Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що станом на 04.01.2017 року відповідач без попередження, пояснень і мотивацій змусив його обманним шляхом в порушення ст.32 КЗпП підписати заяву на звільнення з безстрокового договору на працевлаштування за строковим договором терміном до 01.04.2017 року. В той же час офіційних причин і законодавчих мотивацій для укладення нового строкового договору № 13 від 04.01.2017 року в керівництва не було, з ним ніхто не радився. Адміністрація про подібні дії за 2 місяці про зміну договірних відносин не повідомляла. Відповідач знехтував норми КЗпП, так як новий строковий договір значно погіршив умови роботи, бо в обовязки ввели виконання робіт двірника, обслуговування собаки, заготівля дров, топка пічки, заготівля води, знищення бурянів, прибирання так званої прилеглої території, яка жодним юридичним документом до автостоянки не закріплена і не визначена в натурі, не надання оплатної відпустки та лікарняного. Тому умови договору №13 від 04.01.2017 року є гіршими від безстрокового. У новому строковому договорі відмічено, що в разі змін умов договору сторони повинні попереджати за 1 місяць, що не відповідає КЗпП, де визначено термін попередження за 2 місяці. Працюючи січень місяць 2017 року з погіршеними умовами роботи, адміністрація не дотримала вимог ст.2 КЗпП по виплаті мінімальної заробітної плати 3200 грн., яка склала всього 1996 грн. та роботу у вихідні дні і зверх нормативні часи. В подальшому 31.01.2017 року також без попередження і розяснень позивачу надали підписати додаткову угоду, де адміністрація уже вимагала його звільнення з роботи без всяких діючих мотивацій, за так званою згодою сторін. Спершу він не підписував цю додаткову угоду, як таку, що складена без його згоди, попередження і запропонована не враховуючи його права на працю як інваліда 3 групи. При скороченні штату відповідачем не виплачено вихідну допомогу. За таких обставин позивач просить скасувати наказвідповідача про звільнення його з займаної посади контролера-приймальника автостоянки №2 "Л.Українка" в м.Суми за угодою сторін (на підставі п.1 ст.36 КЗпП) з 03.01.2017 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з наведених у позові підстав підтримали у повному обсязі і просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими і базуються тільки на припущеннях. Суду показала, що дійсно [PERSON] працював у Дочірному підприємстві «Паркінг» Комунального роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради на посаді контролера-приймальника автостоянки №2 "Л.Українка"(м.Суми, вул.Матюшенка) з 05.11.2015 року. 30.12.2016 року він подав заяву про звільнення з посади за угодою сторін і наказом від 03.01.2017 року був звільнений на підставі ст.36 п.1 КЗпП. Також зазначила, що позивач часто скаржився на те, що не може привязувати себе до правил внутрішнього трудового розпорядку, так як посада контролера-приймальника повязана з підвищенням нервово-емоційним навантаженням. Тому сторони дійшли згоди розірвати трудові відносини з подальшим укладенням договору цивільно-правового характеру. 04.01.2017 року з [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір №13 строком до 01.04.2017 року. На момент звільнення з позивачем був проведений повний розрахунок. Однак 31.01.2017 року договір було розірвано, оскільки [PERSON] не бажав більше працювати на даному підприємстві. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позивача було звільнено за його проханням і згодою, а тому підстав для поновлення [PERSON] на роботі не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши докази справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до наказу №87 Дочірного підприємства «Паркінг» Комунального роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради від 04.11.2015 року [PERSON] прийнятий на посаду контролера-приймальника автостоянки №2 "Л.Українка"(м.Суми, вул.Матюшенка) з 05.11.2015 року з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.16). 30.12.2016 року [PERSON] подав заяву про звільнення за угодою сторін (на підставі п.1 ст.36 КЗпП) з 03.01.2017 року (а.с.19). У судовому засіданні, обгрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що заяву про звільнення підписував без окулярів, тому не бачив її змісту. Однак дані твердження не відповідають дійсності, є безпідставними та спростовуються тим, що у бланку заяви про звільнення за згодою сторін [PERSON] власноручно написав номер автостоянки, її назву, своє прізвище та ініціали, дату звільнення та дату написання заяви, що особисто засвідчив своїм підписом. Як видно із заяви, почерк позивача розбірливий, чіткий та читабельний, тому суд вважає, що [PERSON] знав її зміст заяви. Наказом №1 Дочірного підприємства «Паркінг» Комунального роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради від 03.01.2017 року [PERSON] звільнено з займаної посади контролера-приймальника автостоянки №2 "Л.Українка" в м.Суми за угодою сторін (на підставі п.1 ст.36 КЗпП) з 03.01.2017 року. З даним наказом позивач був ознайомлений під підпис, що вбачається з самого наказу(а.с.18). 04.01.2017 року між [PERSON] та Дочірним підприємством «Паркінг» Комунального роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради було укладено цивільно-правовий договір №13 строком до 01.04.2017 року, згідно до умов якого [PERSON] послугу з утримання автостоянки може надавати у зручний для нього час (а.с.20-21). Вказану вище угоду особисто підписав позивач. [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що дійсно підписував цивільно-правовий договір, дія якого була визначена до 01.04.2017 року. Крім того, 31.01.2017 року [PERSON] було підписано додаткову угоду до цивільно-правового договору №13 від 04.01.2017 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання договору з 31.01.2017 року. Цю угоду позивач особисто засвідчив своїм підписом (а.с.23). У даному випадку позивач знав про своє звільнення, про дострокове припинення цивільно-правового договору, так як був обізнаний з їхнім змістом, про що свідчать його підписи на документах. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки жодних підстав для поновлення його на роботі не має.

Outcome: dismissed