Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

01.02.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ТОВ "ВЛАДА 2009", ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ВЕРТЕКС" з вимогами, зазначеними ним в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., він є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення 2. 09.06.2015р. позивачу стало відомо про те, що право власності на належне йому майно визнано за ПП "МИХАИЛ" на підставі підробленого рішення Феодосійського районного суду Автономної Республіки Крим від 25.02.2014 року по цивільній справі № 119/5649/14-ц, та за ПП "МИХАИЛ" було проведено відповідну реєстрацію права власності. З огляду викладені обставини, позивач звернувся до правоохоронних органів та до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2015 року по цивільній справі № 200/13424/15-ц право власності на вищевказане нежитлове приміщення визнано за [PERSON]. Зазначеним рішенням також було скасовано державну реєстрацію переходу права власності до ПП "МИХАИЛ" на підставі рішення Феодосійського районного суду Автономної республіки Крим від 25.02.2014р. по справі № 119/5649/14-ц. Позивач посилається на те, що після набрання зазначеним рішенням законної сили, з інформаційної довідки йому стало відомо, що 31.08.2015 року, ще під час розгляду в суді вищезазначеної цивільної справи, право власності на належне йому майно було перереєстровано приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. за відповідачем ТОВ "ВЛАДА 2009", а 29.11.2015р. приватним нотаріусом Мазуренко С.В. було зареєстровано іпотеку на підставі договору іпотеки, згідно з яким іпотекодавцем є ТОВ "ВЛАДА 2009", а іпотекодержателем є ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ" "ВЕРТЕКС". Також, позивач зазначає, що підставою для перереєстрації права власності за ТОВ "ВЛАДА 2009" була ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015р., яка була скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.01.2016р., провадження № 22-ц/774/985/16. Як на правову підставу заявлених позовних вимог, позивач посилається на положення п. 3 ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 236. п.1 ч.1 ст. 216, ч.1 ст.115, ст.203 ЦК України та на правовий висновок Верховного Суду України від 11.06.2014р. по цивільній справі № 6-52цс14. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та письмових заперечень на позов не надходило. Треті особи у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, та просили прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено наступне. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2015р. по справі № 200/13424/15-ц встановлено наступні юридичні факти, а саме: [PERSON] на праві приватної власності належало нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 126,3 кв.м. на підставі договору купівлі - продажу від 20.05.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., зареєстровано реєстрі за номером 2288. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 30503463 від 05.07.2011р. виданого Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, датою прийняття рішення про державну реєстрацію є 05.07.2011р. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 3055352 було прийнято 11.06.2013р. приватним нотаріусом Рябих В.М., що підтверджується витягом № 4706497 від 11.06.2013р. Таким чином, [PERSON] правомірно набув право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 126,3 кв.м. в порядку та на підставах передбачених діючим законодавством. Згідно інформаційної довідки Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 38754951 від 09.06.2015р., об'єкт нерухомого майна - нежиле приміщення (реєстраційний номер 80296412101), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 126,3 кв.м., 07.11.2014р. було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за ПП "МИХАИЛ" на підставі рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 25.02.2014р. по справі № 119/5649/14-ц. Крім того, зазначеним рішенням, також встановлено те, що у зв'язку з тим, що позивач заперечував виникнення будь-яких цивільних відносин з ПП "МИХАИЛ" з приводу спірного майна, що останнім згідно ст.ст.27, 60 ЦПК України не було спростовано, то в силу приписів Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у суду відсутні підстави стверджувати про законну силу рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 25.02.2014 по справі № 119/5649/14-ц, яка звільняла б відповідача від обов'язку довести подію припинення права власності у позивача на спірне майно. Зазначене рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2015р. по справі № 200/13424/15-ц набрало законної сили, а отже факти встановлені даним рішенням мають преюдиційний характер для розгляду даної справи в якій беруть участь ті ж самі особи. 31.08.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (номер запису про право власності 10987588), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 80296412101, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 126, 3 кв.м. за ТОВ "ВЛАДА 2009" на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015р. по справі № 200/23141/14-ц. 29.11.2015р. між ТОВ "ВЛАДА 2009" (іпотекодавець) та ТОВ "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ" "ВЕРТЕКС" (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергієм Вячеславовичем, реєстровий номер 786, згідно з яким предметом іпотеки є нежитлове приміщення загальною площею 126,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На 29.11.2015 року підставі вищевказаного договору іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про обтяження - заборона на нерухоме майно (номер запису про обтяження 12274123) предмет обтяження нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Викладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52071804 від 26.01.2016 року. Згідно з ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна зокрема за наявності умови того, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Так, судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року по справі № 200/23141/14-ц ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015р. було скасовано. В силу ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини справи та наведені положення законодавства, суд прийшов до висновку про те, що на момент укладення договору іпотеки іпотекодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЛАДА 2009" фактично не набуло право власності на нежитлове приміщення, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" унеможливлювало передачу його в іпотеку, з огляду на що договір іпотеки від 29.11.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергієм Вячеславовичем, реєстровий номер 786, підлягає визнанню недійсним. Вимоги про скасування державної реєстрації іпотеки та відповідної заборони на майно, яке є предметом спору, є похідними від вимог про визнання іпотеки недійсною, а тому теж підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2015р. по справі № 200/13424/15-ц встановлено преюдиційні факти стосовно того, що [PERSON] набув право власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червона 3а, приміщення 2, в порядку та на підставах передбачених законом. Позивач не укладав з відповідачами жодного правочину щодо належного йому майна, тому воно вибуло з його власності та володіння без відповідного волевиявлення. Атому воно може бути витребуване ним навіть від добросовісного набувача на підставі п.1 ч.1 ст. 388 ЦПК України. Відповідну правову позицію займає Верховний Суд України в постанові від 11.06.2014 року по цивільній справі № 6-52цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, на підставі викладено, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Згідно статті 3 Закону України «Про Судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством . Статтею 4 цього ж закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч 2 ст. 4 Закону України «Про Судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача судовий збір у розмірі 3175 грн.86 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved