Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, до Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна від арешту, в якій просить: зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що був накладений Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області в рамках виконавчого провадження № 43791423. Позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що оскільки арешт належного йому майна пов`язаний з виконавчим провадженням про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , він вважає за доцільне залучити зазначену особу в якості третьої особи у справі. Свої позовні вимоги, з урахуванням уточнених, обґрунтовує тим, що на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, починаючи з 03.06.2013 р. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі виконавчого листа № 638/20069/13-ц від 16.06.2014 р. державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції Колесниковим Р.В. 23.06.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП № 43791423. 30.07.2014 р. постановою державного виконавця Колесникова Р.В. для забезпечення реального виконання зазначеного рішення суду накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми боргу по сплаті аліментів станом на 01.07.2014 р в розмірі 9278,75 грн. Крім того, 30.07.2014 р. постановою державного виконавця Колесникова Р.В., також, для забезпечення реального виконання зазначеного рішення суду накладено арешт на кошти [PERSON] , а саме: у фінансовій установі ХОД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» м. Харків, код установи 350589, рахунок № [NUMBER] , код валюти 980. Позивач зазначає, що за час, що минув після зазначених виконавчих дій, він регулярно сплачував стягувачу аліменти, що вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті ним аліментів від 22.11.2018 р. На даний час заборгованості не має, наявна переплата коштів. Позивач зазначає, що згідно п.7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення не може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. З огляду на вищезазначену норму закону позивач у грудні 2018 року звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту майна. 18.12.2018 р. державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесена постанова про зняття арешту з коштів. Стосовно іншого майна, яким є квартира [ADDRESS] , заява позивача залишена без задоволення, надіслана відповідь, в якій відповідач посилається на відсутність іншого способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів, хоча позивачем була надана державному виконавцю довідку з Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області в якій зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та наведені відомості про його доходи. Позивач вважає, що наявні умови для забезпечення реального виконання рішення суду, а існування арешту нерухомого майна порушує його права як власника, у зв`язку із чим просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно - належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , що накладений Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області в рамках виконавчого провадження № 43791423, номер запису обтяження: 25433344 та виключити запис про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відзиву, клопотань, заперечень по справі до суду не надавала. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, починаючи з 03.06.2013 р. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист № 638/20069/13-ц від 16.06.2014 р. Державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції Колесниковим Р.В. 23.06.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП № 43791423 на підставі виконавчого листа № 638/20069/13-ц від 16.06.2014 р. 30.07.2014 р. постановою державного виконавця Колесникова Р.В. для забезпечення реального виконання зазначеного рішення суду накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми боргу по сплаті аліментів станом на 01.07.2014 р в розмірі 9278,75 грн. 30.07.2014 р. постановою державного виконавця Колесникова Р.В., також, для забезпечення реального виконання зазначеного рішення суду накладено арешт на кошти [PERSON] , а саме: у фінансовій установі ХОД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» м. Харків, код установи 350589, рахунок № [NUMBER] , код валюти 980. 03.12.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту нерухомого майна та коштів. 18.12.2018 р. державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесена постанова про зняття арешту з коштів боржника, оголошений постановою №43791423 від 30.07.2014 на грошові кошти, які зберігаються на рахунках у: ХОД АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 350589; в межах суми 9278,75 грн.; відповідно п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника У відповіді [PERSON] від 18.12.2018 р. Вих.№50653 14.10-39 Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області повідомив, що арешт з майна боржника, не було знято у зв`язку з відсутністю іншої способу забезпечення виконання рішення суду, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів і утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, починаючи 03.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В матеріалах справи міститься довідка № 2071/ФОП/20-30-13-11 від 26.10.2018 року видана Центральною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області Фізичній особі-підприємцю [PERSON] номер ДРФО [NUMBER] , про те, що він з 01.01.2013 р. по 30.06.2018 р. здійснював підприємницьку діяльність на спрощений системі оподаткування із зазначенням сум отриманих доходів за вказаний період. Згідно із Розрахунком заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 16.09.2019 року (копія міститься у матеріалах справи), що складена державним виконавцем Нагорним Р.О. Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області станом на серпень 2019 року за [PERSON] зареєстрована переплата по сплаті аліментів у сумі 2109,47 грн. Зі всього вищезазначеного можна зробити висновок, що позивач не має заборгованості по сплаті аліментів за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, починаючи з 03.06.2013 р. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не заперечується та підтверджується Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. З огляду на це, суд вважає, що позиція Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про неможливість зняття арешту з майна боржника, у зв`язку з відсутністю іншої способу забезпечення виконання рішення суду є необґрунтованою та передчасною. Із приписів частин 1 і 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частина 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч. 4, 5 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Із приписів с. 1 ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач достатніми та належними доказами довів законність та обґрунтованість заявлених вимог. Враховуючи вищевикладені норми законодавства України, а також те, що відповідачем не було подано відзив, суд приходить до висновку, що накладений державним виконавцем арешт та заборона на відчуження квартири [ADDRESS] , порушують права [PERSON] , а за таких підстав підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved