Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року справа № 591/5827/17 з [PERSON] на його користь стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 37500 дол. США, що еквівалентно до гривні за даними курсу НБУ становить 982095 грн., 12% річних за користування коштами у сумі 4500 дол. США, що еквівалентно до гривні заданими НБУ становить 117851 грн. 40 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 894 дол. США, що еквівалентно до гривні за даними НБУ становить 23413 грн. 15 коп. 18 жовтня 2018 року виконавчий лист від 05 вересня 2018 року виданий Зарічним районним судом м. Суми позивачем пред`явлено на примусове виконання до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області. Постановою Сумського апеляційного суду від 04 квітня2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року змінено в частині стягнення з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми у сумі 704,22 долара США, що в еквіваленті до гривні за даними НБУ становить - 18540 грн. 35 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано майно, незавершене будівництво житлового будинку - 58% готовності, розташоване за адресою [ADDRESS] , вартістю 506892 грн. 30 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 5747337 винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунки боржника відкриті у банках та фінансових установах, а саме: ПАТ "КРЕДОБАНК": № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. № рахунку [NUMBER] - 14,90 грн. № рахунку [NUMBER] - 545,07 грн. № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. АТ КБ "Приватбанк" м. Суми: № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. Зазначеного майна та грошових коштів боржника, не достатньо для виконання виконавчого листа № 591/5827/17, виданого 18 жовтня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми. Боржник [PERSON] з 29 липня 1989 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Договір позики, на підтвердження якого надана розписка від 24 січня 2017 року, укладений одним із подружжя чоловіком, [PERSON] , в інтересах сім`ї, зокрема, в інтересах дружини, [PERSON] , відповідача по справі, про що свідчить її особиста присутність в якості свідка, засвідчення власним підписом факту отримання грошових коштів та відсутність з її боку будь-яких заперечень проти отримання коштів у зазначених розмірах та на відповідних умовах Зазначає, що якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є засновником (учасником): Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРТВИЛ", місцезнаходженням якого є місто Суми, вул. Чехова, будинок 2. Розмір внеску до статутного фонду: 200 000,00 грн. Приватного підприємства "ФЛОРІС-С", місцезнаходженням якої є місто Суми, проспект Михайла Лушпи, будинок 7, квартира 38. Розмір внеску до статутного фонду: 1450000,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРТВИЛ-С", місцезнаходженням якого є місто Суми, проспект Михайла Лушпи, будинок 7, квартира 38. Розмір внеску до статутного фонду: 1000.00 грн. Враховуючи дату укладання шлюбу 29 липня 1989 року відповідачем по справі [PERSON] з третьою особою по справі [PERSON] , дату внесення грошових коштів до статутного фонду та дати проведення державної реєстрації перелічених юридичних осіб, зазначені юридичні особи утворено за спільні грошові кошти подружжя. Посилаючись на вимоги статей 60,61, 65, 70 Сімейного кодексу України, просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] 50 % вартості частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Картвил» на користь з [PERSON] у сумі - 100000 грн. Грошові кошти стягнути на рахунок Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Стягнути з з [PERSON] , 50 % вартості частки у статутному капіталі приватного підприємства «Флоріс-С» на користь [PERSON] у сумі - 725000 грн. Грошові кошти стягнути на рахунок Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Стягнути з [PERSON] 50 % вартості частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Картвил-С» у сумі - 500 грн. Грошові кошти стягнути на рахунок Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2019 року відкрито провадження по зазначеній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 18 липня 2019 року. 18 липня 2019 року підготовче засідання відкладено до 13 серпня 2019 року, у зв`язку з клопотанням про відкладення від третьої особи по справі [PERSON] 12 серпня 2019 року [PERSON] надала суду письмові пояснення, в яких зазначає, що посилання позивача відносно того, що договір позики [PERSON] був укладений в інтересах її сім`ї є надуманим, оскільки не підтверджене жодним конкретним належним і допустимим доказом. Засвідчення розписки її підписом та відсутність з її боку заперечень проти отримання позичальником коштів, на що вказує позивач у заяві, ні в якій мірі до уваги братися не можуть, так як зі змісту самого цього документа вбачається, що вона поставила свій підпис на ньому не як сторона договору, а лише як свідок. Інших будь-яких даних щодо її згоди чи заперечень, обізнаності з метою та цілями отримання [PERSON] коштів розписка не містить. Крім того і самим позичальником у розписці теж не зазначено, на які цілі була отримана позика і не вказано, що він діяв при цьому з її особистої згоди. У даному ж випадку договір позики в інтересах її сім`ї не укладався і кошти, отримані позичальником за розпискою в інтересах сім`ї не використовувались, а статутні фонди її підприємств буди сформовані не за рахунок спільного майна подружжя. Відтак, вона вважає, що не може бути зобов`язаною стороною за цим договором, що в свою чергу виключає і будь-яку її відповідальність за невиконання його позичальником. До того ж жодної обставини про укладення договору в інтересах сім`ї і використання в цих же інтересах отриманих коштів не встановлено ні у рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року, ні у постанові Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі №591/5827/17, на які посилається позивач. Самі по собі указані дані є достатніми самостійними підставами для відмови в позові. Інші доводи відповідача теж підлягають відхиленню як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону (а.с. 117). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2019 року закінчено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду на 05 грудня 2019 року. В судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , який підтримав заявлений позов, та відповідачка [PERSON] , яка заперечувала проти заявлених позовних вимог та вважала їх необґрунтованими. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що з розписки від 24 січня 2017 року, вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] 37 500 доларів США, які зобов`язувався віддати протягом року, з щорічною процентною ставкою 12% (а.с. 28). У розписці наявний підпис свідка [PERSON] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року справа № 591/5827/17,провадження №2/591/480/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 37500 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними курсу НБУ становить 982095 грн., 12% річних за користування коштами у сумі 4500 доларів США, що еквівалентно до гривні заданими НБУ становить 117851 грн. 40 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 894 доларів США, що еквівалентно до гривні за даними НБУ становить 23413 грн. 15 коп.(а.с. 105-106). Постановою Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року в даній справі змінено в частині стягнення з [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми у сумі 704,22 долара США, що в еквіваленті до гривні за даними НБУ становить - 18540 грн. 35 коп. В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року залишено без змін (а.с. 107-109). 18 жовтня 2018 року на виконання зазначеного рішення, Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області. 19 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції Лютим М. В., за заявою стягувана [PERSON] , винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57473379 (а.с.14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно за боржником [PERSON] зареєстровано майно, незавершене будівництво житлового будинку - 58 % готовності, розташоване за адресою [ADDRESS] , вартістю 506892 грн. 00 коп.(а.с. 22-23). 30 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 5747337 винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунки боржника відкриті у банках та фінансових установах, а саме: ПАТ "КРЕДОБАНК": № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. № рахунку [NUMBER] - 14,90 грн. № рахунку [NUMBER] - 545,07 грн. № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. АТ КБ "Приватбанк" м. Суми: № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. № рахунку [NUMBER] - 0,00 грн. (а.с.24). [PERSON] та [PERSON] з 29 липня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.27). Відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 24, статті 25, частини першої статті 28 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 115 ЦК України, статті 85 ГК України та статті 12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі. Таким чином, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 756/10797/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15,висновки яких щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України зазначено, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З вказаного вбачається, що для віднесення статутного капіталу до об`єктів спільного майна подружжя необхідно доведення факту набуття грошових коштів, внесених одним з подружжя, який є учасником товариства, у шлюбі за спільні кошти. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів з яких вбачалося б, що внесені відповідачкою кошти до статутного фонду ТОВ «Картвил», ПП «Флоріс-С», ТОВ «Картвил-С», є спільними коштами подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідачкою категорично заперечуються обставини внесення таких коштів за рахунок спільних коштів подружжя. Відсутнє підтвердження таких обставин і з боку [PERSON] . Також суд не може погодитися з доводами позивача щодо обов`язку відповідачки [PERSON] відповідати за зобов`язаннями [PERSON] щодо повернення грошових коштів за договором позики від 24 січня 2017 року, оскільки під час судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що зобов`язання [PERSON] виникли в інтересах сім`ї. Зокрема зі складеної [PERSON] розписки про позику грошових коштів не вбачається будь-яких згадок щодо цільового використання отриманих коштів. Також лише засвідчення відповідачкою фактів, викладених в розписці, не може свідчити про те, що отримані за позикою кошти були використані в інтересах сім`ї. Крім того, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] 50% вартості частки у статутному капіталі товариств та приватного підприємства на користь третьої особи [PERSON] , позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність у нього повноважень звернення до суду від імені останнього. Таким чином відсутні підстави вважати, що [PERSON] порушує питання щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та висуває вимоги про стягнення вартості частки у статутному капіталі на свою користь. З огляду на вказане суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed