Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

04 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", Банк) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 12914,08 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 01.08.2007 між ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4200 грн., відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків». Станом на 29.12.2011 року, згідно позовної заяви, у позичальника утворилась заборгованість перед банком 12914,08 грн., з якої: 4196,71 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3955,38 грн. - заборгованість по відсоткам, та 806,61 грн. - штраф. Вказану суму ПАТ КБ "Надра" просило стягнути з відповідачів. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2013 позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. 27.07.2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковлаенко Р.А. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.08.2020 заочне рішення від 11.03.2012 в справі № 0413/13394/2012 скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 14.09.2020. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» повідомлена. Заяв чи клопотань до суду від позивача не надходило. В позові міститься клопотання про розгляд справи без участі представника Банку, в разі його неявки. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, предстанвик позивача надав заяву про розгляд спраи у їх відсутності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обзщязі. Крім того в заяві просив суд врахувате те, що що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу конкретного кредитного ліміту, неможливість перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. При цьому, зазначив, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.03.2020 справа № 703/3063/18, провадження № 61-11260св19. Також просив суд враховати, що наданий позивачем розрахунок не може бути підтвердженням існування заборгованості, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.08.2007 між ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4200 грн., відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків». Суд вважає, що позивачем в ході розгляду справи не було доведено обставин на які він посилається в позовній заяві, а саме: не доведено наявності у відповідача [PERSON] заборгованості перед ПАТ КБ "Надра" та розміру такої. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що у позичальника [PERSON] станом на 29.12.2011 року, згідно позовної заяви, у позичальника утворилась заборгованість перед банком 12914,08 грн., з якої: 4196,71 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3955,38 грн. - заборгованість по відсоткам, та 806,61 грн. - штраф. До позову не долучено повного розрахунку заборгованості або ж первинних облікових бухгалтерських документів, які давали б змогу суду встановити наявність та розмір заборгованості, яку просить банк стягнути з [PERSON] . Згідно ст.ст. 11, 509 ЦК України одними з підстав виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Відповідно до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4200 грн. , відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків». Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Порядок допустимості доказів визначається ч.2 ст.78 ЦПК України, яка визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно ч.1 ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до змісту частини першої статті 1054 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У позовній заяві зазначено, що договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4200 грн. , відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків». Таким чином в силу вищенаведеного Позивач повинен довести перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та виникнення заборгованості на позичковому рахунку позичальника. У п.1.1 п.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №566 від 30.12.1998р. (зі змінами і доповненнями) зазначено, що: «Положення грунтується на законах України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність" та "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", нормативно-правових актах Національного банку України та основних принципах міжнародних стандартів та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. Регулювання бухгалтерського обліку і звітності в банках здійснює Національний банк України, який відповідно до цього Положення та з урахуванням загальноприйнятої у міжнародній практиці системи обліку розробляє та затверджує План рахунків бухгалтерського обліку Національного банку України, План рахунків бухгалтерського обліку банків України та інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, які є обов`язковими для виконання банками України». Підпунктом 2.1.1 п.2.1 вищевказаного Положення №566 визначено основні вимоги до первинних облікових документів, а саме: «Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення); суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмногозабезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів можуть мати й інші додаткові реквізити. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку». Відповідно до п.4 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003р. (зі змінами і доповненнями) операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (п.4.2 Положення №254). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.4.3 Положення №254). Залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п.4.4 Положення №254). Касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України (п.4.5 Положення №254). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку) (п.4.5 Положення №254). У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження) (п.4.8 Положення №254). Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п.4.10 Положення №254). До обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (крім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; сума операції (цифрами та словами). Сума операції може бути відображена лише цифрами, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів) (п.4.11 Положення №254). Відповідно до п.2.16 Положення №254 під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Отже, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій, для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками застосовуються меморіальні документи, а виходячи з визначення понять меморіальних документів перерахування Банком кредитних коштів на поточний рахунок [PERSON] необхідно було здійснити зі складанням банком меморіального ордеру. У позовній заяві позивач зазначає, що кредит було отримано відповідачем не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому викладені в позові твердження стосовно обставин видачі кредиту відповідачу не знайшли документального підтвердження, так як позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, а саме меморіального ордеру, оформленого згідно з вимогами вище вказаного Положення, а відтак є недоведеним факт надання грошових коштів відповідачу. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором, позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором від 01.08.2007 та «отчет по типам задолженности» станом на 29.12.2011 року. Проте, як вбачається з аналізу наданих позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, «отчет по типам задолженности», та наведених правових норм, зазначені розрахунок та «отчет по типам задолженности» не відповідають вимогам до первинних документів визначених Законом України"Пробухгалтерський облікта фінансовузвітність вУкраїні" та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998року №566. Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором та «отчет по типам задолженности» складені під час складання позову представником позивача, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення, а тому не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, так як не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на зазначене, розрахунок заборгованості та «отчет по типам задолженности`не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018року по справі №161/16891/15-ц. Верховний Суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій стосовно того, що: -позивач у порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, що діяла на час розгляду справи, не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»)наявність заборгованості у відповідача перед банком; -виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який б доводив обґрунтованість вимог позивача. Також, в Постанові від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.». У вищезгаданій Постанові Верховний Суд також вказував на те, що суди мотивували свої рішення недоведеністю банком позовних вимог належними доказами. Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів відповідачу за кредитним договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4200 грн. , відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків»., також не доведено наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному позивачем у розрахунку заборгованості від 01.08.2007 року станом на 29.12.2011 року, тому підстави для задоволення позову відсутні, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставінаведеного,

Outcome: dismissed