Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

12 грудня 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], які перебували в шлюбі до 2018 року. 12 вересня 2016 року винесено рішення Локачинського районного суду про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання. У 2016 році вона вступила до Буковинського державного медичного університету. [INFO] року їй виповнилося 19 років, вона продовжує навчатись у вказаному навчальному закладі на 3 курсі медичного факультету № 2 за спеціальністю 222 "Медицина" (магістр), форма навчання - очна, термін навчання - до [INFO] року. Відповідач їй матеріальної допомоги не надає. Домовленості з приводу добровільної щомісячної сплати аліментів на період навчання між нею та відповідачем не досягнуто. На даний час вона повністю перебуває на утриманні своєї матері, яка допомагає їй матеріально. Її навчання в університеті вимагає значних фінансових витрат на платне придбання власної методичної літератури та монографій вчених університету, значне копіювання навчальної літератури, наукових видань, надання платних консультацій. Стипендії вона не отримує, поза навчальним процесом не працює, гуртожитком не забезпечена, проживає в приватній квартирі, за яку сплачує 1300 грн. щомісяця. Також витрачає кошти на щоденні поїздки в транспорті на навчання. Крім того, необхідні кошти на харчування, придбання особистого та спеціального одягу, взуття. На даний час відповідач сплачує аліменти на свого сина [PERSON] біля 1500 грн. на місяць. Інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні, останній немає. Відповідач працює та отримує заробітну плату, має автомобіль, трактор, техніку, а також земельну ділянку розміром 1,54 га, веде домашнє господарство, займається ремонтом автомобілів та іншої сільськогосподарської техніки. Позивач зазначає, що вона перебуває у скрутному становищі і дійсно потребує матеріальної допомоги від батька. Вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на період її навчання в університеті. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1853 грн., щомісячно, з індексацією суми відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею 23-х років. Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за місяць від дня пред'явлення позову та стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1359,40 грн. 18 січня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що [PERSON] не визнає позовні вимоги і вважає позов безпідставним. Потреба позивача у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням та можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1853 грн. позивачем не доведена. Доказів про наявність у відповідача інших доходів, майна, окрім заробітної плати, позивачем не подано, а також не представлено доказів понесених витрат на оплату житла, проїзд, витрат на харчування, придбання особистого та спеціального одягу, взуття та належного їх розрахунку. Незважаючи на те, що позивач досягла повноліття, відповідач продовжує сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) на утримання свого неповнолітнього сина та позивача [PERSON] Крім того, [PERSON] недноразово на прохання позивача пересилав на її картку кошти від свого імені, а також через працівника банку [PERSON] Просить у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача. 25 січня 2019 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначає, що відповідач є працездатною особою. Джерелом доходу є кошти, які він отримує, працюючи водієм місцевої пожежної команди, а також доходи від ведення особистого селянського господарства, надання послуг з ремонту автомобілів. Відповідач неодружений, непрацездатних батьків не має. Вважає, що відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання, оскільки має таку можливість. Позивач є студенткою Буковинського державного університету, навчається на 3 курсі медичного факультету, денної форми навчання. Стипендії не отримує, гуртожитком не забезпечена, проживає у приватній квартирі, за що сплачує 1300 грн. щомісячно. За період навчання (травень - грудень) 2018 року фінансові витрати значні. Згідно з виписками АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] надіслала позивачу за вказаний період кошти на загальну суму 22392 грн., з них на продукти харчування витрачено біля 22000 грн. Крім витрат на навчання, на продукти харчування, оплату за квартиру, мати придбала для [PERSON] одяг, взуття всього на суму 7840 грн. З 2016 року відповідач ухилявся від сплати аліментів. Відповідно до довідки Локачинського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 21 січня 2019 року з серпня по грудень 2016 року та в лютому - квітні 2017 року аліменти з відповідача взагалі не стягувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість відповідача перед позивачем, яка в подальшому стягувалась у більшій сумі. Добровільна фінансова допомога позивачу не надавалась. Стягнення аліментів бухгалтерією Затурцівської сільської ради за виконавчим листом після досягнення позивачем повноліття, а саме: з вересня 2017 року по даний час в розмірі Ѕ частки від заробітку є незаконним, оскільки в рішенні Апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року зазначено, що стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON] та позивача в розмірі Ѕ проводиться лише до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто [PERSON] Твердження відповідача, що кошти, які стягуються з нього за місцем роботи на повнолітню дочку слід зарахувати як аліменти на її навчання суперечить вимогам ч.3 ст. 183 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати допомогу на утримання дочки, відповідачем не доведено. Просить позов задовольнити в повному обсязі. 28 січня 2019 року представник відповідача подав заперечення згідно із ст. 180 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого вважає, що відповідь на відзив є необгрунтованою. Твердження позивача про ухилення від сплати аліментів не підтверджено жодними доказами, а також про відсутність у відповідача непрацездатних батьків не відповідає дійсності, оскільки у відповідача є непрацездатна мати. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат на найм квартири та інших витрат на навчання. У виписці по витратам по картці відображена операція зняття готівки, яка не являється витратами коштів, а їх переведення в готівку. Відповідач неодноразово надавав позивачу готівкові кошти на навчання. Виписка надходжень по картці свідчить про значні надходження коштів на користь позивача. При цьому позивач не довела, що коштів не вистачає на навчання. Крім того, аліменти на другу дитину не нараховуються та не стягуються, у зв'язку з чим сплата аліментів на дочку, що продовжує навчання, має розцінюватись як добровільна. У судовому засіданні позивач та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, а також у відповіді на відзив. Позивач зазначила, що навчаючись в університеті, їй необхідні кошти, які вона щомісячно витрачає на навчання - 500 грн., на проїзд - 400 грн., на харчування - 1100 грн., на засоби гігієни - 200 грн. Крім того, зазначила, що вона ніде не працює, стипендії не отримує, гуртожитку їй не надано. За кімнату у квартирі, в якій вона проживає, щомісячно необхідно сплачувати 1300 грн. За три з половиною роки відповідач ніразу не приїжджав до неї у м. Чернівці, де вона навчається. Вона перебуває у складному матеріальному становищі та потребує допомоги батька. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює, і хоча її дохід на місяць становить орієнтовно 7000 грн., однак, самостійно утримувати дочку, яка навчається та потребує матеріальної домопоги, їй важко. Відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача зазначив, що поданий позов [PERSON] - це зловживання позивачем процесуальними правами. Зазначив, що досудове врегулювання спору не проводилось. Пояснив, що після досягнення дочкою повноліття відповідач добровільно сплачував кошти на її утримання зі своєї заробітної плати в розмірі 1/4 заробітку та має намір надалі їх сплачувати. Крім того, він надавав додатково кошти позивачу на її прохання. Пояснив, що на даний час на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка є особою пенсійного віку та отримує пенсію, меншу ніж встановлений прожитковий мінімум, а також він сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON]. Будь-якого нерухомого майна у його власності немає, в тому числі і земельної ділянки, доказів про наявніть у нього додаткових доходів, позивачем не надано. Заперечує проти задоволення позову, а також щодо стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1359,40 грн. Заслухавши пояснення позивача, її представників, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 27 вересня 1999 року вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] та 31 серпня 2017 року досягла повноліття. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] - відповідач у справі (а.с.3,23). Відповідно до рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], 31 серпня 1999 року народженя, в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мініміму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.4-5). Із довідок Буковинського державного медичного університету від 09.11.2018 року № 01.12/3-1734 та № 2315 від 26.09.2018 року вбачається, що [PERSON] є студенткою 3 курсу медичного факультету, денної форми навчання за держзамовленням, за спеціальністю 222 "Медицина" (магістр), закінчить навчання в червні 2022 року (а.с. 11, 12). В університеті надаються платні послуги відповідно до наказу № 235-Адм від 02 липня 2015 року "Про затвердження переліку платних послуг" та наказу № 372 -Адм від 04 жовтня 2016 року "Про внесення змін до наказу № 235-Адм від 02 липня 2015 року "Про затвердження переліку платних послуг" (а.с.13-20). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою відповідача [PERSON], що стверджується довідкою Затурцівської сільської ради Локачинського району про склад сім'ї № 143 від 29 січня 2019 року (а.с.81), однак, на даний час у вільний від навчання час проживає з матір'ю [PERSON] Вона навчається на денній формі навчання, у зв'язку з чим не працює та не має власного заробітку, стипендії не отримує, що стверджується довідкою Буковинського державного медичного університету про доходи [PERSON] від 28 листопада 2018 року (а.с.21). Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатнихдочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч. 1,2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів згідно із ч.1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи те, що [PERSON] є повнолітньою, не досягла 23 років, продовжує навчатися, форма навчання є денною, у зв'язку з чим вона не працює, однак щомісячно потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, пов'язані із проживанням за місцем знаходження навчального закладу у м. Чернівці, проїзду до його місцезнаходження, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, що підтверджується випискою по її рахунку у АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.05.2018 року по 01.01.2019 року (а.с.70-74), суд вважає доведеною обставину щодо потреби дочки в матеріальній допомозі батьків. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбіміж собою. Розірвання шлюбуміж батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідач працює водієм пожежної команди Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області і отримує заробітну плату, починаючи з січня 2019 року у розмірі 4 173 грн. на місяць, після досягнення дочкою - [PERSON] повноліття - [INFO] року, він продовжував сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) на утримання свого неповнолітнього сина та позивача, що стверджується довідкою Затурцівської сільської ради № 29 від 29 січня 2019 року (а.с.78). Окрім того, в судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувався той факт, що відповідач на прохання дочки пересилав на її картку особисто або за допомогою сторонніх осіб, зокрема, працівника банку [PERSON] (а.с.62-64), додаткові кошти, а тому суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дочці у зв'язку з її навчанням. Разом із тим, в ході судового розгляду позивачем [PERSON] не доведено можливості [PERSON] сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі в сумі 1853 грн. щомісячно. Так, інформація, зазначена у відповіді на запит адвоката [PERSON] Затурцівською сільською радою № 720 від 09.11.2018 року про наявність у власності відповідача земельної ділянки та трактора не підтверджена належними доказами (а.с.24) та частково спростовується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо [PERSON] із зазначенням його реєстраційного номера облікової картки платника податків, відповідно до якої будь-якого нерухомого майна за останнім не зареєстровано (а.с.49). Крім того, на утриманні відповідача знаходиться його непрацездатна мати [PERSON], яка зареєстрована із відповідачем за однією адресою та перебуває на обліку в Локачинському об'єднаному управлінні ПФУ і отримує незначну пенсію за віком у розмірі 1593,17 грн., що стверджується довідкою № 485 від 17 липня 2018 року (а.с. 82). Також відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття згідно із рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20.10.2016 року (а.с.4-5). Наявності у відповідача інших доходів, окрім заробітної плати, не доведено. Згідно із ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Враховуючи наведене, величину прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого законом у 2019 році, матеріальний стан повнолітньої дитини, платника аліментів, матері позивача [PERSON], яка у судовому засіданні зазначила, що розмір її доходу в місяць складає орієнтовно 7 000 грн., положення ст. 180 СК України, а також, те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення з [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, з індексацією суми відповідно до закону, починаючи з 12 грудня 2018 року - дня звернення із даним позовом до суду та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Визначений розмір аліментів в сумі 1000 грн., на переконання суду, буде об'єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1359,40 грн., понесення яких позивачем підтверджуються договором про надання правової допомоги від 10 листопада 2018 року, актом наданих послуг (виконаних робіт) із зазначенням виду правової допомоги, наданої позивачу, та квитанцією від 10 грудня 2018 року про сплату позивачем 1359,40 грн. адвокату [PERSON] (а.с.27,28,29). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 733,53 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial