Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 вересня 2018р. надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Нянчур Сергія Миколайовича, відповідно до якого позивач просить визнати недійсним заповіт від 19 січня 2018, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. від імені [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON] , [INFO] . Позивач як спадкоємець за правом представлення звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому під час оголошення спадщини нотаріусом вона дізналася, що [PERSON] 19 січня 2018 року, тобто за два тижні до своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів своїй доньці, відповідачу [PERSON] . Позивач посилалася на те, що останніх декілька років до смерті дідуся, він хворів хворобою Альцгеймера, відповідно в неї є сумніви, що на час складення заповіту дідусь був здатний правильно сприймати обставини, розуміти значення своїх дій та керувати ними, і зазначена дія повністю відповідала його волі. В зв`язку з наведеними обставинами, просить вищевказаний заповіт визнати недійсним. Ухвалою суду від 28.11.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.10.2018 року вирішено питання про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.01.2019 року вирішено питання про витребування доказів (медичної документації [PERSON] з Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3" Криворізької міської ради та КЗ "Криворізька станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради", копії документів щодо посвідчення заповіту, складеного [PERSON] у приватного нотаріуса). Ухвалою суду від 20.03.2019 року вирішено питання про витребування доказів (медичної документації [PERSON] з Комунального закладу "Криворізька міська лікарня № 9" Криворізької міської ради). Ухвалою суду від 23.04.2019 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено дану цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.09.2019 року вирішено питання про витребування доказів (медичної документації [PERSON] з Комунального підприємства "Криворізький психневрологічний диспансер"ДОР"). Ухвалою суду від 28.11.2019 року по даній цивільній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Гейківська психіатрична лікарня», провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 24.09.2019 року відновлено провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.11.2019 року по даній цивільній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 29.04.2020 року відновлено провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в поданому позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, що вказані у відзиві на позов. Третя особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Нянчур Сергія Миколайовича в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Під час розгляду справи судом було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала спадкодавця [PERSON] , вона є лікарем, [PERSON] мешкав на її дільниці. В зв`язку з виконанням своїх обов`язків приходила до [PERSON] за місцем його проживання, відвідувала періодично, фактично по день його смерті. [PERSON] хворів на атеросклероз, був при свідомості, з пам`яттю у нього було все гаразд, він впізнавав її завжди, коли вона приходила. В медичній документації [PERSON] є її запис, вказано "Погіршення пам`яті", даний запис було здійснено зі слів дружини. 19.01.2018 року вона оглядала [PERSON] , в медичній картці здійснений її запис. [PERSON] 19.01.2018 року під час огляду сидів, також вставав з крісла, відповідав на запитання, скаржився на загальну слабкість. Їй не було відомо про вчинення [PERSON] в цей день правочину. Лікування призначалось по стану здоров`я хворого, було призначено припарат магнікор та інше. [PERSON] був в нормальному стані, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є дільничним лікарем-психіатром, стаж роботи більше 30 років. Він знав [PERSON] , оглядав його на дому двічі в 2017 році та 19.01.2018 року, за заявою доньки хворого [PERSON] . Довідку, яка була видана [PERSON] вих. № 43 про те, що на момент огляду лікарем-психіатром 19.01.2018 року даних за наявність психічного розладу у нього не виявлено, він підтверджує. Під час огляду ніяких зауважень до його спихічного стану не було, на його думку [PERSON] усвідомлював значення своїх дій. Огляд проходив на дому, це було о 14:00 год., вони спілкувались, [PERSON] розповідав, що був шахтарем, скаржився на болі в лівій нозі. На час огляду його стан був задовільний, він розумів, що з ним відбувається, розповідав про родичів, дружину, скарг на те, що не впізнає дружину, та, що йому ввижаються сторонні особи не було. [PERSON] було призначено припарат нейротін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] . В лютому 2018 року [PERSON] покликав її, він попросив бути присутньою під час складання заповіту, коли вона зайшла в квартиру там був [PERSON] та нотаріус. Заповіт був складений нотаріусом. Вона та ще один свідок прочитали заповіт, потім нотаріус запитав [PERSON] чи погоджується він з цим, той махнув головою що так. Потім [PERSON] попросив [PERSON] підписати заповіт замість нього, бо він погано бачив. [PERSON] був в такому стані, що все розумів, впізнавав всіх, розумів, що йому було зачитано. Під час складання заповіту в квартирі були, вона, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та нотаріус. З [PERSON] вони знайомі давно, в нього був добрий стан здоров`я, завжди її пізнавав, часто виходив на вулицю, вони спілкувалися. Він жив з дружиною. Зір в нього був поганий, не міг прочитати заповіт, але обличчя розпізнавав, мова в нього була нормальна. В день посвідчення заповіту [PERSON] запросив її в квартиру в 18-18:30 год., лікаря вона не бачила в той день, жінки та доньки дома не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] . В лютому 2018 року, дружина [PERSON] . [PERSON] попросила її підійти до них до дому о 18:00 год. з паспортом для складання заповіту. Вона прийшла зі своїм чоловіком, в квартирі були, [PERSON] , сусідка [PERSON] та нотаріус. Її чоловік та [PERSON] читали заповіт, а вона за проханням [PERSON] підписала заповіт замість нього. [PERSON] вона знає з 1990 року, він жив з дружиною. В день складення заповіту, коли вона прийшла, двері в квартиру відкрила дружина. [PERSON] сидів в кріслі біля журнального столику, він впізнав всіх, нормально спілкувався. Після того, як заповіт зачитали, вона підписала заповіт, за проханням [PERSON] , бо він погано бачив і в нього тремтіли руки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2017 році помер її чоловік [PERSON] , його сестра [PERSON] приїздила на похорон чоловіка, тоді вона повідомила, що [PERSON] в поганому стані, у нього хвороба Альцгеймера, відповідач [PERSON] заявляла, що він не розуміє, що його син [PERSON] помер. Між нею та [PERSON] були гарні відносини, останній раз вони спілкувалися по телефону в 2017 році, однак [PERSON] її не впізнавав, не знав хто вона така. [PERSON] хворів на гіпертонію, в нього був атеросклероз. З 2014 року вона не приїздила до м. Кривого Рогу, не зустрічалася з [PERSON] , позивач також не приїздила до м. Кривого Рогу, з 2014 року з дідусем [PERSON] особисто не спілкувалась, говорили по телефону. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до вказаного свідоцтва батьками [PERSON] зазначені [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] . Батько позивачки [PERSON] народився [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до даного свідоцтва батьками останнього були [PERSON] (спадкодавець) та [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 05.02.2018 дідусь позивачки [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] В зв`язку зі смертю дідуся позивач [PERSON] 17.07.2018 подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за правом представлення, відповідно до ст. 1266 ЦК України в зв`язку зі смертю [INFO] свого батька, а також сина спадкодавця [PERSON] . Крім цього, відповідно до заяви про прийняття спадщини від 12.02.2018, що подана приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчуру С.М., відповідач [PERSON] приймає спадщину згідно заповіту після померлого [INFO] батька [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 25.11.1954 спадкодавець [PERSON] (спадкодавець) перебував у шлюбі з [PERSON] , що був зареєстрований в ЗАГС м. Кривого Рогу. Відповідно до заяви від 05.03.2018, що подана приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчуру С.М., дружина померлого [PERSON] - [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь доньки [PERSON] . Згідно заповіту від 19.01.2018, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М., [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, заповів: [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки платника податків у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків [NUMBER] . Відповідно до вказаного заповіту також встановлено, що у зв`язку з вадами зору заповідача [PERSON] , за його дорученням і в його присутності та в присутності приватного нотаріуса, заповіт підписала [PERSON] , [INFO] реєстраційний номер картки платника податків у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. 07.09.2018 на ім`я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала на праві власності заповідачу [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори 29.01.1993 за реєстровим № 1-138. Дана обставина також підтверджується долученими до матеріалів справи копією зазначеного договору купівлі-продажу від 29.01.1993 та довідкою №164384 від 21.08.2018 КП ДОР «Криворізьке БТІ» (запис в реєстровій книзі №38-133-12043). Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить визнати недійсним заповіт від 19.01.2018 [PERSON] . Підставою позову зазначає те, що спадкодавець - [PERSON] на час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки хворів. Вирішуючи спір по суті суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 1216-1218 ЦК України пов`язані з набуттям права власності в порядку спадкування. Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Крім цього, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст.ст. 203-236 ЦК України, у том числі і підстави недійсності правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом. У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За правилами, встановленими ч. 1 ст. 225 ЦК, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року, №36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року, підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч. 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до п. 2 ст. 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої у даному випадку є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають інше побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи (в тому числі посмертної), так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20.06.2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12.09.2018 року у справі № 522/25597/13-ц. Зазначене також роз`яснено у п. 18постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». У відповідності до вимог ч.2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача судом призначалась по поданій справі посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово психіатричного експерта №204 від 03.04.2020 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи [PERSON] на момент укладання заповіту від 19.01.2018р., виявляв психічний розлад, у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Оцінивши вказаний вище висновок судової експертизи за правилами ст. 89 ЦПК України, та в сукупності з наявними в справі доказами, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі. Так, при розгляді даної справи в суді було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є медиками, а також [PERSON] та [PERSON] - сусіди спадкодавця [PERSON] . Суд наголошує, що дані свідки бачили та спілкувалися з [PERSON] в день складення спірного заповіту. Відповідно до пояснень зазначених свідків, спадкодавець [PERSON] хворів на атеросклероз, був при свідомості, з пам`яттю у нього було все гаразд, він впізнавав всіх, часто виходив на вулицю, спілкувався з сусідами, зір в нього був поганий, але обличчя розпізнавав, мова в нього була нормальна. Безпосередньо в день складення заповіту 19.01.2018 року [PERSON] під час огляду лікарів сидів, також вставав з крісла, відповідав на запитання, скаржився на загальну слабкість, розповідав, що був шахтарем, скаржився на болі в лівій нозі. На час огляду його стан був задовільний, він розумів, що з ним відбувається, розповідав про родичів, дружину, скарг на те, що не впізнає дружину, та, що йому ввижаються сторонні особи не було. Під час посвідчення заповіту [PERSON] сидів в кріслі біля журнального столику, він впізнавав всіх присутніх, нормально спілкувався. Після того, як заповіт зачитали, [PERSON] підписала заповіт, за проханням [PERSON] , бо він погано бачив і в нього тремтіли руки. Зазначені пояснення свідків є повними, послідовними та логічними, є взаємопов`язані, доповнюють одне одних та знаходяться у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи. Щодо пояснень свідка [PERSON] , суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до пояснень останньої, про стан спадкодавця їй було відомо лише зі слів інших осіб. З 2014 року вона особисто не спілкувалася з [PERSON] , в 2017 році вони спілкувалися по телефону. Жодної медичної документації відносно [PERSON] , яка б підтверджувала належним чином ті обставини, що станом на січень 2018 року (тобто на час складання заповіту) спадкодавець не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними суду не надано. Водночас, відповідно до довідки за вих. №43, яка видана дільничним лікарем психіатром КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» [PERSON] , встановлено, що на момент огляду лікарем-психіатром 19.01.2018 даних за наявність психічного розладу у [PERSON] не виявлено. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до п.14 ППВС України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» ознаками поведінки особи, що не спроможна усвідомлювати значення своїх дій внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи при укладенні цивільно-правової угоди. Відповідно висновку, що вказаний в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року справа № 496/4851/14-ц провадження № 61-7835сво19 для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене також узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Отже, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. Посилання позивача на положення ст. 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження належними та достовірними доказами. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а обставини, що вказують на неспроможність спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними судом не встановлені. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним, а тому відмовляє в їх задоволенні. Що стосується наданого представником позивача висновку судово-психіатричного експерта від 04.02.2021 ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» №13 слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1,2,5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до ст. 110 ЦПК України Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Висновок судово-психіатричного експерта від 04.02.2021 №13 було складено на підставі Договіру № 40\\1 від 14.07.2020, за заявою [PERSON] , для складання Висновку експерта, для подання до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської обл., цивільна справа №212/7398/18. (п.13 висновку). На вирішення експертам було посталено одне запитання: чи міг [PERSON] під час складання заповіту, 19.01.2018, за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? (п.17 висновку). В п. 22 висновку експертами зазначено обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи, в даному випатку [PERSON] . Так, у вказаному пункті експерти, зазначаючи відомості про стан здоров`я [PERSON] , поставлені йому за життя діагнози, а також зміст заяв та скарг на стан здоров`я, що подані як самим [PERSON] , так і іншими особами встановили суттєві розлади пам`яті у підекспертного, що підтверджуються даними, що повідомляла позивач та її син (в своїх заявах на психіатричний огляд). При цьому, в даному пункті стан здоров`я [PERSON] описується в період з 2015 по 2018 роки. Слід зазначити, що позивач [PERSON] , відповідно до пояснень допитаної в судовому засіданні в якості свідка її матері [PERSON] , не приїздила до м. Кривого Рогу, з 2014 року, відповідно жодних заяв на психічний стан [PERSON] в період з 2015 по 2018 роки не подавала та не могла подавати, оскільки проживала в іншому місці. Крім цього, підсумовуючи стан [PERSON] в пункті 22 висновку експерти зазначають наступне: «Ці дані клінічно можуть розцінюватися тільки як ознаки глибокого слабоумства….», що на думку суду є припущенням експертів, та суперечить положенням ч.6 ст.81 ЦПК України. Відповідно до вказаного висновку [PERSON] під час складання заповіту, 19.01.2018р., страждав на стійкий, виражений психічний розлад у вигляді Судинної деменції (F01.8 за МКХ 10), і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (п. 23 висновку). Такого висновку експерти дійшли на підставі наданих їм на вивчення фотокопій, які прошиті та пронумеровані адвокатом, а саме: медична карта амбулаторного хворого КП «Криворізький ПНД`ДОР» на 15 аркушах № 151943, медична карта амбулаторного хворого 309102432 9 мл. м. Кривий Ріг на 43 аркушах, цивільна справа № 212/7398/18 в двох томах на 142 та 57 аркушах, флеш накопичувач із фотокопіями матеріалів справи, СД диск із записами судових засідань (п.18 висновку). Водночас, в процесі розгляду справи, за клопотанням представника позивача, для проведення відповідної судово-психіатричної експертизи, судом було витребувано медичну документацію на ім`я спадкодавця [PERSON] , зокрема з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» та Комунального підприємства «Криворізький психневрологічний диспансер» ДОР». Відповідно до супровідного листа за підписом в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» вих. № 14-к від 18.02.2019 суду надана амбулаторна карта [PERSON] на 165 аркушах. Крім цього відповідно до супровідного листа за підписом в.о. генерального директора Комунального підприємства «Криворізький психневрологічний диспансер» ДОР» від 09.10.2019 № 7133 суду надано оригінал медичної карти амбулаторного хворого № 151943 на гр. [PERSON] на 9 листах. Відповідно, надані стороною позивача на дослідження експертам матеріали, не відповідають по кількості аркушів тим, що були витребувані судом, що на думку суду підтверджує неповноту та може свідчити про вибірковість тих матеріалів, що були надані замовником та перебували в розпорядженні експертів при складанні висновку №13 від 04.02.2021 ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України». Відповідно до п.10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865 предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. З врахуванням вищевказаного, незрозумілою є також оцінка та посилання експертів (спеціальність «судово-психіатрична експертиза») у вказаному висновку на невідповідність почерків (без ознак тремору, літери середнього розміру) та підписів (підпис заявника відрізняється від підпису в аналогічній заяві) [PERSON] в медичній документації, а також на порушення процедури надання відповідної довідки про стан здоров`я [PERSON] 19.01.2018, оскільки ці обставини не були і не могли бути предметом даної судово-психіатричної експертизи. Щодо призначення певних медикаментів [PERSON] , яке описується у зазначеному висновку, що «суттєво подавляє волю, робить пацієнтів байдужими та «спокійними»», слід зазначити, що призначення пацієнту тих чи інших медикаменті не може безспірно підтверджувати факт їх прийняття, а також їх впливу на організм людини, в даному випадку на [PERSON] . За таких обставин, беручи до уваги, що висновок судово-психіатричного експерта від 04.02.2021 ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» №13 ґрунтується на відомостях, що не відповідають дійсності, відомостях які є не повними, обставинах які не є предметом судово-психіатричної експертизи, а також ґрунтується на припущеннях, суд не приймає вказаний доказ як належний та не враховує його при постановленні рішення по суті. Крім цього, вказаний висновок не знаходиться в об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи та встановленими під час розгляду справи дійсними обставинами. Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed