Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] у порядку цивільного судочинства звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" (далі - ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал"), ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" Раєвського К.Є. (далі - ліквідатор ТОВ "Український промисловий банк" Раєвський К.Є.) про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна та вилучення запису про обтяження нерухомого майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 01 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі - ТОВ "Український промисловий банк") та [PERSON] укладено кредитний договір №1166-1/ФКВ-07, згідно з яким кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі150000,00 доларів США на строк до 29 вересня 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом - 12% річних. Цього ж дня за кредитним договором №1166-2/ФК-07, укладеним ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON], позивач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 6060,00 грн. Строк дії кредитної лінії - до 29 вересня 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом - 18,5% річних. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, узятих на себе за кредитними договорами, ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено іпотечний договір №1166-1/Zфквіп-07, відповідно до якого [PERSON] передала ТОВ "Український промисловий банк" в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] в м. Києві. Як стверджувала позивач, вона достроково повернула кошти, отримані в кредит за договорами від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07 та від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07, а тому зобов'язання за ними припинено. Таким чином, на думку [PERSON], у зв'язку з припиненням основного зобов'язання припинено і похідне - іпотека за договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07. [PERSON] вказала, що ні ТОВ "Український промисловий банк", ні його ліквідатор не звернулися до реєстратора з повідомленням про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження квартири [ADDRESS] в м. Києві. Позивач зазначила, що наявність обтяження перешкоджає їй у здійсненні нею своїх прав та обов'язків власника цих об'єктів нерухомості. З цих підстав позивач просила суд визнати припиненим іпотечний договір від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07, укладений між нею та ТОВ "Український промисловий банк"; припинити обтяження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] в м. Києві, яке було накладено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В. за реєстровим №4061 на підставі іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07; вилучити записи обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 5756895) та з Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження - 5757018), внесених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В. на підставі іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. У підготовчому судовому засіданні ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року за клопотанням представника позивача судом замінено неналежного відповідача у справі - ліквідатора ТОВ "Український промисловий банк" Раєвського К.Є. належним - ТОВ "Український промисловий банк". Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили, відзивів на позовну заяву не подали. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та її представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2007 року ТОВ "Український промисловий банк" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №1166-1/ФКВ-07, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 150000,00 доларів США на строк до 29 вересня 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом - 12% річних (а. с. 9-16). Також 01 жовтня 2007 року ТОВ "Український промисловий банк" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір №1166-2/ФК-07, згідно з яким кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 6060,00 грн. Строк дії кредитної лінії - до 29 вересня 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом - 18,5% річних (а. с. 17-25). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "Український промисловий банк" належно виконало умови кредитних договорів від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07, від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07, надавши [PERSON] кредитні кошти в обсязі, обумовленому договорами. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Строки виконання зобов'язань за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07 та суми, які підлягають сплаті для погашення заборгованості за кредитом, визначені графіком платежів, який є невід'ємним додатком до договору (а. с. 15-16). У термін до 01 лютого 2008 року [PERSON] повністю виконала зобов'язання за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07, повернувши кредит у сумі 150000,00 доларів США, проценти за користування кредитними коштами у сумі 4511,78 доларів США, комісію за управління кредитом у сумі 3787,50 грн, комісію за надання кредитних коштів у сумі 6060,00 грн, комісію за видачу готівки з позичкового рахунку у сумі 2272,50 грн. Наведені обставини підтверджуються квитанціями про сплату коштів (а. с. 26-33, 34-37, 38, 39). Порядок та строки погашення заборгованості за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07 визанчені графіком платежів за договором та графіком платежів за договором, які є невід'ємними додатками до договору (а. с. 24, 25). Отримавши кредит у сумі 6060,00 грн, позичальник [PERSON] у цей же день його повернула, що засвідчується квитанцією від 01 жовтня 2007 року №001691 (а. с. 46). За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Згідно з нормою ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] належним чином виконала зобов'язання за кредитними договорами від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07 та від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07, у повному обсязі повернувши кошти, отримані в кредит, сплативши проценти за користування ним та інші платежі, передбачені умовами кредитних договорів, зобов'язання за вказаними договорами припинились. Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). 01 жовтня 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, узятих на себе за кредитними договорами від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07 та від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07, ТОВ "Український промисловий банк" (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено іпотечний договір №1166-1/Zфквіп-07, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку ТОВ "Український промисловий банк" належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] в м. Києві (а. с. 47-50). П. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у випадку припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. За приписами ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Системний аналіз наведених зазначених норм права дає підстави вважати, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі його виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконання основного зобов'язання (таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 липня 2016 року у справі №6-118цс16). Оскільки забезпечені іпотекою зобов'язання за кредитними договорами від 01 жовтня 2007 року №1166-1/ФКВ-07 та від 01 жовтня 2007 року №1166-2/ФК-07 виконано в повному обсязі, то зобов'язання за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07, які є похідними від кредитного договору, припинилися. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України припинення поруки та права іпотеки у разі належного виконання основного зобов'язання, презюмується. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що право іпотекодавця, передбачені ч. 1 ст. 593 ЦК України на припинення зобов'язання підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відтак, права іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов'язання за договором (такий правовий висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі №6-243цс14). За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати іпотеку за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07, укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON], припиненою. Щодо позовних вимог про припинення обтяження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, та вилучення записів про обтяження майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, то слід зазначити, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке. За змістом ст. ст. 34, 73, 74 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації та знімають таку заборону. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), за рішенням суду. З аналізу наведеної норми вбачається, що рішення суду про припинення іпотеки є безумовною підставою для зняття нотаріусом заборони щодо відчуження нерухомого майна. При цьому, необхідно наголосити, що до нотаріуса може звертатись з заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів припинення іпотеки. На сьогодні рішення в частині визнання іпотеки за іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року №1166-1/Zфквіп-07 припиненою не набрало законної сили, нотаріус не відмовляв [PERSON] у знятті заборони щодо відчуження - квартири [ADDRESS] в м. Києві, а тому право позивача в частині зазначених вище позовних вимог не порушено. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з належного відповідача, яким є ТОВ "Український промисловий банк", на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн. Зважаючи на вищенаведене,

Outcome: partial