Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 62 140,12 дол. США та судовий збір. Вимоги мотивує тим, що 22.09.2006 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 402/105/06-М, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50 000 дол. США. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 11.07.2017 року заборгованість за кредитом становить 33 598,00 дол. США та заборгованість за відсотками становить 28 542,12 дол. США. Відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, проте на дата подання позову вимога не виконана. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» Корогод А.І. подала заяву у якій просить суд провести розгляд справи відсутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, у заяві зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 27 квітня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 22.09.2006 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 402/105/06-М, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50 000 дол. США зі сплатою 13,00 % річних за користування кредитом строком повернення коштів до 21.09.2021 року (а.с. 5-7). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.3.4 кредитного договору обумовлено, що позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору платежі в рахунок повернення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом, в строки та в розмірі, що передбачені п. п. 1.1., 2.5. цього Договору та Графіком. Відповідно до п. 3.3.5 договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, передбачені п. 1.1. цього Договору в порядку визначеному п. п. 2.5., 2.7., 2.8., 2.9., 2.10. цього договору. 21.10.2008 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 402/105/06-М від 22.09.2006 року, відповідно до умов якої сторони домовились з 21.10.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14,5 % річних (а.с. 9). За положеннями статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93 та Закон України "Про банки та банківську діяльність", на підставі яких діяв банк при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору АКБ СР «Укрсоцбанк» мав банківську ліцензію видану Національним банком України на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 37, 37). З матеріалів справи убачається, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушує, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору нарахована заборгованість станом на 11.07.2017 року у розмірі 62 140,12 дол. США, що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 33 598,00 дол. США та заборгованість за відсотками у розмірі 28 542,12 дол. США. При розв'язанні спору суд приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, згідно якого якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. На адресу відповідача позивачем надсилалась вимога від 17.08.2017 року про сплату кредитної заборгованості, яка [PERSON] виконана не була (а.с. 10). У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 25 050 грн. 96 коп. (а.с. 3, 35).

Outcome: approved