Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Дієса» про визнання бездіяльності відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» щодо порушення вимог ст..8 Закону України «Про захист прав споживача», ст.ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» незаконною та зобов`язання його надати відповідь. А також, про стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 14 542,56 гривень, моральну шкоду у сумі 15 000,00 гривень, разом 29 542,56 гривень, які перерахувати на рахунок одержувача № [NUMBER] в відділенні «ПриватБанк» ПАТ КБ «ПриватБанк», код одержувача 14360570, МФО банку 305299, код ЄДРПОУ банку 14360570, рахунок поповнення [NUMBER]. Призначення платежу [NUMBER]. Поштова адреса банку: 889600 м.Мукачево Закарпатської області, вул.Ярослава Мудрого, 1. Позовна заява мотивована тим, що позивач 29.07.2019 року придбав в магазині «Ельдорадо» водонагрівач AISTON (бойлер), одразу заплатив вартість товару в сумі 3202,00 гривень, а продавець зобов`язався поставити цей товар разом з технічним паспортом 01.08.2019 року. Однак, ні 01.08.2019 року, ні 04.08.2019 року (час визначений керуючим магазину) позивач товар отримати не зміг, витративши при цьому 1800,00 гривень на послуги вантажного таксі. При цьому, позивачеві запропонували повернути кошти за придбаний товар, але кошти повернуто не було через відсутність необхідної суми в касі магазину. У зв`язку з цим позивачем було написано скаргу у «Книгу скарг і пропозицій» магазину «Ельдорадо» та клопотання про надання копії запису відеоспостереження, на яку відповіді не отримав, а 15.08.2019 року направив претензію на адресу відповідача, яка також залишилася без реагування. 08.08.2019 року позивач зміг отримати оплачений ним товар, але в оформленні гарантійного талону та виданні технічного паспорту на товар йому було відмовлено. Відтак відповідач не виконав належним чином договір купівлі-продажу. Крім того, 20.04.2018 року працівник магазину «Ельдорадо» продав позивачу неякісну телевізійну антену вартістю 494,90 гривень, а гроші за неякісний товар повернув лише через 50 днів від дня розрахунку. Позивач вважає, що такими діями працівників відповідача йому було завдано збитків: за епізодом 29.07.2019 року на суму 14 027,30 гривень, з яких: 3202,00 гривень - сума боргу, 128,08 - 3% річних за період з 29.07.2019 року по 01.11.2019 року, 39,76 гривень - інфляційні втрати за період з 29.07.2019 року по 01.11.2019 року, 3137,96 гривень - нарахованої пені з розрахунку 0,1% за кожен день прострочення, 1800,00 гривень - оплата вантажного таксі, 4000,00 гривень - втрата робочого часу, 921,50 гривень - витрати на поштову кореспонденцію та виготовлення копій документів; за епізодом 20.04.2018 року на суму 457,13 гривень, з яких: 494,90 гривень - сума боргу, 15,96 гривень - 3% річних за період з 29.04.2018 року по 07.06.2018 року, 42,17 гривень - інфляційні втрати за період з 29.04.2018 року по 07.06.2018 року, 399,00 гривень - нарахованої пені з розрахунку 0,1% за кожен день прострочення. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, через втрату звичайного для себе способу життя, стрес викликаний нервовими напругами, яку він оцінює в 15 000,00 гривень. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2019 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження представник відповідача отримав 20.12.2019 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 30 січня 2020 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не скористалася, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. 03.01.2020 року представником відповідача подано відзив на позов в якому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на його недоведеність та намагання таким шляхом збагатитися. Як підстави своїх заперечень наводять те, що 29.07.2019 року між ТОВ «Дієса» та позивачем було укладено роздрібний договір купівлі-продажу у спрощеній формі, що підтверджується фіскальним чеком, однак вказаний договір не містить обов`язку поставки товару покупцю, а даний товар підлягає передачі покупцю. Під час купівлі товару позивачу було повідомлено, що обрана ним модель товару наразі відсутня в магазині і необхідний час на її доставку до приміщення магазину, де він зможе її отримати для само вивозу. Орієнтовний час доставки товару до магазину 10 днів , а точний час покупцю повідомляється в телефонному режимі додатково. Твердження позивача про доставку товару саме 01.08.2019 року не доведено жодним доказом та не відповідає дійсності. 04.08.2019 року позивачем була залишена скарга у «Книзі скарг та пропозицій» у якій він вказував на порушення начебто строків передачі товару йому як споживачу, на яку йому було запропоновано провести повернення грошових коштів за товар у випадку якщо клієнт не бажає чекати обумовлений раніше строк, про що було повідомлено позивача листом № 7/08.19/1 від 07.08.2019 року. 08.08.2019 року позивач шляхом само вивозу забрав придбаний ним товар. З огляду на це, ТОВ «Дієса» жодним чином не порушила права споживача, а навпаки сприяла їх реалізації. Щодо посилання позивача на відмову відповідача оформити гарантійний талон та видати технічний паспорт на придбаний товар то таке твердження також не відповідає дійсності, оскільки під час передачі товару було дотримано всіх вимог п.17 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, покупець жодних зауважень до технічного, зовнішнього стану товару та відсутності заповненого гарантійного талону не заявляв, про що свідчить факт передачі товару. 22.08.2019 року відповідачем було отримано претензію позивача з єдиною вимогою компенсувати витрати на проведення само вивозу товару з магазину та компенсацію витраченого на це часу, на що останньому 23.08.2019 року було направлено відповідь в якій значилося, що чинним законодавством не передбачено такої компенсації. Щодо твердження про купівлю неякісної телевізійної антени то такі не підтверджені жодним доказом. Нарахування штрафних санкцій з боку позивача є спробою збагатитися, оскільки ТОВ «Дієса» в повному обсязі виконав свої зобов`язання. Відносно нарахованої позивачем моральної шкоди, то така відшкодовується у випадках коли заподіяна небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Як встановлено судом, позивачем [PERSON] 29.07.2019 року було перераховано кошти в сумі 3202,00 гривень за техніку в магазині «Ельдорадо» та 05.01.2012 року в сумі 494,90 гривень (а.с.6). З наявного в матеріалах справи чеку від 29.07.2019 року вбачається, що в магазині 233 ТОВ «Дієса», м.Мукачево, вул .. Воззєднання, 20 було придбано водонагрівач AISTON (бойлер) за ціною 3199,00 гривень, знижка 320,00 гривень. Гарантійний строк 12 місяців (а.с.3). Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 4 цього Закону визначено права та обов`язки споживачів під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, в тому числі право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ст. 6 Закону). Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. При обміні товару його гарантійний строк обчислюється заново від дня обміну (ст. 7 Закону). Споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції (ст. 17 Закону). Відповідно до ст. 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. Позивачем не доведено те, що доставка товару, водонагрівача AISTON (бойлер) мала відбутися саме 01.08.2019 року, жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. Згідно п.17 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженими наказом Міністерства економіки України № 104 від 19.04.2007 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), забороняється приймати до продажу та реалізовувати товари, на які нормативними документами встановлено гарантійні строки, без експлуатаційних документів (технічного паспорта або іншого документа, що його замінює, тощо). Суд бере до уваги той факт, що 08.08.2019 року позивач шляхом самовивозу забрав придбаний ним товар, з чого можна зробити висновок, що на момент покупки позивач не мав зауважень щодо товару. Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідачем спростовано твердження позивача про те, що останнім не отримано відповіді на скаргу від 04.08.2019 року, викладену у «Книзі скарг та пропозицій», оскільки суду надано копію повідомлення щодо розгляду заяви за вихідним № 7/08.19/1 від 07.08.2019 року яким, [PERSON] було запропоновано провести повернення грошових коштів за товар. Вказане повідомлення позивачем було отримано особисто 13.08.2019 року. А тому, з урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача надати відповідь, оскільки така йому була надана, а також щодо стягнення з відповідача 3202,00 гривень суми боргу, так-як товар відповідачем було отримано. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій суд констатує наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею)є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції: 128,08 - 3% річних за період з 29.07.2019 року по 01.11.2019 року, 39,76 гривень - інфляційні втрати за період з 29.07.2019 року по 01.11.2019 року, 3137,96 гривень - нарахованої пені з розрахунку 0,1% за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій у вигляді неустойки передбачено за затримку виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та затримку усунення недоліків товару понад установлений строк (чотирнадцять днів), проте спір, що виник між сторонами не стосується гарантійного обслуговування бойлера, тому дана вимога позивачем не доведена та задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача 1800,00 гривень оплати вантажного таксі, суд констатує наступне: Згідно п.22-25 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженими наказом Міністерства економіки України № 104 від 19.04.2007 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкт господарювання може надавати додаткові послуги, перелік і вартість яких визначаються відповідно до вимог законодавства. Доставлені споживачу товари приймаються ним згідно з даними, зазначеними в розрахунковому документі. Доставка товарів споживачу оформляється замовленням-квитанцією або іншим документом із зазначенням найменування суб`єкта господарювання, прізвища споживача, його місця проживання, дати оформлення замовлення, назви товару, артикула, кількості предметів, видів і вартості послуг, часу їх виконання тощо. Доставка товарів здійснюється у строк не пізніше 7 днів з моменту оформлення покупки, якщо інший строк не установлено згідно з домовленістю сторін. Отже, законом передбачено доставку товару, як додаткові послуги які надаються продавцем, а такі позивачем не замовлялися. Щодо стягнення 4000,00 гривень вартості втрати робочого часу (робота адвоката) та 921,50 гривень витрат на поштову кореспонденцію та виготовлення копій документів, то такі відповідно до ст..141 ЦПК України відшкодовуються пропорційно задоволеним позовним вимогам і підлягають доведенню. Відносно стягнення з відповідача 457,13 гривень, з яких: 494,90 гривень - сума боргу, 15,96 гривень - 3% річних за період з 29.04.2018 року по 07.06.2018 року, 42,17 гривень - інфляційні втрати за період з 29.04.2018 року по 07.06.2018 року, 399,00 гривень - нарахованої пені з розрахунку 0,1% за кожен день прострочення, які позивачем нараховано за епізодом 29.04.2018 року (купівлю телевізійної антени неналежної якості, за ціною 494,90 гривень), то дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки жодного доказу купівлі 29.04.2018 року позивачем у відповідача вказаного товару, суду не надано. Натомість, в матеріалах справи міститься довідка про рух коштів, з якої вбачається, що аналогічну суму було перераховано за техніку в магазині «Ельдорадо» 05.01.2012 року. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При зверненні до суду із позовом [PERSON] посилався на норми Цивільного кодексу України, які регулюють порядок відшкодування моральної шкоди та Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній нас час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Визначення понять "шкода" і "дефектна продукція" міститься у Законі України від 19 травня 2011 року № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", згідно ст.1 якого шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст.5 Закону України"Про відповідальність за шкоду,завдану внаслідок дефекту в продукції" продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції. При цьому на потерпілого відповідно до ст.6 зазначеного Закону покладається обов`язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом у продукції та завданою шкодою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Приймаючи до уваги наведене, та зважаючи на те, що не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача як споживача на відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З урахуванням викладеного вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, - товар, придбаний позивачем, останнім отримано шляхом самовивозу, при отриманні товару зауважень щодо якості товару в позивача не було, правові підстави для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди відсутні, тому суд відмовляє в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed