Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

В лютому 2015 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] із вищевказаним позовом. Вказує, що [INFO] померла її сестра [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], яка залишила на ім'я [PERSON] заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Чапліївської сільської ради 14.03.1997 р. за реєстровим № 46, в якому заповідала йому все своє майно, який помер [INFO] [INFO] помер [PERSON], перший чоловік [PERSON], який проживав за адресою [ADDRESS], за свого життя не встиг отримати свідоцтва про право власності на будинок та правопосвідчувальних документів на земельні ділянки. Після його смерті спадщину за законом фактично прийняла його дружина [PERSON], яка проживала та була зареєстрована у будинку, що був спадковим майном,однак, за свого життя не оформила своїх спадкових прав. 23.10.2014 р. [PERSON], сестра померлої [PERSON], протягом шестимісячного строку звернулась до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини на користь позивача. [PERSON] 13.02.2015 р., у встановлений шестимісячний строк, визначений законодавством України, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] Постановою державного нотаріуса Шосткинської районної державної нотаріальної контори Дзюби В.І. від 13.02.2015 р. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що надані позивачем правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS], не зареєстровані у відповідному реєстраційному органі, оскільки відсутня реєстрація в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, чим підтверджується державна реєстрація права власності на житловий будинок, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. Позивач вказує, що є спадкоємицею, яка прийняла спадщину, але оформити прийняття спадщини не має можливості у зв'язку з вищенаведеними причинами, а тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок - житловою площею 39,4 кв.м., загальною 72,8 кв.м., з господарськими будівлями позначених в схематичному плані: житловий будинок "А", веранда "а", ганок "г", літня кухня "Б", веранда до літньої кухні "б", сарай "В", навіс 3-х стор. "Г", гараж "Д", навіс "Е", сарай "Ж", сарай "3", погріб позначений літерою "Пг", колодязь "к" та огорожа які знаходяться за адресою [ADDRESS], в порядку успадкування за законом після смерті її сестри [PERSON], яка померла [INFO], яка була спадкоємицею за законом свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення фактів належності нерухомого майна померлому та прийняття спадщини з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а визнання відповідачем позову за даних фактичних обставин не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved