Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач 16.07.2013 року звернувся до суду з цим позовом та в уточнюючій позовній заяві від 03.12.2013 року просить постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ZRXRRX07290087 від 08.08.2007 року у розмірі 58 789,21 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 587,89 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 08.08.2007 року між банком "ПриватБанк" та [PERSON] укладений договір № ZRXRRX07290087 про надання кредиту в розмірі 8400 грн., зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення до 08.08.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, своєчасно не повертає ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору. Станом на 24.05.2013 року заборгованість становить 58 789,21 грн. з яких: поточна заборгованість по кредиту - 8400 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 21 050,43 грн., заборгованість з комісії 2 419,20 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23 643,90 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 2 775,68 грн. (відсоткова складова). З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити з підстав, у ньому зазначених. В судовому засіданні [PERSON] позов не визнав. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. 08.08.2007 року між [PERSON] та «ПриватБанком» укладений кредитний договір № ZRXRRX07290087, відповідно до умов якого «ПриватБанк» надав позивачу строковий кредит в сумі 8400 грн. на строк 24 місяці з 08.08.2007 року по 08.08.2009 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,8 грн. та одноразової винагороди у розмірі 1400 грн. (а.с. 5-15, 68). Також відповідач підписом в заяві позичальника від 08.08.2007 року підтвердив свою згоду вважати зазначену заяву разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), Тарифами - кредитно-заставним договором. Позичальник зобов'язувався повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до Заяви та Умов, однак не повернув ПАТ КБ "ПриватБанк" кошти по кредитному зобов'язанню. З наданої банком розрахунку заборгованості станом на 24.05.2013 року вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором за період з 07.05.2008 року по 24.05.2013 року становить 47 633,98 грн., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 443,09 грн., заборгованості по комісії 1512 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 23 403,21 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 2775,68 грн. (відсоткова складова)(а.с. 4). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 Цивільного Кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача. Положеннями глави 19 ЦК України визначається позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та визначається загальна позовна давність тривалістю у три роки. Суд вважає, що перебіг позовної давності в даному випадку розпочинається з 09.08.2009 року, тобто, наступного дня після спливу строку виконання по зобов'язанню (кредитному договору № ZRXRRX07290087 від 08.08.2007 року)(ч.5 ст.261 ЦК України). Однак позивач звернувся до суду з позовом лише 16.07.2013 року, тобто, на думку суду, зі сплином трирічного строку позовної давності. Заперечення представника відповідача про переривання строку позовної давності виданим судовим наказом суд вважає хибними, оскільки договір між сторонами був укладений до 08.08.2009 року включно, а судовий наказ виданий раніше - 29.04.2009 року (а.с. 41) та 15.11.2013 року скасований ухвалою суду (а.с. ). Також при вирішенні спору суд застосовує загальну позовну давність тривалістю 3 роки, оскільки позивачем не доведено про досягнення угоди між сторонами про збільшення позовної давності до 50-ти років. Такої думки суд дійшов, виходячи з наступного. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними вимогами щодо письмової форми правочину (ч. 2 ст. 207 ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 1056 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1056 ЦК України). На підтвердження доводів позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» додано копії основного кредитного договору у вигляді «Заяви позичальника» підписаної банком та боржником (а.с. 5), а також «Умови та правила надання банківських послуг», як невід'ємної частини основного кредитного договору, (а. с. 6-15). Такі «Умови» підписані лише банком, а тому за правилами ч. 2 ст. 1056 ЦК України - по своїй суті є нікчемним правочином, що узгоджується і з принципами закріпленими ч. 1 ст. 203, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України. Слід зазначити, що спеціальний строк позовної давності терміном 50 років щодо кредитних правовідносин між сторонами у справі закріплено саме п. 1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг». Основний кредитний договір у вигляді «Заяви позичальника» домовленості сторін щодо встановлення спеціального строку позовної давності не містить. Тому суд застосовує наслідки спливу позовної давності згідно ст. 267 ЦК України та відмовляє у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed