Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 257/4499SFNVG7 від 28 грудня\~ 2011 року, яка станом на 08 травня 2015 року становить 9 573 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача суму судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився,\~ про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 25, 26, 31, 34, 35, 36) в матеріалах справи є письмові заяви представника позивача про слухання справи за відсутності представника позивача, згідно з якими позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечував (а.с. 28, 42). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 25, 27, 31, 34, 35, 38, 39), про причини неявки суду не повідомила, заперечень, пояснень щодо позову не надала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним кодексом України. Судовим розглядом встановлено, що 28 грудня 2011 року року між ПАТ Платинум банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №257/4499SFNVG7 на суму 7 486,85 грн., строком до 28 грудня 2014 року (а.с.6-7). В подальшому, первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором. Так, зокрема, ТОВ "Кредекс фінанс"(надалі позивач) набуло право вимоги за вказаними кредитними договорами підставі договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, що був укладений з ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с. 9-10). ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги на підставі договору факторингу 2 від 08 жовтня 2012року, що був укладений з ТОВ "ФК"БІЗНЕСФІНАНС" (а.с. 12) Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 9573 грн за вищевказаним договором від 28 грудня 2011 року, з яких: 7 278,9 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1140 грн заборгованість за відсотками; 0 грн заборгованість за комісією з обслуговування кредиту; 1154,1 грн заборгованість за пенею. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, з укладанням вказаного договору факторингу до Товариства (далі за текстом\~позивача) перейшло право вимоги щодо виконання зобовязання відповідачкою за кредитним договором. В порушення умов, зазначеного кредитного договору, відповідачк взяті на себе зобовязання не виконувала, останній платіж відповідачем здійснено 01.01.2012 року, а нарахування відсотків та/або інших платежів зупинено 18.06.2012 року, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 05.07.2015 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, процентів, штрафів склала загальну суму 9573 грн. (а. с. 3). Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. В силу ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредит був наданий відповідачу в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеними кредитними договорами, однак відповідач всупереч вимогам чинного законодавства належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала; не здійснила повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені договором строки. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 05.07.2015 р. становить 9573 грн. Доказів, в розумінні ст. ст.\~58,\~59 ЦК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачкою не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Судом не встановлено, що відповідачка не виконала зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку непереборної сили, тому повинна сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частина 1\~ст. 550 ЦК України\~передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно з п. 6 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України, витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, віднесені до витрат, повязаних з розглядом судової справи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 9573 грн. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати, підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі ст. ст.\~525,\~526,\~527,\~530,\~1046,\~1048\~1050,\~1054,\~1077\~ЦК України,

Outcome: approved