Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 22.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.12.2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу в філію «Черкаський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» філія «Черкаський райавтодор» на посаду начальника. Керівником підприємства було видано наказ №58-к від 29.12.2016 року про прийняття позивача на роботу. Цього ж дня він був допущений до роботи. 27.09.2018 року філія «Черкаський райавтодор» була реорганізована у філію «Канівський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» шляхом приєднання. 27.09.2018 року позивач переведений на посаду виконавця робіт. 30.05.2019 року позивачем було отримано попередження про скорочення штату працівників, підписане начальником філії «Канівський райавтодор». 09.07.2019 року [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням, згідно ст..38 Кодексу законів про працю України, про що зроблено відмітку у трудовій книжці. Згідно зі статтею 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Виплата належних позивачу сум 09.07.2019 року (в день звільнення) роботодавцем здійснена не була. Крім того, 27.11.2019 р. за вих. № 103 була надана довідка по заробітній платі за липень 2019 року, в якій зазначається, що відповідачем заборговано перед [PERSON] наступні виплати: заробітна плата за липень 2019 року - 8030,97 грн. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Крім цього, у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на момент направлення вказаної позовної заяви до суду становить 107 269 грн. 47 коп. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 107 269 грн. 47 коп. У приєднаному до матеріалів позовної заяви розрахунку, період затримки виплати середнього заробітку становить 231 день, з 20.02.2020 року по 22.01.2021 року. Сторони в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись, в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 16.02.2021 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у звязку з відрядженням. Також позивач просив задовольнити позовні вимоги. Враховуючи неявку належно повідомлених сторін, відсутність відзиву на позовну заяву, суд в порядку ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу без їх участі. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 26.01.2021 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно трудової книжки, оформленої на імя [PERSON] , [INFO] , від 01.07.2003 року, [PERSON] 30.12.2016 року прийнятий на посаду начальника філії «Черкаський райавтодор», відповідно до наказу №58-к від 29.12.2016 року. 27.09.2018 року філія «Черкаський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» реорганізована у філію «Канівський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор», шляхом приєднання. 27.09.2018 року [PERSON] переведений на посаду виконавця робіт, відповідно до наказу №30-к від 27.09.2018 року. 09.07.2019 року [PERSON] звільнений з посади за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №21-к від 24.06.2019 року. Відповідно до наказу філії «Канівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 24.06.2019 року №21-К, [PERSON] виконавця робіт, з займаної посади 09.07.2019 року звільнено, за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. З довідки, виданої філією «Канівський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 27.11.2019 року за № 103 вбачається, що [PERSON] дійсно працював в філії «Канівський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» на посаді виконавця робі та має заборгованість по заробітній платі за липень 2019 року включно в сумі 8030,97 грн. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27.10.2020 року у цивільній справі № 707/379/20\~за позовом [PERSON] до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та моральної шкоди, попередньо встановлено, що « Позивач з 30.12.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 09.07.2019 року на підставі Наказу № 21-к, [PERSON] звільнений із займаної посади за власним бажанням, згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України. Як вбачається судом із довідки філії «Канівський\~райавтодор» дочірнього\~підприємства «Черкаський\~облавтодор» ВАТ\~«Державна акціонерна\~компанія «Автомобільні\~дороги України» від 27.11.2019 № 103 про розмір заборгованості по заробітній платі, [PERSON] працював у філії «Канівський райавтодор»\~дочірнього підприємства\~«Черкаський облавтодор»\~ВАТ «Державна\~акціонерна компанія\~«Автомобільні дороги\~України» на посаді виконавця робіт, станом на дату видачі довідки заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] за липень 2019 року складає 8030,97 грн. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення ((09.07.2019) становить 464,37 грн в день (9158,37 +9416,67 / 40 (22+18=40) відпрацьованих днів разом за два місяці). Вказана сума визначена без врахування компенсації за невикористану відпустку, тощо, що відповідає Порядку. Вказані вище суми враховані у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, що відповідає Порядку. Позивач просить стягнути середній заробіток за період з 09.07.2019 року по 19.02.2020 року, проте суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, отже розраховує період затримки розрахунку при звільненні позивача за 156 робочих днів. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума 72441,72 грн (464,37 грн - середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення * 156 робочих дня - період затримки розрахунку при звільненні) середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні». Даним рішенням суду, яке набрало законної сили 27.11.2020 року, стягнуто з дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] , [INFO] , заборгованість по заробітній платі у розмірі 8030,97 грн. (вісім тисяч тридцять гривень, 97 копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 72441,72 грн. (сімдесят дві тисячі чотириста сорок одна гривня, 72 копійки) та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень, 00 копійок). Стягнуто з дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня, 60 копійок) на користь держави. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Норми права, що підлягають застосуванню: \~Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.\~ Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. \~Статтею 43 Конституції України\~встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. \~Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої\~статті 117 КЗпП України\~є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 року по справі № 810/451/17 зазначено: «Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.\~Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими\~Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення». За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс-16, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.\~ Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд, встановивши усі обставини справи, на підставі наявних в матеріалах доказах, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з тих підстав, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27.10.2020 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 8030,97 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 72441,72 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. Тобто всього виплат на суму 81472,62 грн. Відповідачем не спростовано твердження позивача щодо невиконання судового рішення та не заявлено про виплату усіх сум, встановлених рішенням суду, що породжує право позивача на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за новий період. Однак, враховуючи, що судовим рішенням на користь позивача вже була стягнута сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 72441,72 грн., за період з 09.07.2019 року по 19.02.2020 року, суд вважає за необхідне застосувати співмірність і зменшити суму виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 20.02.2020 року по 22.01.2021 року, до розміру основної заборгованості по заробітній платі, що становить 8030,97 грн., оскільки заявлена позивачем сума у 107269,47 грн. значно перевищує суму невиплаченої заробітної плати, та за умови, що відповідачем не оспорюється розмір належних звільненому\~працівникові сум. Таке рішення суду буде відповідати принципу пропорційності з регулюванням балансу інтересів сторін. Судові витрати: Суд вирішує судові витрати в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання, безтерміново, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 202380, який звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial