Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Захаров М.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Кам`янської міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 13874,19 грн. шляхом зарахування на розрахунковий рахунок (IBAN): UA618999980000031416544004013, отримувач: УК у м.Кам`янському/м.Кам`янське/ККД 24060300, код отримувача: 38028588, банк отримувача: Казначайство України (ЕАП). На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2019 року (справа № 209/5/19) за наслідками розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018040160001365 [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження. Ухвалючи зазначене рішення суд визнав доведеним, що обвинувачений [PERSON] скоїв інкримінований йому злочин при встановлених судом обставинах, а саме, що 22.08.2018року приблизно о 18 годині 15 хвилин у світлий час доби він, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Ford Transit» д.з. [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , здійснював рух по проїзній частині дороги Єлизаветівського шосе у м. Кам`янське з боку дамби ГЕС в напрямку с. Єлизаветівка. Наблизившись до перехрестя з проспектом Перемоги, та в подальшому маючи намір здійснити поворот ліворуч на проспект Перемоги, водій [PERSON] виїхав на перехрестя Єлизаветівського шосе з проспектом Перемоги та зупинив керований ним автомобіль на перехресті проїзних частин з метою пропустити транспортні засоби, що рухались по Єлизаветівському шосе в напрямку дамби ГЕС, тобто у зустрічному напрямку. Після цього [PERSON] відновив рух керованого ним автомобіля та став рухатися в напрямку проспекту Перемоги, перетинаючи зустрічну смугу для руху Єлизаветівського шосе. Перед відновленням руху керованого автомобіля з виїздом на зустрічну смугу для руху, водію [PERSON] необхідно було переконатися, що виконуваний ним маневр буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод іншим учасникам руху, тобто водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, де вказано:, «п.10.1: Перед початком руху,перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Однак, в порушення вимог зазначеного пункту Правил, водій [PERSON] , керуючи механічним транспортним засобом, при відсутності перешкод технічного або механічного характеру,здійснив рух на сухому асфальтопокритті після зупинки керованого ним транспортного засобу перед перетином зустрічної смуги руху та виїхав на зустрічну смугу руху, допустивши зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo» д.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по Єлизаветівському шоссе з боку с. Єлизаветівка в напрямку дамби ГЕС у м. Кам`янське. Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/1047 від 19.12.2018 року дія водія автомобіля «Ford Transit» д.з. [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням події ДТП. В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «Fiat Doblo» д.з. [NUMBER] [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1314-Е від 22.12.2018року спричинено тілесні пошкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої травми грудної клітини з переломом 2,3,4,5,6,7 ребер ліворуч по передньохвинній лінії; закритого черезмищелкового перелому лівої великогомілкової кістки який ускладнився гемартрозом; синець лівого передпліччя, садно на передній черевній стінці - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON] , потерпілій [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, з приводу чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у BAIT та 2-му травматологічному відділенні КЗ «Кам`янської міської лікарні швидкої медичної допомоги «ДОР», яка на даний час перетворена в Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 22.08.2018 року по 14.09.2018 року. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 13874 грн. 19 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких остання лікувалася у КЗ «Кам`янської міської лікарні швидкої медичної допомоги «ДОР» на теперішній час - Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» і вина [PERSON] доведена в суді, а відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілої, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року було відкрито провадження в справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Прокурор в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву в якій просить розгляд провести в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Кам`янської міської ради та представник Комунального некомерційного підприємства КМР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" в судове засідання не з`явилися, письмово просили розглядати цивільну справу за їх відсутністю. Позов підтримали у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не подав, позовні вимоги не визнав, аргументуючи свою позицію тим, що виплатив потерпілим 2000 доларів США на лікування додавши до заяви копію розписки [PERSON] та довідку про свій стан здоров`я (хворобу). В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року (справа № 209/5/19) за наслідками розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018040160001365 [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження. Суд визнав доведеним, що обвинувачений [PERSON] скоїв інкримінований йому злочин при встановлених судом обставинах, а саме, що 22.08.2018року приблизно о 18 годині 15 хвилин у світлий час доби він, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Ford Transit» д.з. [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , здійснював рух по проїзній частині дороги Єлизаветівського шосе у м. Кам`янське з боку дамби ГЕС в напрямку с. Єлизаветівка. Наблизившись до перехрестя з проспектом Перемоги, та в подальшому маючи намір здійснити поворот ліворуч на проспект Перемоги, водій [PERSON] виїхав на перехрестя Єлизаветівського шосе з проспектом Перемоги та зупинив керований ним автомобіль на перехресті проїзних частин з метою пропустити транспортні засоби, що рухались по Єлизаветівському шосе в напрямку дамби ГЕС, тобто у зустрічному напрямку. Після цього [PERSON] відновив рух керованого ним автомобіля та став рухатися в напрямку проспекту Перемоги, перетинаючи зустрічну смугу для руху Єлизаветівського шосе. Перед відновленням руху керованого автомобіля з виїздом на зустрічну смугу для руху, водію [PERSON] необхідно було переконатися, що виконуваний ним маневр буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод іншим учасникам руху, тобто водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, де вказано:, «п.10.1: Перед початком руху,перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Однак, в порушення вимог зазначеного пункту Правил, водій [PERSON] , керуючи механічним транспортним засобом, при відсутності перешкод технічного або механічного характеру,здійснив рух на сухому асфальтопокритті після зупинки керованого ним транспортного засобу перед перетином зустрічної смуги руху та виїхав на зустрічну смугу руху, допустивши зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo» д.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по Єлизаветівському шоссе з боку с. Єлизаветівка в напрямку дамби ГЕС у м. Кам`янське. Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/1047 від 19.12.2018 року дія водія автомобіля «Ford Transit» д.з. [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням події ДТП (а.с.10-11). В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «Fiat Doblo» д.з. [NUMBER] [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 1314-Е від 27.11.2018 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з переломом 2,3,4,5,6,7 ребер ліворуч по передньохвинній лінії; закритого черезмищелкового перелому лівої великогомілкової кістки який ускладнився гемартрозом; синець лівого передпліччя, садно на передній черевній стінці - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня (а.с. 13-14). Відповідно до довідки калькуляції від 28.12.2019 року бюджетна вартість лікування [PERSON] з 22.08.2018 року по 14.09.2018 року в КЗ "КМЛШМД" ДОР" складає в загальній сумі 13874,19 грн.(а.с.12). Рішенням Кам`янської міської ради від 04.09.2019 року № 1532-35/УІІ «Про створення в результаті реорганізації (шляхом перетворення) комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», змінено організаційно-правову форму зазначеного закладу охорони здоров`я та затверджено його Статут (а.с. 15, 16-23). Відповідно до статті 1 Статуту створене в результаті реорганізації шляхом перетворення нове Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (надалі - КНП КМР «МЛШМД») є правонаступником усього майна та активів, всіх прав та обов`язків КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР (код ЄДРПОУ 01985854), засновником, власником та органом управління якого є територіальна громада м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради (п.1.1-1.4 ст.1 Статуту). КНП КМР «МЛШМД» є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації (ст.4 Статуту). Згідно відомостей ЄДРПОУ державна реєстрація юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення, проведена 17.10.2019, номер запису: 1 223 145 0000 007122. Основною метою створення КНП КМР «МЛШМД» є провадження медичної практики, надання медичної допомоги дорослим і дітям, проведення наукової та навчальної роботи. КНП КМР «МЛШМД» є міжрайонним центром із надання кардіологічної, хірургічної, травматологічної допомоги, спеціалізованим медичним центром для надання медичної допомоги при катастрофах, стихійних лихах. Входить до національної мережі медицини катастроф (п.3.1,3.2 Статуту). Для здійснення господарської діяльності КНП КМР «МЛШМД» наділяється майном, яке є комунальною власністю і належить територіальній громаді міста Кам`янське. Комунальне майно закріплюється за підприємством на праві оперативного управління. Майно, придбане закладом охорони здоров`я у процесі здійснення господарської діяльності, належить йому на праві оперативного управління, є комунальною власністю і належить територіальній громаді міста Кам`янське. Майно підприємства становлять оборотні та необоротні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником (п.5.1 Статуту). Джерелами формування майна та коштів КНП КМР «МЛШМД» є внески засновника, кошти місцевого бюджету(бюджетні кошти), власні надходження від здачі в оренду майна або одержання від реалізації послуг, цільові кошти, та кошти, отримані за договором з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, майно та кошти, отримані з інших джерел, незаборонених чинним законодавством та інше (п.5.2 Статуту). Відповідно до листів виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8 вих-12/639 від 15.11.2019 року та НКП КМР «МЛШМД» № 533 від 12.11.2019 року з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з відповідача [PERSON] ні міська рада, ні лікарня не звертались та не заперечують проти подання такого позову прокурором в інтересах держави в особі КНП КМР "МЛШМД" у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».(а.с. 25, 28). Оцінючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд не приймає до уваги надані відповідачем 30.03.2020 року копію розписки [PERSON] та довідку про його стан здоров`я (хворобу), оскільки вони не мають відношення до предмету позовних вимог і свідчать про особисті взаємовідносини учасників ДТП, не підтверджують і не спростовують обставин оплати чи звільнення [PERSON] від оплати збитків понесених КНП КМР "МЛШМД" при лікуванні потерпілої соби від злочину, у зв`язку з чим суд відхиляє аргументи відповідача щодо вказаних ним у заяві від 30.03.2020 року підстав для відмови у позові. Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та перевіривши наявність для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За приписами ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» є лікувальним закладом охорони здоров`я, фінансується за рахунок місцевого бюджету, в суд з позовом до відповідача про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої не зверталося, відповідно не відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави. Таким чином, у даному цивільно-правовому спорі вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням у межах компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2019 року (справа № 209/5/19), яка не оскаржувалась та набрала законної сили 21.06.2019 року, за наслідками розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018040160001365 [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження. Ухвалючи зазначене рішення суд визнав доведеним, що обвинувачений [PERSON] скоїв інкримінований йому злочин при встановлених судом обставинах. Відповідно до "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікуваня потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою КМУ №545 від 16.07.1993 року, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства, за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж випадку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Як вбачається з перевіреного судом розрахунку, витрат на лікування стаціонарного хворого, наданого Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» затрати на лікування потерпілої [PERSON] від злочину становлять 13874,19 грн. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Витрати на лікування потерпілої обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених нею у стаціонарі та вартості витрат на її лікування в день. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» понесла витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] , які підтверджені належними доказами та з цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено ухвалою суду, яка набрала законної сили, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. За таких обставин, позовні вимоги керівника Керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави Кам`янської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" до [PERSON] про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved