Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ( далі по тексту - ПАТ «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненської філії, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, директора ПАТ "Укртелеком", Курмаз Юрій\~ Павлович, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом №579-к від 23.12.16 року був звільнений з роботи за п. 1 ч.І ст. 40 КЗпП. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року, яке вступило в закону силу 06.07.17 року вказаний вище наказ було визнано незаконним та скасовано, а його поновлено на роботі. В цей же день він звернувся до роботодавця по питанню поновлення на роботі, однак в цей день поновлений не був, а було запропоновано звернутись на наступний день, тобто, 07.07.17 року. Він подав відповідне клопотання до ПАТ »Укртелеком» з проханням видати відповідний наказ та оплатити час вимушеного прогулу. 07.07.17 року був виданий наказ на його поновлення, однак вимушений прогул не оплачений. Ввважає, що у зв'язку з тим, що наказ № 579 від 23.12.2016 року Рівненської філії Публічного акціонерного товариства"Укртелеком" про його звільнення визнано незаконним та скасовано судом, рішення суду вступило в силу 06.07.17 року, тому у ПАТ «Укртелеком» виник обов'язок оплатити час вимушеного прогулу. Просить суд, поновити строк звернення до суду за позовними вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки вважає, що до суду звернувся 12.07.2017 року, після набрання рішенням по поновлення на роботі законної сили ( 06.07.2017 року), а тому строк є таким, що пропущений з поважних причин. Зазначає, що середній заробіток складав 6798.36 грн, тобто, 38.63 грн за годину, а отже, за робочий день 309.01 грн, кількість днів вимушеного прогулу 124 дня, тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 38317.24 грн Просить суд, поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» солідарно 38317.24 грн та судові витрати по справі на його користь. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених у позові, просили позов задовольнити . Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення подані до суду та пояснив, що розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу визначено невірно. Відповідно до довідки середньогодинного розміру заробітку позивача за жовтень - листопад 2016 року становив 35,98 з урахуванням норм робочого часу оплата вимушеного прогулу становила б 36933,47 грн. - 5472,68 (сума отримана позивачем вихідної допомоги) = 31460 грн. Представник відповідача пояснив, що законом передбачено тримісячний строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, цей строк обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення його права. Вважає, що оскільки позивач 11 січня 2017 року підписав позовну заяву з приводу поновлення його на роботі, тому вже на той час знав про своє порушене право. Позивач і сам визнає пропуск зазначеного строку і посилається на обставини, які виникли вже після спливу цього строку, як на підставу для поновлення строку, однак поважності причини пропуску відсутні.Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Суд , заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши у їхній сукупності всі докази, подані на підтвердження позовних вимог та на їх заперечення, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З оглянутого в судовому засіданні наказу № 579 від 23.12.2016 року Рівненської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» [PERSON] було звільнено з посади з 26.12.2016 року ( а.с.5) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/370/17 від 27.04.2017 року за позовом [PERSON] до ПАТ «Укртелеком», ПАТ« Укртелеком» в особі Рівненської філії про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі, наказ № 579 від 23.12.2016 року визнано незаконним та скасовано. [PERSON] поновлено на роботі з 26 грудня 2016 року( а.с. 24-28) Вказане рішення Рівненського міського суду від 27.04.2017 року набрало законної сили відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 06.07.2017 року.( а.с. 29-32) Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За таких підстав, в даному судовому засіданні не підлягають доказуванню обставини незаконного звільнення [PERSON] на роботі та його поновлення. Сторонами визнано в судовому засіданні, що відповідно до наказу від 07.07.2017 року [PERSON] поновлений на роботі, однак вимушений прогул не оплачений. Дані обставини в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не приймалось, то після вступу рішення в законну силу 06.07.2017 року, позивач [PERSON] звернувся 12 липня 2017 року до суду із позовом про стягнення середнього заробітку з моменту незаконного звільнення по день його поновлення на роботі. Що стосується доводів представника відповідача Дороти В.О. про пропуск позивачем строків звернення до суду з вказаними вимогами, то суд їх відхиляє, з огляду на таке. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь- яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Враховуючи, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу гарантується державою у разі незаконного звільнення, то суд приходить до висновку, що нарахування такої виплати мало бути проведено і воно не обмежується будь-яким строком. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 26.10.2016 року у справі № 6-1395цс16. При вирішенні спору по суті, суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що середній заробіток складав 6798.36 грн тобто 38.63грн за годину, а отже за робочий день 309.01грн за один робочий день кількість днів вимушеного прогулу 124 день тобто 38317.24 грн ((38.63Х8)х124). Однак, відповідно до довідки № 1118 від 17.07.2017 року середньогодинного розміру заробітку позивача за жовтень - листопад 2016 року становив 35,98, з урахуванням норм робочого часу оплата вимушеного прогулу становила б 36933,47 грн. - 5472,68 (сума отримана позивачем вихідної допомоги) = 31460 грн. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.( Правова позиція Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511 ЦС16 ). Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення частково, а саме, стягненню підлягає 31460 грн. Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Таким чином, рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць суд допускає до негайного виконання. Частинами 1, 2 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 20 липня 2017 року надавав адвокат Шевчук В.С.( а.с.16-17) З дослідженого в судовому засіданні розрахунку № 3 суми гонорару та акту прийому передачі послуг вбачається, що адвокатом Шевчуком В.С. надану відповідну правову допомогу на суму 4800 грн( а.с. 83,84) З квитанцій до прибуткового касового ордера № 21 від 10 серпня 2017 року та № 24 від 28.09.2017 року слідує, що [PERSON] оплатив адвокату Шевчуку В.С. 4800 грн. згідно договору про надання правової допомоги.( а.с.85) Згідно відомостей затраченого адвокатом часу на надання правової допомоги [PERSON] та з урахуванням кількості часу, витраченого ним на участь у судових засіданнях, виходячи з вимог ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 4800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved