Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

01.08.2018 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача та просила стягнути 131500 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказала, що оскільки, прилюдні торги, на яких було продано арештоване майно, яке придбала позивач були визнані недійсними, то кошти, сплачені нею на торгах підлягають стягненню з відділу ДВС, який був продавцем на вказаних торгах. Представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні. Представник відповідача проти позову заперечував із підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до Протоколу проведення прилюдних торгів від 29.10.2012 року № 12/072/12/і-1 позивач була визнана переможцем прилюдних торгів з продажу двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що на час продажу належала на праві власності [PERSON]. Відповідно до змісту протоколу, одержувачем коштів в розмірі 111906 грн. 50 коп. є відділ ДВС, одержувачем коштів в розмірі 13055 грн. 94 коп. є ПП "СП "Юстиція". Раніше сплачений гарантійний внесок у розмірі 6537 грн. 56 коп. залишається як винагорода спеціалізованому підприємству. \~ \~ \~ \~ На підставі протоколу, 16.11.2012 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру (а.с.16). Квартиру було придбано позивачем за 131 500 грн. з яких: 19593 грн. 50 коп. сплачено приватному підприємству «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (а.с. 13-14) та 111906 грн. 50 коп. було сплачено Деснянському відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.13). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.06.2013 визнано \~недійсними прилюдні торги, проведені Чернігівською філією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» \~29 жовтня 2012 року о 10-00 год. за адресою: м. Чернігів, вул. Квітнева, 23-Б. Визнано недійсним протокол про проведення прилюдних торгів №12/072/12/і-1 від 29.10.2012 року. Скасовано акт \~старшого державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки №169/13 від 15.11.2012 року. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 04.08.2015 рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2013 року скасовано у звязку з нововиявленими обставинами. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.06.2013 змінено в частині мотивів задоволення позову та залишено його без змін в іншій частині. Прилюдні торги визнано недійсними, проте сторін правочину не повернуто в попередній стан, позивачу не повернуто грошові кошти, витрачені на придбання нерухомого майна. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2015 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] від 16.11.2012 року (зареєстровано в реєстрі за № 81), яке видано приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]. У задоволенні решти вимог відмовлено. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Виходячи з правового аналізу процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Приймаючи до уваги, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, як регламентовано ч.1 статті 215 ЦК України. Відповідно до змісту ч.1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі. - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). За даних обставин, сторонами справи про застосування правових наслідків недійсності правочину мають бути сторони відповідного правочину. Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15. Суд встановивши, що ПП "СП\~"Юстиція" на вказаних торгах діяла як представник Відділу ДВС з організації і проведенню цих торгів, доходить висновку про те, що\~\~кошти, виручені від продажу, арештованого майна були сплачені Відділу ДВС, тому продавцем арештованого майна за даним договором є Відділ ДВС. Кошти від реалізації арештованого майна були розподілені таким чином: 99485 грн. 85 коп. на користь третьої особи - ПАТ "ВіЕйБі Банк" в рахунок погашення заборгованості, 980 грн. 00 коп в рахунок погашення авансового внеску, 11190 грн. 65 коп. виконавчого збору та 250 грн. витрат на проведення виконавчих дій на користь відділу ДВС. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] визначила правовою підставою повернення їй грошових коштів, сплачених нею на виконання недійсного договору, положення\~статті 216 ЦК України\~щодо обов'язку кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. У законі передбачена можливість повернення майна, переданого, в тому числі, на виконання недійсного правочину, шляхом пред'явлення вимоги набувачу, який не є стороною недійсного правочину, підстава набуття якого, а так само володіння яким (майном) згодом відпала в порядку\~статті 1212 ЦК України. Такий підхід до оцінки спірних правовідносин відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. Згідно з частинами першою та другою\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання. Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого\~статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17. Відповідно до\~положень ч.ч.1,2\~ст.\~51\~ЦПК України\~суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Враховуючи, що позивачем не було заявлено клопотання про залучення співвідповідача у справі, не заявлено позвоної вимоги набувачу, який не є стороною недійсного правочину, підстава набуття якого, а так само володіння яким (майном) згодом відпала в порядку\~статті 1212 ЦК України, суд доходить висновку про стягнення з Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 31035 грн. 00 коп. (11190,65+250+6537,56+13055,94). Вказаний висновок суду узгоджується із Постановою Верховного Суду від 12.09.2018 по справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18). Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий\~ збір покладається на сторони пропорційно розміру\~ задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 310 грн. 00 коп.

Outcome: partial