Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Підгірці Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними рішень ради та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Мотивуючи вимоги тим, що за результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області прокуратурою Київської області виявлені порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Так встановлено, що рішеннями Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі яких за вищевказаними громадянами зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки. В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3223186801:13:009:0151 на користь [PERSON] . Останнім здійснено її поділ внаслідок чого утворені земельні ділянки з кадастрозим номером 3223186801:13:009:0189 площею 0,2697 га та з кадастровим номером 3223186801:13:009:0190 площею 0,13 га. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 01.10.2015 року відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами 3223186801:13:009:0168 та 3223186801:13:009:0167 на користь [PERSON] , який в свою чергу, на підставі договорів купівлі-продажу від 02.06.2017 року відчужив вказані земельні ділянки на користь [PERSON] . Аналогічно, на користь [PERSON] належні їм земельні ділянки відчужили також і [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 21.12.2018 року спірні земельні ділянки повністю або частково накладаються на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу. Чинне на час прийняття спірних рішень законодавство взагалі не передбачало можливості відведення земельних ділянок водного фонду, зайнятих озерами, водосховищами у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, окрім того земельні ділянки були передані без зміни цільового призначення з земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення. Враховуючи, що у даному випадку землі водного фонду не підлягають передачі у власність, Підгірцівська сільська рада, приймаючи спірне рішення, вийшла за межі наданих їй повноважень, незаконно змінила цільове призначення земельних ділянок, внаслідок чого їх неправомірно відведено в приватну власність громадянами, тому спірні рішення є незаконними та прийняті в порушення вимог ст. ст. 58, 60, 83, Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 6, 85 Водного кодексу України, то вони підлягають визнанню недійсними на підставі ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Отже, територіальна громада села Підгірці Обухівського району Київської області як власник спірного майна делегувала органу місцевого самоврядування повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам її власника, а тому розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може розцінюватися як вираження волі територіальної громади, що відповідно до ст. ст. 387, 388 ЦК України дає підстави для витребування її майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Окрім того, прокурор просив визнати поважними причини пропуску ним строку позовної давності для звернення до суду, оскільки в даному випадку він є самостійним учасником процесу, наділеним усіма правами сторони процесу, а строк позовної давності обчислюється з моменту, коли йому стало відомо про допущені порушення вимог законодавства, а саме з моменту вивчення вищевказаної інформації про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Ухвалою судді від 03.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.11.2019 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк для усунення вказаних недоліків. Ухвалою суду від 14.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31.01.2020 року залишено без розгляду позов у даній справі в частині позовних вимог до [PERSON] . В судовому засіданні прокурор Тарасенко А. С . позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити повністю з підстав наведених в ньому. Представник відповідача Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, Карплюк Л.Г., в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, недоведеність та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених в відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначила що, клопотання прокурора про визнання повноважними причин пропуску позовної давності є також не обґрунтованим та безпідставним, просила застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги заперечив, та повідомив, що він є добросовісним набувачем земельної ділянки. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились. Повідомлялись судом належним чином, про розгляд справи, подали клопотання до суду про розгляд справи у їх відсутність, також про розгляд справи у його відсутність подав законний передставник недієздатної відповідачки [PERSON] . Суд вислухавши прокурора, представника відповідача Карплюк Л.Г. , відповідача [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, прийшов до наступного. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішеннями Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі вищезазначених рішень за вищевказаними громадянами зареєстровано право власності на наступні земельні ділянки: площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0165 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0167 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0164 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0160 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0158 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0155 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0161 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0168 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0163 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0159 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0157 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0153 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,1439 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0154 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; площею 0,4500 га з кадастровим номером 3223186801:13:009:0151 для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] . В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3223186801:13:009:0151 на користь [PERSON] .. Останнім здійснено її поділ внаслідок чого утворені земельні ділянки з кадастрозим номером 3223186801:13:009:0189 площею 0,2697 га та з кадастровим номером 3223186801:13:009:0190 площею 0,13 га. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 01.10.2015 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами 3223186801:13:009:0168 та 3223186801:13:009:0167 на користь [PERSON] , який в свою чергу, на підставі договорів купівлі-продажу від 02.06.2017 відчужив вказані земельні ділянки на користь [PERSON] .. Аналогічно, на користь [PERSON] належні їм земельні ділянки відчужили також і [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із наданої в листі Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" від 21.12.2018 року за № 01-01/276 інформації, на запит прокуратури Київської області від 20.12.2018 року та направленого з листом викопіювання з топографічних матеріалів, а саме космічної зйомки станом місцевості на 2014 та 2017 роки спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223186801:13:009:0165, 3223186801:13:009:0167, 3223186801:13:009:0164, 3223186801:13:009:0160, 3223186801:13: 009:0158, 3223186801:13: 009: 0155, 3223186801:13:009:0161, 3223186801:13: 009:0168, 3223186801:13: 009: 0163, 3223186801:13:009:0159, 3223186801:13: 009:0157, 3223186801:13: 009: 0153, 3223186801:13:009:0154, 3223186801:13: 009:0189, 3223186801:13: 009:0190 повністю або частково накладається на землі водного фонду на території Києво-Святошинського району Київської області. Крім того відповідно до інформації з Єдиноо державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Київське державне підприємство геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" з 01.10.2018 року перебуває у стані припинення. Відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 7 вказаної статті органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно процедури, визначеної вищевказаними нормами права, до Підгірцівської сільської ради звернулися громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з відповідними заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Рішеннями Підгірцівської сільської ради від 06.03.2013 року надано дозвіл зазначеним громадянам, відповідачам по справі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Вищевказані рішення про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність є чинними та прокурором не оскаржуються. На виконання даних рішень ТОВ «Геоземінвест» розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України вказані проекти землеустрою погоджено з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин - у 2014 році Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області, та надано висновок Обухівським міськрайонним управлінням водного господарства про нявні обмеження на використання земельних ділянок, відповідно до якого вказані земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду, що свідчить про їх відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Так, 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/137 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/131 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/138 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/142 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/124 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1000 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/141 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/134 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/132 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/143 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/125 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/126 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/136 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 19.02.2014 року Управлінням Держземагентства в Обухівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області надано висновок вих. № 3-27/139 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03), площею 0,1439 га, що розташована на території с. Підгірці в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Складені відповідно до вимог чинного законодавства, погоджені з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин проекти землеустрою були передані на затвердження Підгірцівської сільської ради, яка відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України прийняла ряд рішень, законність яких оспорюються прокурором, а саме: рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 та на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району від 27.02.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1439 га на території с. Підгірці, в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області»; Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Принцип законності є одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні, визначених статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Частинами першою та третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування визначається Конституцією, цим та іншими законами, які не суперечать положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбаченіКонституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 10 та частини 10 статті 59 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції або законам України визначаються незаконними в судовому порядку. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно із ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочність щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Пунктом 34 частини першої статті 26 згаданого Закону визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Таким чином, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами, що належать територіальній громаді, зокрема, і земель здійснює орган місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ч. 2 даної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, в тому числі, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті:а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Згідно зі ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. За правилами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно із ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних рішень) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Частиною 5 вказаної статті визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Згідно ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних рішень) підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відповідно до ч. 7 вказаної статті органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Як вбачається з інформації, наданої в листі Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 20.01.2014 року № 02-10 голові Підгірцівської сільської ради [PERSON] спірні земельні ділянки площею 4,3325 га до земель водного фонду не відносяться, так як в 2001 році проведена інвентаризація меліорованих земель і за матеріалами інвентаризації згідно чинного законодавства осушувальна система була списана, а землі переведені в не меліоровані угіддя. Окрім того, відповідно до звітів про якісну характеристику грунтового покрову земельної ділянки лабораторії грунтових обстежень ДП «Київський інститут землеустрою», які наявні в матеріалах справи в наданих проектах землеустрою, в результаті проведення робіт з грунтового обстеження встановлено, що грунтовий покров ділянок представлений торфовищами глибокими, сильно розкладеними неосушеними (шифр агрогрупи 152), які сформувалися в умовах постійного надмірного зволоження за рахунок атмосферних опадів, періодичного заливання поверхневими водами заплави р. Стугна та близького залягання до поверхні підґрунтових вод. Тобто обгрунтування позовних вимог про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду з посиланням прокурора на інформацію надану в листі Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" від 21.12.2018 року за № 01-01/276 щодо повного або частково накладання спірних земельних на землі водного фонду, яке перебуває у стані припинення, спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Так з інформації наданою в листі Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 20.01.2014 року № 02-10 голові Підгірцівської сільської ради [PERSON] , в звітах про якісну характеристику грунтового покрову спірних земельних ділянок наданим ДП «Київський Інститут землеустрою» (Лабораторія грунтових обстежень) від 08.02.2014 року, висновках Управління Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області щодо погодження проектів землеустрою відповідачів, вбачається, що спірні земельні ділянки намічені для відведення, рахуються як землі не надані у власність або постійне користування в межах населеного пункту сільськогосподарські землі - сіножаті та знаходяться в селі Підгірці на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, а в листі Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" від 21.12.2018 року за № 01-01/276ю зазначено інформацію про часткове або повне накладення земельних ділянок на землі водного фонду, які знаходяться на території Києво-Святошинського району Київської області. Отже з огляду на встановлені судом обставини та аналізу вищезазначених правових нори, приймаючи спірні рішення Підгірцівська сільська рада не виходила за межі наданих їй повноважень, не змінювала цільового призначення земельних ділянок, як про це зазначає в позові прокурор, адже спірні земельні ділянки до земель водного фонду не відносилися, мали цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, відтак змінювати їх цільове призначення не було необхідності. Стаття 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не містить вимоги щодо обов`язкової державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, тому в цій частині також відсутні будь-які порушення з боку Підгірцівської сільської ради. Тобто доказів на підтвердження того, що на час прийняття оскаржуваних прокурором рішень, земельні ділянки, які були надані громадянам належали до земель водного фонду суду надано не було і позиція прокурора про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду не доведена. Відсутність належного правовового обґрунтування позову та ненадання прокурором переконливих доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, які покладені в основу позовних вимог, на думку суду, унеможливлюють задоволення позову, оскільки достатність підстав для позбавлення охоронюваного законом конституційного права власності судом не встановлено. Згідно ст.ст.2,4,5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що на момент прийняття оскаржуваних рішень, земельні ділянки, які були передані громадянам, відносилися до земель водного фонду, а тому оскаржувані рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області було прийнято у межах повноважень, на підставі документів наданих відповідними установами у межах своєї компетенції і доводи прокурора про те, що здійснення Підгірцівською сільською радою дій щодо розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, є безпідставними. Що стосується позовної вимоги про витребування на користь територіальної громади с. Підгірці Обухівського району Київської області з незаконного володіння відповідача [PERSON] земельних ділянок, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «Належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З матеріалів справи вбачається, що первісне безоплатне відчуження майна здійснено державою шляхом прийняття рішень органом місцевого самоврядування, тобто внаслідок реалізації волі органу, що представляє інтереси територіальної громади на розпорядження землями, що є її власністю. В подальшому майно набуто у власність за відплатними правочинами у особ, які мали право на його відчуження, про що свідчить нотаріальний порядок укладання правочинів та їх визнання державними органами, про що свідчить державна реєстрація цих правочинів. За таких обставин, позбавлення відповідача [PERSON] права власності на земельні ділянки, на думку суду, буде мати ознаки непропорційного втручання держави в його право власності, оскільки він набув права власності у відповідності до вимог закону. Крім того, слід врахувати, що відповідач [PERSON] набув права власності на земельні ділянки у встановлений законом спосіб, шляхом укладання правочинів, які визнані держаними органами, а тому є належни набувачем. Таким чином, суд вважає, що в задоволені позову Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах територіальної громади Підгірцівської сільської ради про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, слід відмовити. За змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами та наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про захист своїх порушених прав. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки у приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, з огляду на положення ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурором доведено наявність правових підстав на представництво інтересів територіальної громади Підгірцівської сільської ради в даній справі. Щодо заяв представника відповідача та відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає необґрунтованими доводи прокурора в позовній заяві, що строки позовної давності звернення до суду з даним позовом, передбачені ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України, пропущено з поважних причин, оскільки позивач, як контролюючий орган, набуває та здійснює свої права і обов`язки через свої органи, то його обізнаність про порушення прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, відповідно до їх повноважень, а в матеріалах справи наявний висновок Управління Держземагенства у Обухівському районі головного управління земельних ресурсів у Київській області Державного земельного агентства України про наявні обмеження та обтяження при використанні спірних земельних ділянок . Відповідно до абз. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини, які виникли між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що задоволення позову прокурора суперечитиме висновкам ЄСПЛ і становитиме непропорційне втручання в право відповідачів у даній справі на мирне володіння майном, а також у звязку з тим, що прокурором не доведено яким чином, які саме та чиї інтереси, за захистом яких прокурор звернувся до суду, зачіпають (порушують) оспорювані рішення, а отже суд вважає, що права, за захистом яких звернувся прокурор не були порушені, у звязку з чим суд не застосовує до даних правовідносин строк позовної давності та відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, та недоведеності. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували знаходження на земельних ділянках, які є предметом спірних рішень, будь-яких водних об`єктів, визначених положеннями Земельного кодексу України та Водного кодексу України та зареєстрованих у встановленому порядку, і відповідно належність земельних ділянок, які є предметом спірних рішень, до земель водного фонду, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed