Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

09.02.2016 (дата згідно з штемпелем на конверті) до суду поштою надійшов даний позов, в якому представник позивача просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» сплачені [PERSON] грошові кошти в сумі 131000 грн. 50% вартості предмета лізингу, та 26200 грн. комісії за організацію за договором фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014, та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» завдану [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Свій позов представник позивача мотивує тим, що 17.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01/14-00052, предметом якого є трактор МТЗ-892.2 «Беларус». Предмет повинен був бути переданим позивачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Позивачем були виконані всі умови договору, при цьому предмет лізингу йому не переданий по даний час. До того ж листом від 05.11.2015 відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання в односторонньому порядку договору фінансового лізингу №01/14-00052 оскільки позивачем порушено умови цивільно-правової угоди, а саме несплати авансового платежу у встановлений угодою строк. Даний договір містить несправедливі умови договору, а також враховуючи недодержання відповідачем в момент укладення договору обовязкових умов щодо нотаріального посвідчення та щодо ліцензування діяльності, такий договір підлягає до визнання в судовому порядку недійсним, а сплачені позивачем кошти в сумі 131000 грн. та 26200 грн. підлягають поверненню. До того ж своїми діями відповідач завдав позивачеві значної моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50000 грн. Тому представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з договором фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014 ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 86 від 27.05.2014 та [PERSON] уклали даний договір фінансового лізингу і погодили його умови. Предметом договору є трактор МТЗ-892.2 «Беларус». Вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною. (а.с.10-19). Відповідно до п. 1.7 даного договору предмет передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Це ж положення дублюється в п.4.1. даного договору. Згідно з п. 1.4 даного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог монтажу, тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Відповідно до п.10.11 даного договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Згідно з п.8.2.1 даного договору перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди лізинодавця за організаційні заходи. Згідно з п.8.2.3 даного договору другий лізинговий платіж складається з відшкодування частини вартості предмета лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу, сплати комісії (маржі) за супроводження договору Відповідно до п. 8.17 даного договору у разі зміни розміру лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 діб з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Згідно з додатком №1 до договору фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014 вартість предмета лізингу трактора МТЗ-892.2 Беларус становить 262000 грн. Відсоток платежів становить 50%, сума виплат 131000 грн., щорічний платіж 10916,67 грн., комісія за організацію(10%) 26200 грн., комісія за передачу (3%) 7860 грн. Згідно з листом ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» №889 від 27.10.2014 усі поточні авансові та лізингові платежі за договором фінансового лізингу сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-те число поточного місяця, що вказується в додатках №1 та №2 за наступними реквізитами: АТ «[PERSON] Аваль», р/р 26006379153, МФО 38085 Відповідно до платіжного документу [PERSON] здійснив платіж згідно з договором №01/14-00052 від 17.10.2014, загальною сумою 26200 грн., отримувач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», код отримувача 38104479, банк отримувача АТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805, № рахунку 26006379153 (а.с.9). Згідно з квитанцією №к12/Н/128 від 17.10.2014 [PERSON] здійснив платіж за сільськогосподарську техніку згідно з договором № №01/14-00052 від 17.10.2014, загальною сумою 26200 грн., отримувач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», код отримувача 38104479, банк отримувача АТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805. Згідно з квитанцією № к12/Н/128 від 17.10.2014 [PERSON] здійснив платіж комісію за обробку платежів населення, загальною сумою 131,00 грн., отримувач відділення ПАТ КБ «Надра» Черкаське РУ, код отримувача 20025456, банк отримувача відділення ПАТ КБ «Надра» Черкаське РУ, код банку отримувача 380764 (а.с.9). 23.10.2014 позивачем було сплачено 131000,00 грн. авансу згідно договору №01/14-00052 від 17.10.2014, що підтверджується квитанцією №677688351 від 23.10.2014 отримувач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», код отримувача 38104479, банк отримувача АТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805 (а.с.82). Відповідно до листа ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» №52 від 05.11.2015 [PERSON] було повідомлено, що лізингодавець розриває з ним договір фінансового лізингу №01/14-50052 від 15.10.2014 в односторонньому порядку, оскільки на рахунок лізингодавця [PERSON] не було сплачено авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмету лізингу, передбаченого додатком 1 до договору (а.с.21). Згідно з листами [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» від 09.12.2015 та 25.12.2015 враховуючи, що ним в повному обсязі було проведено оплату авансового платежу, [PERSON] просить лізингодавця повернути йому сплачені кошти в сумі 131000 грн., внесених на рахунок лізингодавця як авансовий платіж за предмет лізингу (а.с.22, 25). Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, лист від [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», поданого 25.12.2015, дане поштове відправлення було вручено 30.12.2015 уповноваженому Бабичу (а.с.24). Відповідно до листа [PERSON] до Головного управління національної поліції в м. Київ від 09.12.2015 [PERSON] просить відкрити кримінальне провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України відносно винних осіб ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та визнати його потерпілим (а.с.26). Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних і кримінальних справах 16.12.2016 року ухвалив постанову у справі №6-2766цс15, предметом якої був спір про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, і зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з п.1 глави 10 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 22.12.2012 за № 282/20595 при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів тощо на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи. П 3 цієї ж глави передбачено, що вчинення посвідчувальних написів та видача свідоцтв здійснюються нотаріусом за формами відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за №1318/18613. Відповідно до ч. 1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що наявні всі підстави для визнання договору фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним та стягнення коштів в сумі 131000,00 грн. авансового платежу, 26200,00 грн. комісії за організацію за договором фінансового лізингу №01/14-00052 від 17.10.2014. Частиною 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначив позивач йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тривалих періодах пригніченого стану, постійних переживаннях та хвилюванні, погіршенні стосунків в сімї. Так як завдання матеріальної шкоди діями відповідача в суді\~встановлено, то\~є підстави для стягнення також моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує її глибину, тривалість страждань, які є до цього часу, розмір моральної шкоди, визначений самим позивачем, розмір завданої матеріальної шкоди, та з урахуванням розумності і справедливості суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню\~\~в розмірі\~\~5000,00 грн. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 267,24 грн., а також 137,80 грн. на користь позивача. На підставі ст.ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ст.ст.4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 23, 215, 220, 227, 628, 799, 806, 808, 1167 ЦК України,

Outcome: partial