Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У зв`язку з тим, що позивач засуджений на підставі вироку Маневицького районного суду Волинської області від 08 травня 2012 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.126, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі і відбуває покарання у Городищенській виправній колонії (№ 96), з 01 січня 2015 року по 14 грудня 2017 року (дата подання позовної заяви до суду) його залучали до виконання робіт з господарського обслуговування благоустрою установи та підтримання порядку в місцях проживання засуджених в якості старшого днювального відділення СПС № 4, проте за цю працю йому не було нараховано та виплачено заробітної плати, а також не було нараховано та сплачено податків та єдиного соціального внеску до органу доходів і зборів, позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 01 січня 2015 року по 14 грудня 2017 року, а також нарахувати та сплатити відповідні податки та єдиний соціальний внесок до органу доходів і зборів. В ході розгляду справи, позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що у зв`язку з тим, що він продовжував виконувати роботи з господарського обслуговування благоустрою установи та підтримання порядку в місцях проживання засуджених в якості старшого днювального відділення СПС № 4 у "Городищенській виправній колонії (№ 96)", він просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за довший період, а саме: з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року, а також нарахувати та сплатити відповідні податки та єдиний соціальний внесок до органу доходів і зборів. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представником позивача, адвокатом Негреєм О.М., в ході розгляду справи було подано відповідь на відзив, в якій він зазначив про наявність наказу начальника установи виконання покарань про призначення засудженого [PERSON] старшим днювальним, що варто розцінювати як оформлення належним чином трудових відносин між позивачем та установою. Також він вказав про протиправність прийняття рішення в односторонньому порядку ДУ "Городищенською виправною колонією (№ 96)" про відмову в оплаті праці засудженому [PERSON] , що порушує статтю 22 Закону України "Про оплату праці". Крім того, позивач залучався до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених на постійній основі, а не в порядку черговості, в неробочий час і не більше двох годин на день. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Негрей О.М., підтримав позовні вимоги та аргументи, з мотивів викладених у відповіді на відзив, пояснив, що засуджений працює на посаді старшого днювального відділення СПС № 4 у "Городищенській виправній колонії (№ 96)". Ним було зроблено запит до Міністерства юстиції України, на який надійшла відповідь, про те, що всі роботи, до яких залучались засуджені - оплачувані. Також він зазначив, що при залучені засуджених до вищевказаних господарських робіт видається відповідний наказ і така робота просто повинна оплачуватись. Його довіритель, у зв`язку з несплатою установою єдиного соціального внеску до органу доходів і зборів також буде позбавлений в перспективі права на пенсію. Враховуючи вищевикладене, просить позов задоволити повністю. Представник відповідача Дмитрук І.М. подала відзив на цивільний позов, в якому вона зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" може укладати трудові договори із засудженими тільки за наявними вакантними посадами згідно штатного розпису, який складений та затверджений в межах бюджетного фінансування на засадах самоокупності, відповідно - основним фінансовим документом установи є кошторис. Як бюджетна неприбуткова установа, відповідач не забезпечений коштами на оплату праці засуджених. Також у відзиві вона наголосила на тому, що відповідно до ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені можуть залучатись без оплати праці до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. Оскільки позивач [PERSON] залучений до виконання робіт з господарського обслуговування, благоустрою установи виконання покарань, поліпшення житлово-побутових умов та підтримання порядку в місцях проживання засуджених без оплати за працю, між позивачем та установою строковий трудовий договір не укладався, а тому немає підстав загальнообов`язкового державного соціального страхування та виплати заробітної плати, відповідно підстав для нарахування заробітної плати позивачу немає. Позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що позивач [PERSON] мав би бути направлений для виконання роботи з господарського обслуговування до колонії максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засудженого, тобто, оформлення трудових відносин має відбуватися відповідно до вимог чинного законодавства, однак для цього повинні бути забезпечені фінансові умови, відповідно до наказів Державної пенітенціарної служби України (до 2017 року) та Міністерства юстиції України (з 2017 року) щодо затвердження структури та штату державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" чисельність засуджених у штаті даної установи не передбачалась, а тому в кошторисах на утримання установи впродовж багатьох років видатки на заробітну плату засудженим відсутні. Також, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, а отже - між позивачем та відповідачем не було оформлено трудових відносин належним чином. З огляду на вищевикладене, відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представником відповідача - Дмитрук І .М. позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні повністю. Пояснила, що [PERSON] залучений до виконання робіт з господарського обслуговування, благоустрою установи виконання покарань, поліпшення житлово-побутових умов та підтримання порядку в місцях проживання засуджених не більше як дві години на день без оплати за працю, між позивачем та установою строковий трудовий договір не укладався, що є підставою загальнообов`язкового державного соціального страхування та виплати заробітної плати, то підстав для нарахування заробітної плати позивачу немає. Крім того, вивід засуджених на оплачувані роботи здійснюється відповідно до затвердженого Наказом МЮУ № 26/5 від 03 січня 2013 року "Про затвердження Порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно-корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України", де пунктом 3.1. передбачено рознарядки на вивід на роботу, також пунктом 2.4.1. передбачено ведення табелів обліку робочого часу. Як бюджетна неприбуткова установа, відповідач не забезпечений коштами на оплату праці засуджених, не може бути роботодавцем, коштів немає і на спеціальному фонді ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)". Просить в позові відмовити. Представник відповідача Анікін М.Ю. в судовому засіданні зазначив, що згідно вищезгаданого Порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно-корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України, ведення табелів обліку робочого часу здійснюється при виведенні засуджених на виробниче підприємство, за межі виправної колонії, натомість [PERSON] на промзону не виводився, залучався до праці в межах ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" для робіт, що чітко передбачені ч.5 ст.118 КВК України. Також він пояснив, що посади "старшого днювального" в штатному розписі державної установи немає. Вважає позов безпідставним і просить відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] , засуджений на підставі вироку Маневицького районного суду Волинської області від 08 травня 2012 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.126, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі і відбуває покарання у Городищенській виправній колонії (№ 96) і з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року його залучали до виконання робіт з господарського обслуговування благоустрою установи та підтримання порядку в місцях проживання засуджених в якості старшого днювального відділення СПС № 4. Згідно листа № 30/03/2428 від 04 липня 2017 року, виданого начальником ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" Луцуком Ю. Ю. , [PERSON] у період з 01 січня 2015 року по 04 липня 2017 року залучений до виконання робіт з господарського обслуговування, благоустрою установи та підтримання порядку в місцях проживання засуджених, старшим днювальним відділення СПС № 4, згідно з вимогами ч.5 ст.118 КВК України - без оплати праці. Згідно довідки з Рівненського об`єднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області від 16 червня 2017 року, наданої на запит представника позивача, інформація про застраховану особу [PERSON] за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2017 року в системі облікових карток відсутня. Листом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2017 року № 147/25983-0-33-17/27 роз`яснено, що праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними КВК України. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або іншої форми власності підприємствах за строковим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Згідної витягу з наказу № 1 "Про працевлаштування засуджених" від 03 січня 2017 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що засуджений [PERSON] у відділенні соціально-психологічної служби № 4 залучений до виконання робіт з господарського обслуговування, благоустрою установи виконання покарань, поліпшення житлово-побутових умов та підтримання порядку в місцях проживання засуджених в якості старшого днювального відділення згідно вимог ч.5 ст.118 КВК України. Як вбачається з довідки ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" від 21 січня 2019 року, копія якої долучена до матеріалів справи, засуджений [PERSON] в період 2015-2018 років не залучався до виробничої діяльності та суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно і не було підстав для нарахування йому заробітної плати. У ч.2 ст.89 КВК України вказано, що залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених. Відповідно до ч.5 ст.118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день. Згідно ч.1 ст.122 КВК України, засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що порушення прав позивача відсутнє, його позовні вимоги є безпідставними, оскільки він залучався до виконання робіт з господарського обслуговування, благоустрою установи виконання покарань, поліпшення житлово-побутових умов та підтримання порядку в місцях проживання засуджених в якості старшого днювального згідно вимог ч.5 ст.118 КВК України, тобто, без оплати праці. Це підтверджується наявними належними та допустимими доказами, які долучені до матеріалів справи. Доводи сторони позивача, що [PERSON] , як засуджений за свою роботу повинен отримувати заробітну плату і відповідач зобов`язаний перерахувати податки, які утримуються і нараховуються на таку заробітну плату, оцінюються судом критично, оскільки засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або іншої форми власності підприємствах за строковим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції, проте позивач на промзону не виводився, залучався до праці в межах ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" для робіт, що чітко передбачені ч.5 ст.118 КВК України. Також судом береться до уваги те, що при затвердженні структури та штату державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" чисельність засуджених у штаті даної установи не передбачалась, а тому в кошторисах на утримання установи впродовж багатьох років видатки на заробітну плату засудженим відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є безпідставною, а тому у задоволенні позовних вимог йому слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed