Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі позивач), через свого представника, звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач), з вимогою: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.06.2019 у розмірі 34190,34 грн, що складається: 24955,86 грн - заборгованість за кредитом; 9234,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 - заборгованість за штрафами. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 03.06.2019 відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, відповідач належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушивши умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 06.09.2021 за відповідачем по укладеному з АТ "Акцент-Банк" кредитному договору № б/н від 03.06.2019 наявна заборгованість на загальну суму в розмірі 34190,34 грн, що складається: 24955,86 грн - заборгованість за кредитом; 9234,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 - заборгованість за штрафами. До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 03.06.2019 відповідачем не погашена. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 25.10.2021 призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку № б/н від 03.06.2019, відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку виявила бажання оформити на своє ім`я кредит, однак у ній не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, тим самим не визначено відповідний кредитний ліміт. Разом з тим, у наданій ксерокопії паспорту споживчого кредиту, серед ідентифікуючих даних споживача, зазначено лише аналогічні з відповідачем прізвище та ініціали, інші дані відсутні. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач станом на 06.09.2021 за відповідачем по укладеному з АТ "Акцент-Банк" кредитному договору № б/н від 03.06.2019 наявна заборгованість на загальну суму в розмірі 34190,34 грн, що складається: 24955,86 грн - заборгованість за кредитом; 9234,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 - заборгованість за штрафами. Разом з тим, судом встановлено, що згідно із Статутом АТ "АКЦЕНТ - БАНК" рішенням Загальних зборів учасників від 25.04.2018 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство "АКЦЕНТ - БАНК", який є правонаступником ПАТ "АКЦЕНТ - БАНК". Суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд відхиляє подану представником позивача копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку № б/н від 03.06.2019 як неналежний доказ, оскільки вона не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Отже підстав вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею такої анкети-заяви відсутні, що не підтверджує інформацію щодо предмета доказування заявленої вимоги. Суд відхиляє подану представником позивача копію паспорту споживчого кредиту як неналежний доказ, оскільки у паспорті споживчого кредиту, серед ідентифікуючих даних споживача, зазначено лише аналогічні з відповідачем прізвище ініціали, інші дані відсутні. З огляду на що ксерокопія паспорту споживчого кредиту не може визнаватись належним та достовірним доказом у справі. Надана таблиця розрахунку боргу за договором не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом. Такий розрахунок також не може бути доказом існуючої заборгованості та порушення зобов`язань, оскільки створений безпосередньо позивачем. Зрештою, наданий представником позивача розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору на умовах вказаних у позовній заяві. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Зазначене дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 (в редакції, чинній на час формування виписки наданої позивачем) форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Однак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) нібито укладеного з відповідачем у матеріалах справи немає. Представник позивача не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, отож не доведено, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). Також, роздруківка із сайту позивача https://a-bank.com.ua/green/tariffs, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 (провадження № 61-8915св19). Зважаючи на викладене, суд позбавлений можливості перевірити нараховані суми боргу відповідачу, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Документи, які додано до матеріалів справи взагалі не містять доказів, які б підтверджували можливість позичальнику мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в системі. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, а тому вони задоволенню не підлягають, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed