Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

22.02.2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним\~\~позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 19166,41 грн., вихідної допомоги при звільненні 5044,08 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи із середньої заробітної плати 263,95 грн., та стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 02.10.1981 р була прийнята на роботу до цеху №3 ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" машиністом крану 2 розряду. У порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідач заробітну плату виплачував у порушення встановлених строків. 04.12.2015р. позивача звільнено у зв'язку із виявленою невідповідністю роботи стану здоров'я, що перешкоджає виконанню даної роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив нараховану заробітну плату та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок порушення прав позивача, приниженні честі та гідності, ігноруванні прав, необхідності докладати додаткових зусиль для знаходження коштів на лікування. У судове засідання 31.03.2016р. сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що заборгованість по заробітній платі складає 19166,41 грн., до якої входить і вихідна допомога у розмірі 5044,08 грн., тому просить відмовити у стягненні 5044,08 грн. Щодо затримки розрахунку при звільненні, представник вказав, що така затримка сталась через скрутний фінансово-господарський стан відповідача, у зв'язку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, фінансовою кризою та скасуванням пільг. Постановами державних виконавців накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", та банківські рахунки, що позбавляє підприємство можливості здійснювати будь-які розрахунки, в тому числі і по виплаті заборгованості по заробітній платі. Тому порушення прав позивача за несвоєчасне отримання заробітної плати не може розцінюватись як неправомірні дії відповідача. Вважає, що позивач не обгрунтувала суму моральної шкоди, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння шкоди, тому просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки, та у відшкодуванні моральної шкоди. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів, та задовольнити позов частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що з 06.10.1981р. [PERSON] була прийнята в цех №3 ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" машиністом крана 2 розряду, 04.12.2015р. була звільнена у зв'язку із виявленою невідповідністю роботі стану здоров'я за п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою /а.с. 4/ . Згідно довідки від 01.02.2016р., станом на 28.01.2016р. сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] з лютого 2015р. по грудень 2015р. склала 19166,41 грн. /а.с. 5/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки відповідача, станом на 22.03.2016р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 19166,41 грн., в суму заборгованості включена сума компенсації за невикористану відпустку 1953 грн. та вихідна допомога 5044,08 грн. Тобто, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 19166,41 грн., та вихідної допомоги у розмірі 5044,08 грн. підлягає частковому задоволенню у розмірі 19166,41 грн., оскільки розмір вихідної допомоги включено до вказаної суми. При цьому судом встановлено, що вказаний розмір заборгованості по заробітній платі визначений із вирахуванням податків та зборів. Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" судам роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КУпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що затримка розрахунку при звільненні сталась через скрутний фінансово-господарський стан відповідача, у зв'язку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, фінансовою кризою та скасуванням пільг. Постановами державних виконавців накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", та банківські рахунки, що позбавляє підприємство можливості здійснювати будь-які розрахунки, в тому числі і по виплаті заборгованості по заробітній платі. На підтвердження вказаних обставин надано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, згідно якого постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області накладено арешт на рухоме майно відповідача /а.с. 22/, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, згідно якої накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно /а.с. 23-31/; постанову від 24.11.2015р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області про накладення арешту на всі кошти, що знаходяться на всіх рахунках, відкритих у банківських установах : ПАТ "Альфа-Банк" /а.с. 32-34/. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що затримка розрахунку при звільненні сталась не з вини відповідача, тому середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, не підлягає стягненню з відповідача. Що стосується відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи встановлені вище обставини, а саме, що затримка розрахунку при звільненні сталась не з вини відповідача, а також те, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, підстав для задоволення позову в цій частині суд також не вбачає. Судові витрати, відповідно до\~ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial