Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом [PERSON] та [PERSON] з посиланням на те, що відповідно до погосподарських книг Ясенівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Ясенівської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] року забудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] , які набули 15 квітня 1991 року права власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках. [INFO] помер їхній батько [PERSON] . Разом ним постійно до дня смерті проживали, та вступили у володіння та управління спадкового майна спадкоємці першої черги: його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] 4 липня 2002 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа. 12 липня 2002 року після спливу 6-місячного строку Ставищенською РДНК прийняті від [PERSON] та [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] та видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Вважають, що [PERSON] за життя набув право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] року забудови, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок його смерті. В силу статей 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) всі вищевказані спадкоємці, які постійно до дня смерті проживали із спадкодавцем, набули право на спадщину за законом в рівних частках (по 1/3 частині спадкового майна) з часу її відкриття. 11 лютого 2016 року рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області №34 «Про перейменування вулиць села Ясенівка» перейменовано вулицю «Червоноармійська» на вулицю « [INFO] ». [INFO] померла [PERSON] спадщину після смерті якої прийняли її діти, спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] , які отримали в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Вважають, що [PERSON] за життя набула право власності на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку, як частку в майні колгоспного двору та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на 1/12 частину даного житлового будинку, а всього на 1/3 частину будинку, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останньої. Проте, реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 року проведена не була та інформація щодо державної реєстрації права власності на вказаний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на частину вказаного будинку через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Вказаний житловий будинок загальною площею 54,4 кв. метри, житловою площею 33,7 кв. метри, вартістю 191599 гривень. На не приватизованій земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», погріб з шийкою «Б/пг», прибудова «а», сарай-прибудова «в», літня кухня-сарай «В-1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2. Позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/12 частину житлового будинку та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/6 частину вказаного житлового будинку, а всього по 1/2 частині вищевказаного житлового будинку. Позивачі в судове засідання не прибули, в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача Ясенівської сільської ради в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі (а. с. 52, 84). Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову представником відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] року забудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] , які набули 15 квітня 1991 року права власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках (а.с. 29-32, 37). Відповідно до копії технічного паспорта (а.с. 40-43), довідки Ясенівської сільської ради від 22 травня 2019 року № 235 (а.с. 36) вказаний житловий будинок загальною площею 54,4 кв. метри, житловою площею 33,7 кв. метри, вартістю 191599 гривень розташований на не приватизованій земельній ділянці, на якій також знаходяться погріб з шийкою „Б/пг", прибудова „а", сарай-прибудова „в", літня кухня-сарай „В-1", ворота з хвірткою № 1 та огорожа № 2. 11 лютого 2016 року рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області №34 „Про перейменування вулиць села Ясенівка" перейменовано вулицю „Червоноармійська" на вулицю „Польова" (а.с. 34, 38). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 14). До спадкового майна померлого належить 1/4 частина вищевказаного житлового будинку. З копії спадкової справи (а.с. 13-16, 66-70) встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] , які проживаючи з ним постійно до дня смерті, вступили у володіння та управління спадковим майном. 4 липня 2002 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа. 12 липня 2002 року після спливу 6-місячного строку Ставищенською РДНК прийняті від [PERSON] та [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] та видане свідоцтво про право на спадщину за законом. 16 липня 2019 року Ставищенською РДНК прийняті від [PERSON] та [PERSON] заяви про прийняття та перерозподіл спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини. Суд критично оцінює копію заяви [PERSON] від 10 липня 2002 року про відмову від спадщини (а. с. 15), яка знаходиться у копії спадкової справи, оскільки вона подана до Ставищенської державної нотаріальної контори після закінчення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 18 зв). До спадкового майна померлої належить 1/3 частина вищезазначеного житлового будинку. З копії спадкової справи (а.с. 17-26) встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти, спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] , які отримали в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. 13 червня та 16 липня 2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а. с. 27, 28, 71, 72). Свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок Ясенівською сільською радою на ім`я померлих не видавалося (а.с. 35), реєстрація права власності на даний будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 року не проводилась (а.с. 33) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а.с. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 УРСР України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою статті 553 УРСР України (1963 р.) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набув права власності на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку, як на майно колгоспного двору; [PERSON] за життя набула права власності на 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку, як на майно колгоспного двору та на 1/12 частину даного будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а всього на 1/3 частину вказаного будинку; позивачі [PERSON] та [PERSON] набули права власності, кожен, на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку, як на майно колгоспного двору, на 1/12 частину даного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , та на 1/6 частину даного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , а всього по 1/2 частині будинку [ADDRESS] , і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити. Оскільки позивачі в позовній заяві вказали, що понесені судові витрати беруть на себе (а.с. 3-6), Ясенівська сільська рада до пред`явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved