Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.02.2020 р. водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Лада Ларгус", рухаючись ділянкою дороги по вулиці Івана Богуна в м. Хмільнику Вінницької області, під час здійснення маневру до АЗС, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з мотоциклом "КТМ" під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] [INFO] помер. Так як позивач являється батьком по відношенню до загиблого, тому у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у заподіяній моральній шкоді та позивачем понесено витрати на поховання загиблого. Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки і управління яким здійснював водій, а тому у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО5518953, який діяв на момент настання ДТП станом на 15.02.2020. Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому моральну та матеріальну шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесенні витрати на поховання загиблого, а також витрати на професійну правничу допомогу. 23.04.2021 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження і призначено справу до підготовчого судового засідання та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. 29.04.2021 на адресу суду надійшов відзив у відповідності до якого відповідач не погоджується з позовними вимогам, зазначаючи про їх передчасність, оскільки вина водія у настанні ДТП вироком суду не підтверджена. Коло осіб, які мають право на отримання моральної шкоди не встановлено, а тому не можливо визначити розмір моральної шкоди. Крім того, АТ "СГ"ТАС" виконуючи договірне зобов"язання взяло на себе зобов"язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я внаслідок ДТП, а тому оскільки відповідач не є завдавачем шкоди, тому позивач має сплачувати судовий збір. Також позивачем не надано документально підтверджені витрати на поховання. Крім того, від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 16.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. позовні вимоги підтримує з підстав, що містяться в позові та просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2020 року, [PERSON] помер [INFO] . (а.с.9) У відповідності до довідки про дорожньо-транспортну пригоду 15.02.2021 за участі легкового автомобіля Лада Ларгус" під керуванням [PERSON] та мотоцикла КТН під керуванням [PERSON] сталася ДТП. внаслідок якого останній водій загинув (а.с.12-13) За фактом ДТП 16.02.2020 внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 14) Позивач являється батьком загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 15) Після смерті [PERSON] , його батьком (позивачем) понесено витрати на поховання в загальній сумі 15569 грн, що підтверджено товарним чеком № 18/02/2020 від 18.02.2020 року. (а.с.19) Відповідальність водія транспортного засобу Лада 2101 застрахована АТ СГ "ТАС" (а.с. 21) 24.03.2020 позивач повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 22), а також подав заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 23-24) 01.04.2020 за вихідним номером 553 представник відповідача повідомив позивача про призупинення розгляду заяви на виплату відшкодування до набрання вироком у кримінальтному провадженні законної сили (а.с. 27). Заслухавши учасників та дослідивши надані сторонами докази, вирішуючи клопотання відповідача, суд прийшов до наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про загальнообов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема розділ ІІІ Закону встановлює саме порядок здійснення відшкодування шкоди, завданої потерпілій (третій) особі, а окрім того, страхове відшкодування є одним із видів відшкодування шкоди а, отже, позивач, враховуючи приписи ч.3 ст. 28 ЦПК України, звернувся до суду за місцем своєї реєстрації та заподіяння шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (ч.2 ст. 1167 ЦК України). Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки "Лада Ларгус" під керуванням [PERSON] є страховим випадком, а шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної безпеки. Матеріали цивільної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили так і внаслідок умислу потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації з транспортного засобу. Згідно з ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів. Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19. Судом встановлено, що у відповідності до полісу № АО 5518953, який був діючим станом на 15.02.2020 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Лада Ларгус» державний номерний знак [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ "СГ"ТАС"» у зв`язку з чим страховиком є відповідач ПАТ "Страхова група "ТАС". Згідно положень ч.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з п. 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно копії свідоцтва про народження позивач являється батьком [PERSON] . Оскільки загиблий [PERSON] одруженим не був, дітей не мав, тому його батькам, в даному випадку батькові, належить право відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 15.02.2020 р., розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 723,00 гривень. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 28338,00 гривень (4 723* 12/2 = 28338 гривень). При визначенні моральної шкоди, суд враховує, моральні страждання, які зазнав позивач пов`язаних з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, та вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що відповідає дійсним обставинам справи. Відповідно до п. 27.4 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, За умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір страхового відшкодування за померлого не може перевищувати 123 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до товарного чеку [PERSON] від 18.02.2020 року, понесено витрати на поховання сина в сумі 15569 грн, які суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача. Таким чином суд вважає, що відповідно до вимог п. 27.3, п. 27.4, ст.27 Закону № 1961-IV, позивач [PERSON] має право на отримання страхового відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави у виді судового збору в сумі 908 грн.. Крім того, щодо вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає, що ПАТ «Страхова група «ТАС» надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке може бути вирішено в порядку, передбаченому п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України . 07.06.2021 року представником позивача надано клопотання, в якому останній просить суд продовжити строк надання доказів сплати судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У зв`язку із викладеним суд вважає за необхідне питання щодо витрат на правову допомогу підлягає вирішенню у відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved