Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги мотивує тим, що він з 20.02.2006 року працював у ВП "Шахта "Краснокутська" ДП "Донбасантрацит" та обіймав посаду підземного гірноробочого очисного забою. З 10.09.2014 року, відповідно до наказу №417 від 16.09.2014 року, його було звільнено з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно довідки, виданої відповідачем 09.06.2016 року, заборгованість по його заробітній платі за період з липня по листопад 2014 року складає 47192,43 грн.. При зверненні до відповідача за розрахунком заборгованості йому повідомили, що внаслідок відсутності грошових коштів через окупацію Луганської області немає можливості розрахуватися з ним, що створює заборгованість і на даний час. З уточненням позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь 47192,43 грн. заборгованості по заробітній платі та 46125,26 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про розгляд справи надіслане на електронну адресу філіалу шахти "Краснокутська"(а.с.76). Заяви про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило, про причини неявки не повідомлено. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши їх в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився в трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10,70,83). Відповідно до наказу № 417 від 16.09.2014 року, 10.09.2014 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням з ВП «Шахта Краснокутська» ДП «Донбасантрацит» (а.с. 70,83). Згідно довідки ВП «Шахта Краснокутська» ДП «Донбасантрацит» № 5,5/704 від 09.06.2016 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON], за період з липня 2014 року по листопад 2014 року включно становить 47192,43 грн. (а.с. 12). Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За ст.ст. 116,117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 названого Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що на день звільнення [PERSON] з роботи (10.09.2014 року), з вини ВП «Шахта Краснокутська» ДП «Донбасантрацит» не виплачено йому нараховану заробітну плату в сумі 47192,43 грн., тому відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України [PERSON] має право на отримання від вказаного підприємства середнього заробітку за весь час затримки з 10.09.2014 року по 09.08.2016 року. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч.3 п.2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, його середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 10.09.2014 року по 09.08.2016 року складає 46 125,26 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем письмових пояснень з приводу заявленого позивачем позову або будь-яких документів на підтвердження правомірності вчинених дій не подано, наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати не спростовано жодними доказами, з огляду на це суд вважає, що вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в дохід держави 933,17 грн. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved