Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

29 травня 2015 року ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 вересня 2014 року [PERSON] був прийнятий на підставі заяви від 23 вересня 2014 року на роботу водієм автобуса БАЗ АС 6278 АО в ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764". 27 вересня 2014 року відповідно до акту прийому і здачі автомобіля [PERSON] було передано в справному стані зазначений автобус, також із водієм було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 07 лютого 2015 року водій [PERSON] повернувшись з рейсу повідомив, що автобус поламався, 8,9 та 10 лютого 2015 року на роботу не вийшов, що послужило підставою для звільнення по ст.40 п.4 КЗпП України. Позивач зазначає, що за цей час відповідач самовільно зняв з автобуса для ремонту головку блоку циліндрів в зборі, 6 форсунок та паливопровід високого тиску до автобуса. Через деякий час [PERSON] усі ці запчастини привіз та залишив на прохідній нікому нічого не сказавши. В подальшому для ремонту автобуса для складання двигуна в робочий стан було витрачено 1000,00 грн., тобто з вини [PERSON] було завдано ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" матеріальні збитки на зазначену суму, яку позивач просить стягнути з відповідача в свою користь. Представник позивача ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Волинь-нова», про причини неявки в судове засідання не повідомив. \~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. \~ \~ З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку із наступним. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у відповідному розмірі шкоди. За змістом ст. 135 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, оргнізації визначається за фактичними витратами. На підставі даних бухгалтерського обліку. Виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей та вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року №14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. За правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 29 вересня 2014 року згідно заяви від 23.09.2015 року та наказу №51 від 29.09.2014 року працював в ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" водієм автобуса крім перевезення дітей, між сторонами 29 вересня 2014 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким працівник прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством транспортного засобу, грошей тобто виручки та всієї документації, тощо (а.с.7,9). Згідно акту прийому і здачі автомобіля від 27.09.2014 року, [PERSON] було передано в справному стані автомобіль [NUMBER] (а.с.8). Згідно акту від 10 лютого 2015 року складеного комісією ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" вказано, що водій [PERSON] виконавши рейс, повернувшись з нього залишив автобус пояснивши, що він у несправному стані, автобус не відремонтував, на роботу в подальшому не вийшов чим неодноразово зірвав рейс, про що також свідчать доповідні записки з яких вбачається, що [PERSON] не з'являється на робоче місце, на телефоні дзвінки не відповідає (а.с.10, 11-13). Як вбачається із акту складеного комісією ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" від 11 лютого 2015 року, водій автобуса БАЗ АС 6278 АО [PERSON] зняв із вказаного автобуса та забрав в ремонт головку блоку циліндрів в зборі, форсунки в кількості 6 штук, паливопроводи високого тиску в кількості один комплект. Крім того в акті зазначено, що водій автобуса на роботу не виходить, агрегатів не повертає (а.с.15). Згідно довідки ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" вартість головки блоку циліндрів в зборі, форсунок в кількості 6 штук та трубок паливопровода високого тиску до автобуса БАЗ А079,23 становить 40 тис. грн. (а.с.14). Відповідно до постанови Державного [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях № 447/24 від 28.12.1977р. «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» посада водія не входить до переліку посад з якими можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, а тому відповідач [PERSON] несе матеріальну відповідальність перед позивачем в межах прямої дійсної шкоди але не більше свого середньомісячного заробітку. Дана постанова діє на території України на підставі постанови Верховної [PERSON] України від 12.09.1991 N 1545 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", якою визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України. Відповідно до наказу ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" №3 від 10.02.2015 року водія автобуса [PERSON] звільнено з роботи з 07.02.2015 року за прогул ст.40 п.4 КЗпП України, з виплатою компенсації за період роботи з 29.09.2014 року по 07.02.2015 року за 8 днів невикористаної відпустки (а.с.16). Із довідки ПАТ "Горохівське автотранспортне підприємство - 10764" від 05.08.2015 року №105 про заборгованість по заробітній платі [PERSON] вбачається, що на момент розрахунку водій автобуса [PERSON] не утримав заробітну плату та розрахункових у зв'язку з неявкою до автопідприємства, в лютому на його адресу було надіслано 3 повідомлення заказними листами, пізніше було надіслано ще одне повідомлення. Заборгованість за січень 2015 року становить 1079,49 грн. та розрахункові за лютий 2015 року - 615,26 грн. Всього в сумі 1694,75 грн. (а.с.27). Із даної довідки також вбачається, що середньомісячний заробіток відповідача складає 1079,49 грн. Суд покладає на відповідача відповідальність в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середньомісячного заробітку в межах витрат, понесених підприємством на відновлення пошкодженого майна, тобто в сумі 1000,00 грн. на відшкодування майнової шкоди завданої підприємству, у зв'язку з відновленням (ремонтом) транспортного засобу - автобуса БАЗ державний реєстраційний номер [NUMBER], яка підлягає до задоволення в користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved