Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є донькою [PERSON], який по день смерті, яка сталася 16.02.2014 року, проживав у [INFO] і являється спадкоємцем його майна за заповітом. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за вище вказаною адресою. 19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького,15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, на підставі поданої нею заяви, як пережившій дружині [PERSON] Позивач вважає вказане свідоцтво незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки житловий будинок №15 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Богдана Хмельницького в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області є особистою приватною власністю [PERSON], так як набутий ним до укладення шлюбу з [PERSON] та за кошти, які належали йому особисто. 03.10.2006 року [PERSON] продав належну йому на праві приватної власності квартиру № 49 в будинку по вулиці Жовтнева, 21 у м. Вишневе Києво - Святошинського району Київської області за кошти в сумі 247\~450 грн., що на той час становило 49\~000 доларів США і переїхав на постійне місце проживання в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. 20.10.2006 року між [PERSON] та представником власника будинку [PERSON] - [PERSON] було укладено угоду з наміром укладення договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON], розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, внаслідок чого [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 10\~000 доларів США за вказаний будинок, після чого вселився в цей будинок, де проживав по день смерті. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений лише 12.06.2007 року, тобто через 8 місяців після укладення зазначеної угоди. Договір купівлі-продажу вказаного будинку між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], був посвідчений лише 27.11.2007 року, через те, що власником, на час укладення угоди від 10.10.2006 року, не було оформлено право власності в порядку спадкування на житловий будинок, за який [PERSON] розрахувався ще в жовтні 2006 року, і з того часу почав проживати в ньому. [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, видане 19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON], визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького,15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Шаргородського районного суду Славінської Н.Л. (т.1 а.с.22). Ухвалою судді від 30.06.2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.25), проведено попереднє судове засідання (т.1 а.с.36) та розпочато розгляд справи по суті. 26.09.2016 року представником [PERSON] за довіреністю від 09.09.2016 року [PERSON] заявлено відвід головуючому судді Славінській Н.Л. (т.1 а.с. 5, 190). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою суду від 27.09.2016 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про відвід судді Славінської Н.Л. (т.1 а.с.192-193). У звязку з задоволенням заяви\~ про відвід судді\~ Славінської Н.Л., відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Строгого І.Л. (т.1 а.с.194). 02.08.2016 року [PERSON], в інтересах якої діє адвокат [PERSON], предявила зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту та визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна, стягнення витрат на поховання спадкодавця зазначив, що 16 лютого 2014 року помер чоловік [PERSON] [PERSON], з яким вона з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року проживала в цивільному шлюбі, а з 12 червня 2007 року по день його смерті - 16 лютого 2014 року в зареєстрованому шлюбі в с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15. На поховання [PERSON] [PERSON] витратила щонайменше 5606 грн., які повинна відшкодувати [PERSON], як єдиний спадкоємець [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається в тому числі з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15 та 1/2 частини легкового автомобіля "СНEVROLET NIVA-212300", 2006 року виписку, спадкоємцем якого по заповіту є [PERSON], яка оформила свої спадкові права на 1/2 частину зазначеного житлового будинку та, за домовленістю з [PERSON], на весь легковий автомобіль "СНEVROLET NIVA-212300". На спадкування іншого майна [PERSON], на думку представника [PERSON]- адвоката [PERSON] не має права, оскільки [PERSON], проживаючи у цивільному шлюбі із [PERSON] з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року, у тому числі в квартирі [ADDRESS] - Святошинського району Київської області, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, проводили розширення та ремонт квартири. 27.11.2007 року за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], а також за заробітки та доходи [PERSON] та її родини було придбано будинок в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15, в якому в подальшому вони зробили ремонт, пічне та водяне (парове) опалення, провели газифікацію, водопостачання та каналізацію, самовільно побудували гараж та криницю. \~ \~ \~ \~Позивач за зустрічним позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. просила встановити факт спільного проживання однією сімєю її та [PERSON] в період з лютого 2004 року по 16 лютого 2014 року, в тому числі ведення ними по жовтень 2006 року спільного господарства в квартирі [ADDRESS] Святошинського району Київської області та повязані з цим розширення, ремонт та утримання даної квартири; визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] житловий будинок загальною площею 88,8 м.кв., у тому числі житловою площею 54,1 м.кв., веранду, літню кухню, хлів, льох, вартістю 56085 грн. та будівельні матеріали, вкладені [PERSON] та [PERSON]І у самовільно побудовані гараж вартістю 32661 грн. та криницю вартістю 20000 грн., всього на загальну суму 108746 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького, 15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області; виділити їй у власність ? частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель вартістю 28042,50 грн. та ? частину будівельних матеріалів, вкладених у самовільно побудований гараж вартістю 16330,50 грн. та криницю вартістю 10000 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького, 15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області; стягнути з [PERSON] на її користь понесені на поховання [PERSON] витрати в сумі 5606 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 13.10.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. 06.12.2016 року, за клопотанням сторін, судом винесено ухвалу, якою доручено Києво Святошинському суду Вінницької області викликати та допитати, з приводу обставин справи, в якості свідків жителів м. Вишневе Києво Святошинського району Вінницької області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Провадження у справі до виконання судового доручення зупинено (т.2 а.с.67 68). 23.01.2017 року, у звязку закінченням повноважень судді Строгого І.Л., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Соколовської Т.О. (т.2 а.с.77-79). 06.03.2017 року до Шаргородського районного суду з Києво Святошинського районного суду Київської області, на виконання ухвали Шаргородського районного суду від 06.12.2016 року, надійшли ухвала суду та протокол про вчинення окремої процесуальної дії допиту свідків у цивільній справі № 152/963/16 ц від 06.02.2017 року (т.2 а.с.83 95). Ухвалою Шаргородського районного суду від 07.03.2017 року відновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи (т.2 а.с. 96). Під час розгляду справи судом, а саме 10.10.2017 року [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявили клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно технічної та товарознавчої експертизи . Ухвалою суду від 10.10.2017 року у справі призначено комплексну судову будівельно - технічну та товарознавчу експертизу, на вирішення якої винесено питання, що стосуються вартості спірного житлового будинку, можливості виділення одної другої частки [PERSON] з окремим входом та комунікаціями, можливих варіантів встановлення порядку користування сторонами земельною ділянкою відповідно до часток, визначення дійсної (залишкової) вартості будівельно-монтажних робіт та матеріалів при проведенні самовільного будівництва гаража та криниці по вул. Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на час проведення експертизи; рік їх забудови, та з яких будівельних матеріалів вони побудовані. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Проведення експертизи доручено Подільському центру судових експертиз. Оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] 22.11.2017 року [PERSON] подано до суду свідоцтво про шлюб серії 1 АМ №20491, видане Шаргородським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, відповідно до якого вона 20.09.2017 року одружилася з [PERSON], і після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з "Поліщук" на "Лі" (т.2 а.с.188). Ухвалою суду від 22.11.2017 року змінено прізвище відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом з "Поліщук" на "Лі" ( т.2 а.с.190). 10.04.2018 року директором Подільського центру судових експертиз матеріали справи та ухвалу Шаргородського районного суду від 10.10.2017 року про проведення експертизи повернуто до суду без виконання, оскільки [PERSON] не здійснено оплату за проведення експертизи (т.2 а.с.199). Ухвалою Шаргородського районного суду від 18.04.2018 року поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи (т.2 а.с. 205). У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Просили суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, видане 19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане нерухоме майно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнали, оскільки вони є безпідставними, просили суд у їх задоволені відмовити. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] зокрема, суду пояснив, що 03.10.2006 року батько позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] - Святошинського району Київської області за кошти на загальну суму 247 450 грн., що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становило 49 000 доларів США. Майже одразу, а саме 20.10.2006 року, з метою придбання іншого житла для себе, між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про намір укласти договір купівлі продажу житлового будинку № 15 по вулиці Богдана Хмельницького в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, який належить [PERSON], в цей же день [PERSON] [PERSON] було передано в якості оплати за вказане майно кошти в сумі 10\~000 доларів США. Після цього [PERSON] вселився в цей будинок, де і проживав по день смерті. Договір купівлі продажу на вказаний будинок між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], був юридично оформлений 27.11.2007 року. Різниця в часі між укладенням угоди про намір укласти договір купівліпродажу спірного будинку, передачею коштів за його придбання, часом початку проживання в ньому [PERSON] (20.10.2006 року) та нотаріальним посвідченням договору купівлі продажу будинку пояснюється відсутністю у продавця на той момент необхідних правовстановлюючих документів, оскільки будинок перебував у власності померлої особи, а спадкоємець на час продажу будинку, який фактично відбувся 20.10.2006 року, ще не оформив своїх спадкових прав на спадковий будинок. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений лише 12.06.2007 року, тобто через 8 місяців після вчинення цієї угоди. Отже, фактична купівля продаж будинку № 15 по вулиці Богдана Хмельницького, що розташований в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, відбулась ще до шлюбу [PERSON] та [PERSON], будинок був особистою приватною власністю [PERSON], оскільки придбаний до шлюбу і за кошти, які належали йому особисто, а факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу свідчить лише про наявність фактичних шлюбних стосунків і не породжує право [PERSON] на майно [PERSON], придбане ним за особисті кошти. Позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. витрат в сумі 5\~606 грн. на поховання [PERSON] [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали, мотивуючи тим, що ця сума не підтверджена належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України. [PERSON] того, 19 лютого 2014 року [PERSON] отримала в Шаргородському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області допомогу на поховання [PERSON] в розмірі 3\~146 грн. 80 коп., на яку законних підстав не мала, оскільки похованням [PERSON] не займалася. На думку [PERSON] та її представника [PERSON] не підлягають задоволенню також вимоги [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. про виділення їй одної другої частини будівельних матеріалів, вкладених у самовільно побудований гараж вартістю 16330,50 грн. та криницю вартістю 10000 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького,15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, оскільки вони не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами. [PERSON] того, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON], допитана в судовому засіданні 04.07.2017 року в якості свідка, суду пояснила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] одружилися у 1977 році. Проживали у гуртожитку в м. Вишневе. Після одруження отримали від міської ради однокімнатну квартиру "малосімейку", проживши у шлюбі 9 років, вони розлучилися, але продовжували проживати разом. В 1988 році народилася вона, через три роки матері виділили двокімнатну квартиру, а однокімнатна квартира рахувалася за батьком. Батьки після розлучення знову свої стосунки не узаконювали, але весь час проживали разом. Батько завжди працював, у вільний час підробляв на ремонті автомобілів. Мама теж працювала. У 2004 році батько, за невідомих їй обставин, познайомився з [PERSON], яка приїхала у м. Вишневе зі своїм меншим сином на заробітки. З часом батько почав пізно приходити додому, періодично залишатися на ніч в малосімейці, а потім взагалі переїхав туди. Квартира на той час пустувала. Згодом [PERSON], яка була на 15 років молодша за батька, перейшла жити зі своїм сином [PERSON] у батькову квартиру. [PERSON] працювала на ринку продавцем, до знайомства з батьком винаймала з сином житло. За час, поки вона проживала з батьком, жодних змін в квартирі на краще не було. Гроші йшли на поточні потреби: тато старався забезпечувати її і допомагати [PERSON] ростити її сина. У 2005 році батько взяв кредит на 2 комп'ютери - для неї та сина [PERSON] На свята він завжди дарував їй цінні речі: телефон, золоті прикраси. Оскільки проживати трьом дорослим людям у квартирі, площею 12 м кв. було некомфортно, батько замурував пожежний вихід піноблоком. Квартира була кутовою, поклавши 3 квадратних метри блоків і встановивши двері, утворився маленький коридорчик приблизно 1 метр в ширину і 3 метри в довжину. Там і проживав син [PERSON] Змінити планування не було можливості, так як дозвіл на загорожу пожежного виходу ніхто не надавав. Восени 2006 року тато продав квартиру у м. Вишневе за 49 тисяч доларів і разом з [PERSON] поїхав на її батьківщину - в с. Слобода-Шаргородська, де відразу придбав будинок за 10 тисяч доларів, до будинку провів газопостачання, каналізацію, водовідведення, супутникове телебачення, купив меблі, побутову техніку, добудував веранду, звів з ракушняку гараж, купив трактор для обробки землі, причеп до автомобіля. Грошей на все вистачало, оскільки з виручених від продажу квартири 49 тисяч доларів було витрачено 15 тисяч доларів на придбаний в салоні автомобіль "Шевроле", 10 тисяч доларів - на купівлю будинку, решта грошей - 24 тисячі доларів була витрачена на вище зазначені речі. \~ \~ \~ \~З батьком вони в основному спілкувалися телефоном, зустрічалися у його сестер та бабусі, життя з [PERSON] у батька не складалося. \~ \~ \~ \~Восени 2012\~року батько\~повідомив їй\~про те,\~що у\~тітки \~[PERSON]\~залишив для\~неї папку\~з документами,\~в якій\~знаходився заповіт\~і всі\~документи,\~які зміг\~знайти в\~будинку.\~Приблизно через\~рік,\~в кінці\~2013\~року,\~попросив приїхати\~і забрати\~з будинку\~побутову техніку,\~повідомив,\~що має\~намір поїхати\~до своєї\~матері на\~декілька тижнів.\~Перед Новим\~роком він\~поїхав на\~батьківщину \~в Хмельницьку\~область,\~де пробув\~до кінця\~січня 2014\~року.\~Повернувся в\~Слободу -Шаргородську\~в лютому\~2014\~року і\~через два\~тижні помер.\~Поховати його\~вирішили на\~батьківщині \~на Хмельниччині.\~Організацію перевезення\~тіла \~батька взяла\~на себе\~[PERSON],\~але з\~умовою,\~що вона\~знаходить транспорт,\~а розраховуються\~з водієм\~родичі.\~Основну частину\~витрат взяла\~на себе\~ батькова\~сестра [PERSON]\~ \~перевезення,\~оплату поминального\~обіду,\~церковні послуги,\~музики,\~катафалку,\~ритуальних товарів\~тощо. Після поховання батька [PERSON] взяла гроші за перевезення гроба з тілом і повернулася додому. Тітка передала їй папку з документами, залишену батьком, в якій був заповіт, копії документів на майно, оригінали документів на побутову техніку, угода про попередню передачу коштів за будинок. Через декілька тижнів, а саме 6 березня 2014 року, вона зі своїм чоловіком приїхала в с. Слобода-Шаргородська з метою зясувати подробиці смерті батька, а також з наміром забрати автомобіль, який по заповіту мав перейти у її власність і оригінали документів на майно для оформлення спадщини. Віддати автомобіль [PERSON] погодилась, проте з приводу документів повідомила, що вони у адвоката, і, що вона не згодна з рішенням батька і готова судитися з нею, якщо вона добровільно не віддасть їй половину майна. Через пів року вона приїхала оформляти спадщину. Документи на автомобіль і причеп отримала в МРЕВ, де чітко було прописано, коли їх було придбано. З будинком виникли проблеми, оскільки документи на нього оформлені вже після одруження, хоча за кошти батька, відразу після продажу квартири у м. Вишневе. Коли забирали автомобіль до них підійшли сусіди, які розповіли, що у батька було багато інструментів, дорогий зарядно-пусковий пристрій, причеп і трактор, але все це зникло. [PERSON] на той час перебувала за кордоном, її сина вдома теж не було. Взимку 2015 року їй стало відомо, що за заявою [PERSON], державним нотаріусом видано останній, як пережившій дружині свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з спірного житлового будинку з господарськими будівлями. Вказане свідоцтво вважає незаконним, просить його скасувати та визнати за нею право власності на спірну частину спадкового майна, як за спадкоємцем за заповітом [PERSON] \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні 27.09.2017 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. позовні вимоги [PERSON] не визнала, зазначила, що будинок в с. Слобода-Шаргородська був куплений, в тому числі і за її кошти, хоча доказів у підтвердження цього вона не має. З [PERSON] вона познайомилась у лютому 2004 року у м. Вишневе на ринку, де працювала продавцем. Певний час вони зустрічалися, а потім [PERSON] запропонував жити разом в його квартирі. На заробітках вона була з сином і винаймала житло, тому погодилася на пропозицію [PERSON] Під час спільного проживання в квартирі вони відремонтували її, облаштували ще одну кімнату. Разом приїздили кілька разів на Шаргородщину, [PERSON] сподобалися ці місця і він захотів продати квартиру у м. Вишневе та купити будинок в с. Слобода - Шаргородська. У м. Вишневому продали квартиру за 49\~000 доларів, за які купили в салоні автомобіль "Нива Шевроле" та за 10\~000 доларів будинок в с. Слобода-Шаргородська. Будинок в селі Слобода - Шаргородська купили в кінці 2006 року. При цьому між нею та [PERSON] була усна домовленість про те, що в купівлю будинку вони вкладають рівні частки: по 5\~000 доларів кожен. Власники будинку попросили гроші наперед, без оформлення договору купівлі - продажу, бо їм були потрібні гроші. Вони погодилися, бо не мали де жити. У сільській раді с. Слобода - Шаргородська передали представнику власника будинку 10 000 доларів. [PERSON] наполіг на тому, щоб вони одружилися для того, щоб вона мала долю у придбаному будинку. 12 червня 2007 року вони офіційно одружилися. Після цього оформили будинок, провели газ, зробили опалення та ремонт. Гроші швидко закінчилися і на будівництво гаражу та криниці вони брали кредит. Однак, довести це вона не може. У 2008 році у [PERSON] виявили онкологічну хворобу, після лікування та опромінювання чоловік почав зловживати спиртними напоями, входив в запої, що призвело до зупинки серця і передчасної смерті. \~ \~ \~ \~За період спільного проживання з [PERSON] вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, загальних накопичених коштів не було, грошей, які заробляв [PERSON], вистачало на прожиття. Вона ж відкладала гроші з метою придбання в подальшому житла. \~ \~ \~ \~З приводу заявленої вимоги щодо стягнення з [PERSON] витрат на поховання [PERSON] в сумі 5606 грн., [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. зауважила, що при розрахунку цієї суми нею не була врахована сума, видана їй Пенсійним фондом на поховання [PERSON] Дійсно вона отримала на поховання від УПФ України у Шаргородському районі Вінницької області 3146,80 грн, але забула за це і не вирахувала цю суму при заявлені вимоги про стягнення витрат на поховання. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог сторони посилалися на показання свідків. На виконання ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року Києво - Святошинським районним судом Київської області допитано свідків сторін - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає у [INFO]. Цю квартиру вона придбала в 2007 році у [PERSON] На момент придбання квартира була в жахливому стані, відремонтована лише ванна кімната, кухня в жирних шпалерах, кімната напівобклеєна шпалерами з дірками на вулицю, на вхідних деревяних дверях був вмонтовиний металевий лист, не було навіть звичайного косметичного ремонту. Вікна в квартирі міняла вона. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] з того часу, як вони почали жити разом. До їхнього відїзду в Шаргородський район перебувала з ними в дружніх стосунках, однак після переїзду вони перестали спілкуватися. [PERSON] та [PERSON] у м. Вишневому жили разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, заробляли та вкладали кошти в ремонт квартири. Ініціатором ремонту була [PERSON], проводили ремонт та перепланування квартири спільними зусиллями та за спільні кошти. У результаті ремонту зробили з малосімейки двокімнатну квартиру, замінили вікна. [PERSON] вживав спиртні напої, у нього були складні відносини з донькою. З приводу продажу квартири у м. Вишневе, свідок показала, що їй відомо, що будинок в Шаргородському районі [PERSON] і [PERSON] придбали разом, пізніше вони узаконили свої стосунки, вона була присутня на їхньому весіллі. Стосовно витрат на поховання [PERSON], їй відомо зі слів знайомих, що жодної матеріальної допомоги з боку родичів [PERSON] не було, [PERSON] поховала [PERSON] за свої кошти, однак підтвердити цього вона не може, оскільки на той час з [PERSON] не спілкувалась. Свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] він познайомився у 1976 році, [PERSON] знає від її народження. З приводу ремонту квартири у м. Вишневе йому відомо, що [PERSON] переобладнав коридор на прихожу кімнату, поклав плитку на кухні, зробив ванну кімнату, однак чи на той час [PERSON] проживав з [PERSON] йому невідомо, оскільки з останньою він взагалі не знайомий. Ремонт в квартирі [PERSON] зробив за особисті кошти, отримані від продажу автомобіля. Стосовно зловживання [PERSON] алкогольними напоями то йому відомо, що [PERSON] вживав алкогольні напої лише на свята, ніколи не був помічений на роботі у стані алкогольного спяніння. [PERSON] був відповідальним механіком, часом підміняв водіїв на роботі. Про продаж квартири у м. Вишневе свідок дізнався після переїзду [PERSON] на Вінниччину. Йому також відомо, зі слів [PERSON], що він продав квартиру за 52\~000 доларів і купив автомобіль "Шевроле" в "Автоцентрі" у м. Вишневе. Похованням [PERSON] займалася його сестра [PERSON], яка проживає у м. Черкаси. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] був її чоловіком. Від Вишневої міської ради, за час роботи у дитячому садку, вона отримала малосімейку "гостинку" по вулиці Жовтнева. Перед народженням доньки [PERSON], вони з [PERSON]І, розлучилися з метою залишити "гостинку" за сім'єю, оскільки підходила черга на отримання нею квартири. Все це відбувалося в період 1986-1988 років. У 1988 році, коли народилася донька, вони разом з [PERSON] проживали [INFO], тому "гостинку" на вулиці Жовтневій закрили. Потім вона отримала від міської ради двокімнатну квартиру і вони перейшли жити туди. Жили добре до появи [PERSON] Особисто з [PERSON] вона не знайома, лише розмовляла з нею один раз по телефону, просила не реєструватися в "гостинці", на що та відповіла, що у неї інші плани. Обставини знайомства [PERSON] та [PERSON] їй невідомі, лише одного разу [PERSON] сказав їй, що хоче здати квартиру в оренду одній жінці, яка працює на ринку, однак вона йому не дозволила. Зі слів [PERSON] їй відомо, що "гостинку" він продав за 52\~000 доларів, після вирахування податків отримав 49 000 доларів. Одразу після цього він купив автомобіль "Шевроле" і будинок в селі на Вінниччині. Стосовно ремонту в "гостинці" їй відомо зі слів [PERSON], що в ванній кімнаті та у туалеті він поклав плитку повністю, а в кухні лише частково, переставив вхідні двері, жодної добудови до квартири він не робив. Всі вказані роботи він здійснив за кошти, отримані за проданий автомобіль та компенсацію заробітної плати за роботу в м. Черкаси. Алкогольними напоями [PERSON] не зловживав, бо щодня був на роботі, у нього не було жодних боргів. За рік до смерті їй телефонувала свекруха і повідомила, що в [PERSON] дуже погані стосунки з [PERSON], він хворів, часто перебував у лікарні. Похованням [PERSON] займалася його сестра з м. Черкаси - [PERSON], яка також встановлювала памятник на могилі брата. [PERSON] лише привезла труну з тілом [PERSON] з Шаргорода до місця поховання. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] суду показав, що він знайомий з [PERSON] з шкільних років. З [PERSON] не знайомий, але йому відомо, що [PERSON] познайомився з [PERSON], коли вона працювала на ринку, приблизно десять років тому. Спочатку вона переїхала до нього жити, потім привезла туди своїх синів, а згодом вони продали квартиру і несподівано для всіх переїхали жити до іншого міста. [PERSON] офіційно працював, і в основному він утримував сімю, сплачував комунальні послуги, допомагав доньці. З приводу проведення ремонту в квартирі у м. Вишневе свідок показав, що там нічого не ремонтували, квартира в якому стані була, в такому ж її і продали. Боргів у [PERSON] не було. Він допомагав доньці, оплачував її навчання в університеті. З приводу продажу квартири по вул. Жовтнева у м. Вишневе, свідок показав, що коли одного разу він прийшов до [PERSON], там вже проживали інші люди, які повідомили, що квартиру продано. Свідку також відомо, що похованням [PERSON] займалась його сестра. Вирішуючи спір суд встановив фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25.06.1977 року (т.2 а.с.152). 06.06.1978 року на ім'я [PERSON], до складу сім'ї якої входили вона та її чоловік - [PERSON], видано ордер № 012395 на право зайняття одної кімнати жилою площею 12 кв.м в окремій квартирі [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Києво Святошинської районної ради народних депутатів Київської області від 15.05.1978 року №250/8 (т.2 а.с.151). У 1986 році [PERSON] та [PERSON] розлучилися. [PERSON] виписалася із квартири № 49 по вул Жовтневій, 21 в м. Вишневе, єдиним квартиронаймачем вказаної квартири залишився [PERSON] Після розлучення подружжя продовжувало проживати разом у двокімнатній квартирі, наданій [PERSON] 22.09.1988 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії У1 БК №372641, виданим 22.10.1988 року відділом ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому (т.1 а.с.58). 31.08.1994 року [PERSON] приватизована квартира номер 49 у будинку № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе Києво Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим керівником органу приватизації 31.08.1994 року за № 66 (т.2 а.с.3-9), яка сім'єю не використовувалась, оскільки [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали у двокімнатній квартирі, наданій [PERSON] Вишневою міською радою Києво Святошинського району Київської області. У лютому 2004 року [PERSON] залишив сім'ю, і з цього часу по жовтень 2006 року проживав однією сім'єю без перебування у шлюбі з [PERSON] у приватизованій ним квартирі [ADDRESS]. 03 жовтня 2006 року [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON] за 49 000 доларів США, що підтверджується договором купівлі продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво Святошинського районного округу [PERSON] за реєстром № 5856 (т.1 а.с.17) і виїхав на постійне місце проживання на батьківщину співмешканки [PERSON] в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. 20 жовтня 2006 року [PERSON], в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області придбав за 10 000 доларів США житловий будинок, який знаходиться по вулиці Богдана Хмельницького, 15. Цього ж дня він розрахувався з представником власника будинку - [PERSON], про що свідчить попередня угода, посвідчена в.о. секретаря виконкому Слободо Шаргородської сільської Ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] 20.10.2006 року за реєстром № 325 (т.1 а.с.18). Нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу спірного будинку не відбулося через відсутність у власника правовстановлюючого документа на будинок, який він отримав 27.04.2007 року. Вказана обставина підтверджується витребуваними від Шаргородської державної нотаріальної контори та оглянутими в судовому засіданні матеріалами по угоді від 27.11.2007 року, в яких наявний правовстановлюючий документ свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району по вул. Богдана Хмельницького,15, видане Шаргородською державною нотаріальною конторою 27.04.2007 року на ім'я [PERSON] та зареєстроване в Могилів Подільському МБТІ 05.09.2007 року за № 397 в книзі №2 (т.2 а.с. 23 25). Починаючи з 20.10.2006 року і по день смерті 06.02.2014 року [PERSON] проживав у вказаному будинку разом із [PERSON] та її сином [PERSON] (т.1 а.с.49). 12.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1 АМ № 140474, виданим виконавчим комітетом Слободо Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 15.11.2013 року (т.1 а.с. 207). 27.11.2007 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 5565 нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку, відповідно до якого [PERSON], яка діє від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького,15 (т.1 а.с. 9 13). Рішенням Слободо Шаргородської сільської ради від 11.12.2008 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по вулиці Б.Хмельницького,15 площею 0,37 га, в тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,12 га для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.21). \~ \~ \~ \~ 14.09.2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений сільським головою Слободо Шаргородської сільської ради Шаргородського району за реєстром № 285, відповідно до якого, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом, заповідав своїй дочці [PERSON] (т.1 а.с. 8, 57,58). 16.02.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 АМ № 284834, виданим ВДРАЦС РС Шаргородського РУЮ 07.03.2014 року (т.1 а.с.7). Згідно повідомлення Шаргородського ОУПФ України у Вінницькій області № 510/0625/02 від 23.09.2016 року допомогу на поховання [PERSON], померлого 16.02.2014 року у розмірі 3146,80 грн. отримала [PERSON], згідно з поданою нею заявою (т.2 а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Із витребуваної судом і оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 115/14 до майна померлого 16.02.2014 року [PERSON] вбачається, що спадкова справа відкрита за заявою [PERSON] від 07.03.2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.44, 55 56). 19.08.2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на легковий автомобіль марки /моделі "Шевроле Нива 212300", реєстраційний номер [NUMBER], який належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РРТ 738535, зареєстрованого Києво Святошинським РЕВ у Київській області (т.1 а.с.79). 19.01.2015 року до Шаргородської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, після смерті її чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.83). Цього ж дня, державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під номером 15, і належить померлому на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 (т.1 а.с.98). 05.02.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на причіп марки/моделі ПР ПВА1, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва серії АВС021511, зареєстрованого МРЕВ УДАІ УМВС м. Вінниці 31.03.2007 року (т.1 а.с.115 117). Цього ж дня державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з одної другої частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під номером 15, і належить померлому [PERSON] на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 (т.1 а.с.118 - 120). При вирішенні даного цивільно правового спору суд застосував наступні норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Стаття 41 Конституції України\~гарантує кожному право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 року у справі "[PERSON] проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК\~ України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії"). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "[PERSON] проти Туреччини")". Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений \~ \~ \~ \~ законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного\~права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.2, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). \~ \~ \~ \~ \~ При\~цьому обставину\~дійсного (реального)\~порушення відповідачами\~прав,\~свобод чи\~інтересів позивача\~(або\~наслідки у\~вигляді збитків\~чи інших\~обмежень)\~має довести\~належними,\~допустимими і\~достовірними доказами\~саме позивач.\~Порушення прав\~позивача має\~існувати на\~момент розгляду\~спору в\~суді.\~В інших\~випадках,\~не дивлячись\~навіть на\~те,\~що порушення\~мало місце\~раніше,\~позов не\~підлягатиме задоволенню,\~оскільки до\~моменту ухвалення\~судового рішення\~обєкт захисту\~буде відсутній. Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року та ст.1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Поняття права власності визначено у \~ст. 316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у\~ст. 317 ЦК України. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Право власності на майно набувається, в тому числі і у порядку спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Згідно\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У\~статті 1233 ЦК України\~зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У силу ч.1 та ч. 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. У даному цивільно правовому спорі позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] наполягали на тому, що спірний житловий будинок по вулиці Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки придбаний \~ \~ \~ \~ за його власні кошти, отже входить до складу спадкової маси в цілому і має належати [PERSON] відповідно до заповіту її батька [PERSON], померлого 16.02.2014 року. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. у зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні вказувала, що будинок в с. Слобода Шаргородська вони з [PERSON] купили за спільні кошти, що під час проживання однією сім'єю з [PERSON] як з чоловіком без шлюбу, в період з лютого 2004 року по жовтень 2006 року в квартирі № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, за спільні кошти зробили з однокімнатної квартири двохкімнатну, відремонтували та переобладнали її, що значно вплинуло на вартість квартири при її продажу, тому вона вважає, що житловий будинок в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області набутий під час спільного проживання з [PERSON] (в жовтні 2006 року), з яким вона на той час не перебувала у зареєстрованому шлюбі є об'єктом їхньої спільної сумісної власності. [PERSON] з цим [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. пояснювала суду, що під час проживання в м. Вишневе вони жили за кошти [PERSON], а свої гроші вона відкладала на придбання житла. [PERSON] того, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. вказувала на іншу правову підставу набуття права власності, посилаючись на те, що спірний житловий будинок, розташований в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького, 15 є спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON], оскільки договір купівлі продажу будинку був нотаріально посвідчений 27 листопада 2007 року, а шлюб з [PERSON] вони зареєстрували 12 червня 2007 року, тобто будинок придбаний під час перебування в шлюбі, а тому частки кожного з них є рівними. У судовому засіданні 27.09.2017 року, під час дачі пояснень [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. вказала, що будинок в селі Слобода Шаргородська був придбаний за кошти від реалізації квартири у м. Вишневе Київської області. Потім запевняла суд, що в купівлю будинку в с. Слобода Шаргородська були вкладені і її особисті грошові кошти, але доказів у підтвердження цього вона не має. Що стосується обєктів самовільного будівництва гаража і криниці, то доказів в підтвердження вартості і кількості будівельних матеріалів, вкладених у будівництво вона не має, у зв'язку з чим вважає за необхідне призначити по справі судово будівельну та товарознавчу експертизу. Аналізуючи вказані позиції сторін та даючи їм правову оцінку, суд виходить з наступного. За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості ( статті 77,78 ЦПК) і це є її процесуальним обовязком ( статті 12, 81 ЦПК). У постановах від 1 липня, 25 листопада, 16 грудня 2015 року, 07 вересня, 12 жовтня 2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~статтю 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму\~статті 60 СК України\~застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. у своїх вимогах поряд із ст.60 СК України, яка регламентує підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, посилається і на ст. 74 СК України, якою визначено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі. Верховний Суд України у справі № 6-135цс13, зазначив, зокрема, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. \~Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~ розяснив, що при застосуванні\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.\~\~ Разом з тим згідно із\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього\~Кодексу.\~ Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За змістом наведених вище норм, правові наслідки як встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК пов'язується виключно з набранням законної сили рішення суду, яким такі факти встановлені. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року у справі № 6-44цс11.\~ Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. [PERSON] того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 337-5266/15-ц та Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12. З'ясовуючи походження коштів на придбання спірного житлового будинку, суд встановив факт, що будинок в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області придбаний за кошти [PERSON], отримані ним від реалізації квартири у м. Вишневе Київської області. Вказаний факт в судовому засіданні визнала сама позивачка за зустрічним позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] того дані обставини підтверджені поясненнями позивача за первісним позовом [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]; свідоцтвом про право власності [PERSON] на квартиру та договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS] Святошинського району Київської області (т.1 а.с.17, т.2 а.с.9), угодою про розрахунок за придбаний будинок по вул. Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області від 21.10.2006 року (т.1 а.с.18), із яких вбачається, що 03.10.2006 року [PERSON] продав за 49 тисяч доларів США належну йому квартиру в м. Вишневе, а вже 23.10.2006 року представнику власника будинку у с. Слобода Шаргородська сплатив 10 тисяч доларів США за будинок. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б., та свідка [PERSON] на те, що проживаючи з [PERSON] як з чоловіком без шлюбу, в період з лютого 2004 року по жовтень 2006 року, в квартирі № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, зробили з однокімнатної квартири двохкімнатну, відремонтували та переобладнали її, що значно вплинуло на вартість квартири при її продажу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки спростовуються договором купівлі продажу квартири, із якого вбачається, що квартира, яку відчужував [PERSON] належала на праві власності лише йому і має загальну площу 22,2 кв.. та складалася з однієї житлової кімнати площею 12,6 кв.м., тобто перебувала в тих розмірах і в тому стані, в якому приватизовувалась [PERSON] у 1994 році (т.2 а.с. 3 10), показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та показаннями самої [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б., яка давала суперечливі пояснення і поряд з наведеними вище стверджувала, що в м. Вишневе вони жили за кошти [PERSON], а свої грошові кошти вона відкладала на купівлю житла. [PERSON] того, суд констатує той факт, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. не ставила питання про визнання квартири № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе спільною сумісною власністю її та [PERSON] з яким вона проживала без шлюбу, у зв'язку з істотним збільшенням вартості квартири завдяки її зусиллям і грошовим вкладенням. У судовому засіданні [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. стверджувала, що на придбання спірного будинку, крім грошових коштів [PERSON], вона вклала і особисті грошові кошти, проте жодних доказів про це суду не пред'явила. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і посилання [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. на те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, мав значні борги, і частина коштів від продажу квартири пішла на їх погашення. Заявляючи про ці обставини в позовній заяві [PERSON] не надала доказів у підтвердження наявності у [PERSON] боргових зобов'язань та обґрунтувань того, яке вони мають значення для вирішення даного цивільно правового спору. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. у зустрічному позові ставила вимогу про встановлення факту спільного проживання як сім'ї - її та [PERSON] до реєстрації шлюбу. Суд вважає цю вимогу доведеною, оскільки вона підтверджується доказами, проаналізованими вище і не заперечується відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], проте вказана вимога правового значення для вирішення даного цивільно правового спору не має, оскільки спільне проживання не є достатнім для віднесення спірного житлового будинку до об'єкта права спільної сумісної власності. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. не надано суду належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог в частині стягнення на її користь з [PERSON], понесених нею витрат на поховання [PERSON] у розмірі 5606 грн. [PERSON] перше судом встановлено, що [PERSON] 19.02.2014 року отримала допомогу на поховання [PERSON] в розмірі 3146,80 грн, що підтверджується довідкою Шаргородського обєднаного УПФ України Вінницької області № 510/0625/02 від 23.09.2016 року (т.2 а.с.10), чого вона не заперечувала і в судовому засіданні, пояснивши при цьому, що в суму 5606 грн. входить отримана нею державна допомога на поховання [PERSON] [PERSON] друге, обґрунтовуючи розмір витрат на поховання позивач за зустрічним позовом посилається на закупочний акт від 17.02.2014 року, виданий приватним підприємцем [PERSON] про те, що в магазині "Пам'ять" прізвище [PERSON] придбано ритуальні речі та вироби на загальну суму 5606 грн. Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування витрат на поховання в сумі, яка після вирахування державної допомоги, отриманої [PERSON] складає 2459,20 грн., суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, виходячи із такого. Відповідно до ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ. Закупочний акт ПП [PERSON] від 17.02.2014 року (т.1 а.с.209) з переліком товарів та ритуальних виробів, із зазначенням їх вартості за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носять лише інформативний характер. Субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг), зобовязані видавати особі, яка отримує чи повертає товар (послугу), розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції (п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"). Вказаний закон зобовязує субєкта господарювання, який проводить розрахункові операції, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну чи інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця. Пункт 11 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що\~під час продажу товару/послуг продавець зобовязаний видати споживачеві розрахунковий документ установленої форми, що засвідчує факт купівлі, із позначкою про дату продажу. Визначення терміну\~"розрахункова операція"\~міститься у ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі [PERSON]). Розрахункова операція це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернений покупцем товар (ненадану послугу), а в разі застосування банківської платіжної картки оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця чи, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Водночас розрахунковим вважається документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція тощо), який підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, і зареєстрований у встановленому порядку касовим апаратом або заповнений вручну (п. 15 ст. 2\~Закону). Отже, закупівельний акт, виданий [PERSON] фізичною особою підприємцем [PERSON], не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження понесених витрат на поховання [PERSON], оскільки діючим законодавством України не передбачено видачу фізичною особою підприємцем закупівельних актів при продажу ним товарів чи наданні послуг. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. також ставила позовну вимогу до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю будівельних матеріалів, вкладених нею та [PERSON] у самовільно побудовані гараж та криницю та виділення їй ? частини цих будівельних матеріалів, разом з тим жодних доказів у підтвердження цієї вимоги суду не надала, а призначену судом за її клопотанням судову комплексну будівельно технічну та товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання визначення кількості і вартості будівельних матеріалів вкладених у самочинне будівництво гаража і криниці, не оплатила, у зв'язку з чим ухвала суду експертною установою залишена без виконання. Суд також зауважує, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому [PERSON] та в свідоцтві про право власності, виданому [PERSON] як самочинне будівництво вказано лише гараж (згідно технічного паспорту 2008 року забудови). Криниця у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Б.Хмельницького,15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області та довідці КП міжрайонне бюро технічної інвентаризації м. Могилів Подільська № 2 від 14.01.2015 року відсутня ( т.1 а.с.91 93). Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів в підтвердження первісних позовних вимог та їх заперечень переконують суд, що видане 19.01.2015 року на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під № 15, і належить померлому на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 є незаконним і підлягає скасуванню, отже, право [PERSON] на отримання у власність майна в порядку спадкування за заповітом, на яке видане вказане свідоцтво порушено і підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, та належали [PERSON], померлому 16.02.2014 року на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] 27.11.2007 року за реєстром № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12. 2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373. Водночас, позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним позовом [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б. не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в силу вимог ст.ст. 77 - 81 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця, відповідно правових підстав для задоволення означених зустрічних позовних вимог у суду не має. Разом з тим, підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.Б до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'ю [PERSON]Б та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року, оскільки вказана позовна вимога підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, перевіреними і оціненими судом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial