволенні позову до [PERSON] правонаступника відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно відмовлено. Вказане рішення було надано для державної реєстрації припинення права власності, проте у державній реєстрації припинення права власності було відмовлено що зумовило звернення із даним позовом до суду. Сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача просив задовольнити позов в останній редакції. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення проти позову (том 2, а.с.107-114). Обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не надано належних доказів права власності на спірне нерухоме майно, оскільки майновий пай позивача як члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Шевченко» вартістю 4\~756 грн. не є таким доказом, а відповідач відповідно до ст.. 345 ЦК України набув право власності на спірне нерухоме майно, а також 02.08.2010 р. уклав із Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області договір оренди землі площею 1,9678 га за знаходженням спірного майна на 49 років. Третя особа ПАТ «ПроКредит Банк» про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилась. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності на їх належність, допустимість, достовірність та достатність суд приходить до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №\~1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відтак, суд застосовує відповідні норми права, які діяли під час виникнення відповідних правовідносин між сторонами у справі. Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" під\~\~приватизацією розуміється відчуження майна, що перебуває у державній власності, та майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь юридичних та фізичних осіб. За ст.ст. 5, Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). В процесі приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств працівникам підприємства, що приватизується, безоплатно надається частка майна, розмір якої визначається як добуток вартості майна, що припадає на одного члена колективного сільськогосподарського підприємства по області (Автономній Республіці Крим), на кількість працівників підприємства, що приватизується. Згідно зі ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" \~\~\~\~майно підприємства є об'єктом колективної власності підприємства. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. За частиною 1 статті 21 Закону України "Про власність" право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод. Паювання майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства та передбачає визначення розміру частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. Приватизація колективного сільськогосподарського підприємства є механізмом формування приватної власності в колективному майні шляхом визначення майнових паїв членів трудового колективу. Відповідно до п. 1.2. Методичних рекомендацій по приватизації майна колективних сільськогосподарських підприємств Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 2 жовтня 1992 року майновий пай - це грошовий (вартісний) еквівалент трудового внеску кожного працівника в колективне надбання (майно) за період роботи в господарстві (або за період, взятий до розрахунків). Кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Згідно із копією дублікату свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії КР №690 від 07.03.2000р. [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Шевченко», село Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області. (том 1, а.с. 17). Згідно вимог ч.3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2010 року у справі № 2-1557-10 за позовом приватного підприємства «Агрофірма «Старт» до [PERSON] про визнання права власності на майно було визнано дійсним укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Агрофірма «Старт» договір купівлі-продажу майна від 29.01.2010 року, згідно якого [PERSON] продав, а приватне підприємство «Агрофірма «Старт» (надалі ПП «Агрофірма «Старт») купило нерухоме майно, яке знаходиться в с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, та визнано право власності за приватним підприємством «Агрофірма «Старт» на наступне нерухоме майно: зерносховище (склад № 2), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 5-а; зерносховище (склад № 3), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 6-а; гаражі тракторні, розташовані за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 4-а. (том 1, а.с. 7-9) За даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 13.02.2017 р. підставою для реєстрації права власності відповідача на об'єкти нерухомого майна: гаражі тракторні (Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 4а, зерносховище (склад № 2) (Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 5а), зерносховище (склад № 3), за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, 6а було саме рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2010 року у справі № 2-1557-10 (том 2, а.с.160-168). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року скасовано з ухваленням нового рішення, а саме: приватному підприємству «Агрофірма «Старт» у задоволенні позову до [PERSON] правонаступника відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно відмовлено (том 1, а.с. 13-15) Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини. Рішенням суду апеляційної інстанції від 22.12.2011 р. було встановлено, що «Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КР № 690 від 07 жовтня 2010 року, виданого Кочережківською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області на імя апелянта [PERSON], останній має право на пайовий фонд майна колективного \~\~сільськогосподарського підприємства КСП «Шевченко», село Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 07 березня 2000 року із загальною вартістю майна пайового фонду підприємства на 07 березня 2000 року 3 432 476 гривень. Частка [PERSON] визначена у розмірі 4 756 грн., або 0,139% (а.с. 35). \~\~Рішенням зборів від 25.01.2010 року співвласники майна дали згоду на продаж позивачеві спірного майна за обумовленою сторонами ціною 59470 грн., уповноваживши відповідача [PERSON] від імені співвласників підписати з покупцем майна договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі та вчинити інші дії, повязані з продажем майна. Дане рішення підписане співвласниками майна, які брали участь у зборах - 79% від загальної кількості співвласників, серед цих осіб [PERSON] не зазначено (а.с.17-18). Згідно договору купівлі-продажу майна від 29 січня 2010 року, вчиненому у простій письмовій формі, укладеного між відповідачем, який діяв на підставі рішення зборів співвласників майна від 25.01.2010 року та позивачем, щодо зобовязання продавця передати у власність покупця \~\~наступне майно: зерносховище (склад № 2), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 5а; зерносховище (склад № 3), розташоване за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 6а; гаражі тракторні, розташовані за адресою: с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, пров. Робочий, 4а; трактор МТЗ-80, 1996 р.в., завод.№ 937454, двигун № [NUMBER], міст № 165838; трактор Т-150, 1996 р.в., двигун № [NUMBER], рама № 634279, а покупець зобовязується прийняти це майно від продавця та сплатити його вартість за ціною у розмірі 59 470 грн. (а.с.19). Згідно акту передачі-приймання майна від 29 січня 2009 року (так зазначено) на виконання договору купівлі-продажу майна від 29.01.2010 року продавець передає, а покупець приймає наступне вищевказане майно, а саме: два зерносховища, гаражі тракторні та два трактори (а.с.20). З огляду на договір купівлі-продажу майна та акт передачі-приймання майна (а.с. 19,20), то з них не вбачається хто з осіб, які уклали вказані документи є продавцем, а хто покупцем; не зазначено на підставі яких правовстановлюючих документів вказане майно належить на праві власності та конкретно кому. Аналізуючи накладні за №№ 13,15 та без номеру та до них акти прийома- передачі майна від 13.03.2008 року, 26.05.2008 року, 25 вересня 2008 року щодо майна, а саме: трактору Т-150, гаражу для тракторів, зерносховища, корпус МТР-1, плуг -5,35, плуг 3,55, сівалка СУПН-8, сівалка С3-3,6, культ. КРН-5,6, ваги, сцепка, МТЗ-80, зерносховище, які від [PERSON], та [PERSON] - уповноважених від співвласників майна передані [PERSON], директору ПП «Агрофірми «Старт»(а.с.8-15), судова колегія дійшла висновку про те, що ці документи не відносяться до предмету спору, та не є правовстановлюючими документами щодо спірного майна також. Відповідно до вимог статей 316-322 ЦК України, - лише власник має право відчужити належне йому майно на праві власності. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно у відповідача та осіб, які його уповноважили діяти від їх імені, позовні вимоги щодо визнання дійсним, укладеного між позивачем та відповідачем, договору купівлі продажу від 29 січня 2010 року та визнання за позивачем права власності на придбане на підставі цього договору купівлі-продажу спірне майно, - судова колегія вважає такими, які не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.». Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Так само, відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З огляду на скасування рішення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року, вказане рішення суду першої інстанції не могло породжувати жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Згідно п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 заяву про поворот виконання рішення суду відповідно до ст.380 ЦПК України в разі скасування рішення суду про визнання правочину недійсним можуть подати лише особи, які беруть участь у справі, а також особи, які набули майно за рішенням суду. У даному випадку позивач скористався своїм правом на звернення до суду із позовом, а не заявою про поворот виконання рішення суду відповідно до статті 380 ЦПК. Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦПК України під поворотом виконання судового рішення слід розуміти повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим (зміненим) рішенням, тобто поворот виконання рішення суду можливий у разі, якщо позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України №13-рп/2011 від 02.11.2011 р., поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Поворот виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Суд вважає хібними посилання відповідача на те, що державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем не порушує майнові прав останнього. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Спосіб захисту, обраний позивачем, не суперечить чинному законодавству України та відновить порушені права позивача, що також відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12\~ червня 2013\~ року в справі №6-32цс13, оскільки не суперечить положенням ст.\~16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України). Статтею 17 Закону України "Про визнання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст. 13 Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У рішенні у справах «[PERSON] Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 р., заява № 12742/87, та від та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, заява N 25921/02 Європейський суд вказує, що право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права, є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Поняття майно може стосуватися існуючого майна та майнових активів, зокрема права вимоги, на підставі яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання отримати реальну можливість користуватися майновим правом, як це визначено у рішеннях Європейського судуу справі Джей. [PERSON] (Оксфорд) [PERSON]» та «Джей. [PERSON] (Оксфорд) [PERSON]проти Сполученого Королівства \~від 30 серпня 2007 року, заява 4430202, справі «Малтзан та інші проти Німеччини (заяви №71916/01, 71917/01 и 10260/02), справі Копецький проти Словаччини від 28 вересня 2004 року, заява №44912/98. Крім того, у справі Сагхінадзе та інші проти Грузії від 27 серпня 2010 року, заява №18768/05, Європейський судпослідовно визначає, що поняття «майна» не обмежується «існуючими речами», але може також охоплювати активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має, принаймні, розумне і "законне сподівання", а сподівання є правомірним, якщо воно ґрунтується на нормі закону або на правовому акті, що стосується відповідного майнового інтересу. Законодавством України позивачу, як особі, яка отримала свідоцтво про право власності на майновий пай, було надано право на виділення із складу пайового фонду майна майна колективного \~\~сільськогосподарського підприємства КСП «Шевченко», село Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області у натурі, виходячи із частки 4 756 грн., або 0,139%. Так, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників прямо передбачено п.п. 8, 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62. 07 червня 2013 року рішенням про відмову у державній реєстрації та їх обтяжень №2978010 було відмовлено у державній реєстрації права власності/припинення/ на гаражі тракторні, що розташовані: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, будинок 4а. (том1, а.с. 20) 07 червня 2013 року рішенням про відмову у державній реєстрації та їх обтяжень №29789025 було відмовлено у державній реєстрації права власності/припинення/ на зерносховище (склад №3), що розташовані: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, будинок 6а. (том1, а.с. 21) 07 червня 2013 року рішенням про відмову у державній реєстрації та їх обтяжень №2978923 було відмовлено у державній реєстрації права власності/припинення/ на зерносховище (склад №2), що розташовані: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Кочережки, провулок Робочий, будинок 5а. (том 1, а.с. 22) Згідно із преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинної на час проведення державної реєстрації прав (відмова у державній реєстрації та їх обтяжень від 07.06.2013 №№2978010, 29789025, 2978923) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинної на час ухвалення даного рішення передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини справи позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем було сплачено 114 грн. 70 коп. судового збору за подання позову (том 1, а.с.1)

Outcome: approved