Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26.06.2004 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 04.11.2013 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу з відповідачем було придбано наступне майно на загальну суму 181800,00 грн.: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], вартість якої складає 120000,00 грн.; автомобіль Лада Калина, державний номерний знак [NUMBER], вартість якого складає 50000,00 грн.; холодильник «LG», вартістю 2000,00 грн.; телевізор «Samsung», вартістю 1500,00 грн.; шафа-купе, вартістю 2000,00 грн.; кондиціонер вартістю 1000,00 грн.; пилосос «Samsung», вартістю 500,00 грн.; пральна машина «LG», вартістю 1000,00 грн.; персональний комп'ютер, вартістю 2000,00 грн.; комод під телевізор вартістю 300,00 грн. Після розірвання шлюбу, між сторонами виник спір щодо користування та розподілу сумісно нажитого в період шлюбу майна, у зв'язку з чим просить суд провести між сторонами розподіл сумісного нажитого майна подружжя, визнавши за нею права власності на: ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 60000,00 грн., ? частину автомобіля Лада Калина, державний номерний знак [NUMBER], вартість якої складає 25000,00 грн., персональний комп'ютер, вартістю 2000,00 грн., холодильник «LG», вартістю 2000,00 грн., шафу-купе, вартістю 2000,00 грн., всього на загальну суму 91000,00 грн.; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на: ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 60000,00 грн., ? частину автомобіля Лада Калина, державний номерний знак [NUMBER], вартість якої складає 25000,00 грн., телевізор «Samsung», вартістю 1500,00 грн., диван кутовий вартістю 1500,00 грн., пилосос «Samsung», вартістю 500,00 грн.; пральну машину «LG», вартістю 1000,00 грн., комод під телевізор вартістю 300,00 грн., всього на загальну суму 90800,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору покласти на сторони у рівних частках. Не погодившись з позовом відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зазначивши, що відповідачем/позивачем за основним позовом не включено до переліку усе майно, яке було придбане ними у шлюбі, а саме: ноутбук Асеr, вартістю 3000,00 грн., телевізор «ВВК», вартістю 2000,00 грн. та цифровий фотоапарат «Sony», вартістю 1500,00 грн. С запропонованим відповідачем/позивачем за основним позовом варіантом розподілу майна в частині визнання за нею права власності на персональний комп'ютер та холодильник не погодився, оскільки в користуванні відповідача/позивача за основним позовом знаходиться ноутбук, холодильником вона користується у новій сім'ї. Просив суд залишити за ним на праві власності телевізор «Samsung», вартістю 1500,00 грн., персональний комп'ютер, вартістю 2000,00 грн., холодильник «LG», вартістю 2000,00 грн., кондиціонер вартістю 1000,00 грн., диван кутовий, вартістю 1500,00 грн., пральну машину «LG», вартістю 1000,00 грн. На різницю у різниці вартості часток не претендує. Позивач/ відповідач за зустрічним [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, давши пояснення аналогічні тим, що зазначені нею у поданому позові. Зустрічний позов визнала частково, не заперечувала проти того, що зазначене у ньому майно дійсно придбане у період шлюбу, за винятком ноутбуку Асеr, який є подарунком її батька. З визначеною у зустрічному позові вартістю майна погодилася. При цьому зазначила, що після звернення з позовом до суду нею укладено шлюб з [PERSON], після реєстрації якого змінено прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", просила суд при ухваленні рішення врахувати зазначені обставини, про що надала письмову заяву. Представник позивача/відповідача за зустрічним адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позицію своєї довірительниці. Відповідач/позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON]. у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача/позивача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та без участі його представника, наполягав на задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача/ відповідача за зустрічним [PERSON] та її представника [PERSON], пояснення свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що основний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Сторони, а саме [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 26.06.2004 року по 04.11.2013 року, що підтверджується копією рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 04.11.2013 року, яке набрало законної сили 14.11.2013 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 8). Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що після звернення до суду, а саме: 07.03.2014 року, позивачем за основнім позовом [PERSON] укладено шлюб з [PERSON], після реєстрації якого нею змінено прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області 07.03.2014 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в постанові від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи ( п.22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Судом встановлено і про це не заперечують сторони, що під час перебування їх у шлюбі ними придбано наступне майно: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], вартість якої складає 120000,00 грн.; автомобіль Лада Калина, державний номерний знак [NUMBER], вартість якого складає 50000,00 грн.; холодильник «LG», вартістю 2000,00 грн.; телевізор «Samsung», вартістю 1500,00 грн.; шафа-купе, вартістю 2000,00 грн.; кондиціонер вартістю 1000,00 грн.; пилосос «Samsung», вартістю 500,00 грн.; пральна машина «LG», вартістю 1000,00 грн.; персональний комп'ютер, вартістю 2000,00 грн.; комод під телевізор вартістю 300,00 грн. В судовому засіданні також встановлено, що сторони визначилися з вартістю зазначеного вище майна, яке є їх спільною сумісною власністю. Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також автомобіль ВАЗ 111740-110-30, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] слід залишити у спільній частковій власності та визнати права власності за сторонами на зазначене майно в рівних частинах. Враховуючи наведене, виходячи з вимог закону та конкретних обставин справи, суд вважає, що є всі законні підстави для розподілу спільно нажитого подружжям майна шляхом визнання за [PERSON] право власності на: ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 60000,00 грн., ? частину автомобіля ВАЗ 111740-110-30, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 25000,00 грн., холодильник «LG», вартістю 2000,00 грн., шафу-купе, вартістю 2000,00 грн., телевізор «ВВК», вартістю 2000,00 грн., цифровий фотоапарат «Sony», вартістю 1500,00 грн. та комод під телевізор вартістю 300,00 грн., а всього майна на загальну суму у розмірі 92800,00 грн. За [PERSON] визнати право власності на: ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 60000,00 грн., ? частину автомобіля ВАЗ 111740-110-30, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 25000,00 грн., телевізор «Samsung», вартістю 1500,00 грн., диван кутовий вартістю 1500,00 грн., пилосос «Samsung», вартістю 500,00 грн.; пральну машину «LG», вартістю 1000,00 грн., персональний комп'ютер, вартістю 2000,00 грн., а всього майна на загальну суму у розмірі 92500,00 грн. Різницю вартості майна у сумі 300,00 грн. не стягувати з [PERSON] - позивача/відповідача за зустрічним позовом на користь відповідача/позивача за зустрічним позовом [PERSON] , оскільки останній не наполягав на цьому та просив суд не проводити стягнення різницю цієї вартості. Разом з тим, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом щодо розподілу спільного майна подружжя у вигляді ноутбуку Асеr не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і не підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено та підтверджується поясненнями свідка [PERSON], що останній придбав зазначений ноутбук, якій подарував свому онуку [PERSON], який є спільною дитиною сторін. Ці обставини підтверджуються також наданим ФОП [PERSON] актом приймання-передачі товарів (послуг), здійснення розрахунків зі споживачем від 27.04.2013 року, з якого вбачається, що покупцем ноутбуку Асеr є [PERSON] При цьому суд не приймає доводи відповідача/позивача за зустрічним позовом, що ноутбук Асеr придбаний ним за спільні кошти сторін, оскільки на підтвердження цих обставин суду не надано належних та допустимих доказів. Надана до суду копія гарантійної картки на ноутбук Асеr, де покупцем зазначений [PERSON] не містить відомостей щодо сплати ним вартості ноутбуку, інших доказів, на підтвердження проведення розрахунку [PERSON] за придбання зазначеного ноутбуку не надано. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час судового засідання судом роз'яснено положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в тому числі пояснення свідків, в їх сукупності, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення як первісного так і зустрічного позову. Слід зазначити, що при зверненні до суду з основним позовом позивачем [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1804,40 грн. Згідно до п/п.1, пункту 1, частини 2, ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір (у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Ціна позову складає 181800,00 грн., отже позивачем за основним позовом недоплаченосудовий збір у розмірі 13,60 грн., який підлягає стягненню з неї на користь держави. Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, відповідно до статей 79 ,84, 88 ЦПК України, сторона , проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених позивачкою витрат за послуги адвоката за надання правової допомоги позивачкою була надана квитанція від 09.12.2013 року за підписом адвоката [PERSON], скріпленої печаткою, з якої вбачається, що за надання правової допомоги (складання позовної заяви), позивачкою було сплачено грошову суму у розмірі 400,00 грн., та за представництво в суді 2000,00 грн. (а.с. 11). Повноваження особи, яка надає правову допомогу передбачені ст.56 цього Кодексу, повноваження представника в суді - ст.ст.27,44 ЦК України. Так, в ст.56 ЦПК України, міститься вичерпний перелік повноважень особи, яка надає правову допомогу. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, бути присутньою в судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно зі ст.44 цього Кодексу, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має вчиняти ця особа. Зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги; знімати копії з документів, долучених до справи; одержувати копії рішень, ухвал; брати участь в судових засіданнях; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення судові; подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час розгляду справи і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися правовою допомогою; знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження щодо його неправильності чи не повноти; прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти; оскаржувати рішення і ухвали суду; користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом. Адвокат [PERSON] приймала участь в судових засіданнях, як представник позивачка/відповідача за зустрічним позовом, на давала пояснення щодо заявленого позову, заявляла клопотання, задавала питання представнику відповідача/позивача за зустрічним позовом, висловлювала свою думку з приводу питань, які виникали під час розгляду справи тощо. Виходячи з норм діючого законодавства, суд вважає, що дії [PERSON], які вона здійснювала в процесі судового розгляду справи, розцінюються, як представництво інтересів позивачки за основним позовом. Оскільки надання допомоги представником не відноситься до виду судових витрат, понесені позивачкою витрати по оплаті послуг представника не відшкодовуються. Таким чином, враховуючи викладене з відповідача/позивача за зустрічним позовом [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача за основним позовом [PERSON] судові витрати у вигляді ? частини суми сплаченого нею судового збору, що складає 909,00 грн. та витрати на правову допомогу (складання позовної заяви) у розмірі 400,00 грн., а всього 1309,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial