Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Стройтехснаб», про стягнення пені у сумі 21 467 306,64 грн. (а.с. 1-5). 26.08.2016 року позовна заява була уточнена та доповнена (а.с. 26-32). Згідно уточненої позовної заяви позивач просив залишити первісний позов без розгляду; долучити ТОВ «Стройтехснаб» - третю особу за первісним позовом, що не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, у якості співвідповідача; звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест» неустойку у розмірі 58 814,54 грн. за прострочення та неналежне надання послуги з управління майном та стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» пеню у розмірі 21 467 306,64 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань з будівництва та передачі позивачу у власність об'єкту інвестування. Позов мотивований тим, що 08.02.2007 р., позивач з метою придбання квартири, уклав Угоду №397/02 Про участь у Фонді фінансування будівництва Об'єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] з ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест» (а.с.9-14). Відповідно до умов укладеної Угоди, з метою фінансування будівництвата подальшої передачі позивачу у власність трикімнатної квартири № 50, загальною площею 93,19 кв. м.(проектна площа), що розташована на 10 поверсі будинку [ADDRESS] (будівельна адреса),позивач у повному обсязі передав грошові кошти у розмірі 407 939,23 грн.в управління ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», що підтверджується наданою ним квитанцією (а.с. 17) та про що зазначено у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 23.05.2006 року (а.с. 16). Згідно п.2.2.1. Угоди № 397/02, зміненою Додатковою угодою № 1 від 16.09.2009 року (а.с. 18) та Додатковим договором б/н від 27.12.2011 року (а.с. 19-20), орієнтовний (запланований) термін здачі об'єкту будівництва - I півріччя 2012 року. В обґрунтування позову позивач послався на норми ст.ст. 7, 10, 16, 18 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», які встановлюють зобов'язання управителя щодо ведення контролю за забудовником, заходи впливу, яких зобов'язаний вдатись управитель відносно забудовниказ метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 90 днів, а також те що управитель при реалізації права довірчої власності є відповідальним за забезпечення інтересів установника управління та т.ін. Позивач також зазначив, що на вимогу та на виконання вимог ст.ст. 9, 10, 18 Закону України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» Відповідачем - 1та Відповідачем - 2 булоукладено Угоду № 04 від 22.04.2005р. про фінансування будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва (а.с. 33-41). За умовами укладеної Угоди № 04 від 22.04.2005року Відповідач-2 зобов'язаний збудувати об'єкт будівництва згідно із затвердженою проектно-кошторисною і технічною документацією, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт будівництва Установникам, а Відповідач-1 наділений правами щодо контролю за виконанням зобов'язань Відповідачем-2 та правами щодо вжиття відповідних заходів з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва в наслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва. У зв'язку з порушенням Відповідачем - 1 своїх зобов'язань як управителя, позивач просив, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з ньогонеустойку в розмірі 3% від вартості об'єкту інвестування, що становить 58 814,54 гривень. У зв'язку з порушенням Відповідачем - 2 своїх зобов'язань як забудовника, позивач просив, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з нього пеню в розмірі 3% від вартості об'єкту інвестування, що становить 21 467 306,64 грн. Необхідність застосування положень Закону України «По захист прав споживачів» для вирішення спірних правовідносин позивач обґрунтувавтим, що фінансування будівництва об'єкта інвестування здійснено ним з метою задоволення власних побутових потреб тапосилаючись на аналіз діючого законодавства Верховним Судом України, викладену в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» N 5 від 12.04.19996р., Узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) від 01.02.2013р.та у Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2015 року. Також позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» договір про участь у ФФБ обов'язково має містити, зокрема, заплановану дату (місяць і рік) введення об'єкта будівництва в експлуатацію, а також строк дії договору про участь ФФБ. Тому п.п. 2.2.1. зміненої Угоди встановлений орієнтовний (запланований) термін здачі об'єкту будівництва - І півріччя 2012р., а згідно п.6.1. Угоди - термін дії Угоди встановлено до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за нею, так як Відповідач - 1, після здачі об'єкта в експлуатацію, зобов'язаний передати позивачу документи для оформлення прав на об'єкт інвестування (пп.4 пп. 3.1.1, п.3.1., розділу 3 Угоди №144/05 від 19.05.2006 р.). Крім того, позивач зазначив, що Відповідач - 2 декілька разів переносив строк здачі об'єкта будівництва в експлуатацію, про що Відповідач - 1 її не повідомляв, чим порушив вимоги ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Ліцензійних умов провадження діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затверджених розпорядженням Держфінпослуг № 1225 від 24.06.2004р. Зазначене правопорушення, а також й інші правопорушення, скоєні Відповідачем-1, що призвели до несвоєчасного виконання зобов'язань Відповідачем-1 за Угодою № 397/02 від 08.02.2007р., були встановлені перевіркою проведеною Держфінпослуг та за її результатами складено Акт про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ «ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 року № ФК-167/422/3-ап (копія додається разом із супровідним листом Держфінпослуг № 917/42-12 від 07.02.2012р.). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник ПАТ "ФК "СТС - Інвест" - Пасічник О.В. позов не визнала та 12.09.2016 року надала до суду заперечення проти позову (а.с.110-112), 06.12.2016 представник ПАТ "ФК "СТС - Інвест" - Кондраков В.В. у судовому засідання надав заперечення (199 - 202) та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову Відповідача-1 ґрунтуються на тому, що за Угодою № 397/02 позивач та Відповідач-1 є учасниками інвестиційного процесу та правовідносини між ними регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність» та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».Відповідно до положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель - Відповідач-1, від свого імені діє в інтересах установників управління майном та здійснює управління залученими коштами, зокрема, відповідно до договору з забудовником - Відповідачем-2, інвестує та передає майнові права установникам управління. При цьому посилаючись на визначення поняття «об'єкт будівництва», наведеного у ст.1 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» зазначає, що п.2.2.1. Угоди № 397/02 визначені обов'язки забудовника -відповідача-2 щодо здачі об'єкта будівництва. А обов'язки Відповідача-1 зазначені у розділі 3 Угоди, а саме: передача документів для оформлення майнових прав на об'єкт інвестування здійснюється відповідачем після введення об'єкту будівництва в експлуатацію. Таким чином, положення п. 2.2.1. Угоди не можуть бути порушені Відповідачем-1, тому позивач не може посилатись на нього, як на підставу застосування штрафних санкцій. Також Відповідач-1 зазначає, що порядок розрахунку пені у позові є некоректним та посилаючись на положення ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», положення ст.549 ЦК України, відповідач вважає база для розрахунку пені, неустойки визначена помилково. Крім того, посилаючись на ст.ст.253, 256-258, 261, 264, 267 ЦК України, Відповідач-1 просив відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. З огляду на те що, згідно із п.2.2.1 Угоди позивачу стало відомо про порушення його майнових прав з 01.07.2012 року, а тому з цього моменту у позивача виникло право протягом одного року пред'явити позов про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак позивач протягом відведеного законом строку цього не зробив та строк позовної давності не переривався, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Також обґрунтовуючи свою позицію представник Відповідача-1 просив суд звернути увагу на той факт,що 13.11.2015 року об'єкт будівництва був зданий в експлуатацію, про що свідчать відомості викладені у вільний доступ на офіційному сайті Держархбудінспекції України. Тобто, з моменту реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації, Відповідач-1 виконав свої зобов'язання перед позивачем за Угодою про участь у ФФБ у повному обсязі, отже позов не підлягає задоволенню. Представник ТОВ "Стройтехснаб" - Сабура С.О. надала у судовому засіданні заяву про застосування строків позовної давності та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши надані сторонами документи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.04.2005 року Відповідач - 1 та Відповідач - 2, уклали Угоду № 04 від 22.04.2005 року про фінансування будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва. Як вбачається з п.п.2.2., 2.3. зазначеної Угоди № 04,Відповідач-1, замовляє Відповідачу - 2, збудувати об'єкт будівництва 19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: м.Іллічівськ, вул.Карла, Маркса 4, буд.№ 7;8;9;10;11 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення згідно затвердженої проектно-кошторисної і технічної документації, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт будівництва установникам на умовах і в термін, визначені цією угодою та правилами Фонду. Пунктом 4.6. Угоди № 04 управитель наділений правами здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва, контролюватидотримання забудовником виконання умов та зобов'язань за угодою з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника,що можуть призвести до зростання вартості будівництва більш ніж на 5 відсотків, збільшення строків будівництва більш ніж на 30 календарних днів, а також припинити фінансування будівництва, розірвати укладену угоду та вимагати повернення всіх коштів спрямованих на це будівництво. Пунктом 7.3. Угоди № 04 встановлена відповідальність забудовника перед управителем, у разі порушення термінів будівництва, введення об'єкта в експлуатацію, передачі об'єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям, у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва за кожні 10 днів порушення термінів. Згідно п.11.2 Угоди № 04 у всьому, що не врегульовано даною угодою, сторони керуються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами Фонду та діючим законодавством України. 08.02.2007 року Відповідач-1 та позивач уклали Угоду № 397/02 Про участь у Фонді фінансування будівництва Об'єкт будівництва за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 1.1., 1.3. Угоди довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А, дає згоду на участь у Фонді, бере на себе зобов'язання виконувати Правила Фонду, передає кошти управителю у довірчеуправління з метою отримання у власність об'єкту інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду у порядку визначеному Правилами Фонду. При укладанні цієї Угоди управитель закріплює за довірителем обраний ним об'єкт інвестування, характеристики якого визначені у Свідоцтві про участь у Фонді, яке є невід'ємною частиною цієї Угоди. Пунктом 2.2. Угоди визначений об'єкт інвестування - 3-кімнатна квартира № 50на 10 поверсі, загальна площаквартири 93,19кв.м., житлова площа 56,83кв.м. (вказані розміри квартири є проектними). Пунктом 2.4 Угоди визначена загальна вартість об'єкта інвестування, яка становить 407 939,23 грн.(в т.ч. ПДВ), що еквівалентно 79 211,5 дол. США за комерційним курсом. Пунктом 4.5 Угоди визначено, що ціна вимірної одиниці на визначений об'єкт інвестування становить 4377,50 грн., що на день укладання договору еквівалентно 850у.о. за комерційним курсом. У разі зміни комерційного курсу оплата за неоплачені вимірні одиниці провадиться з урахуванням нового курсу. Згідно п. 2.2.1. укладеної Угоди про участь у ФФБ орієнтовний (запланований) термін здачі об'єкту будівництва - І півріччя 2012 року. Позивачем вартість об'єкта інвестування внесена у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, не заперечувалось Відповідачами та про щовидане Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 23.03.2007 року, згідно якого кількість закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкту інвестування складає 93,19кв.м. 01.02.2012 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було складено Акт про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ «ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 р. № ФК-167/422/3-ап (а.с. 44-50). Цим Актом були встановлені порушення Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», яких припустився Відповідач - 1 та які свідчать про недбальство, не забезпечення інтересів довірителя та повноту і своєчасність виконання своїх зобов'язань перед ним,про неналежне виконання Відповідачем - 1, як управителем, своїх зобов'язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, а також того, що збільшення строків будівництва об'єкта сталося внаслідок, зокрема, бездіяльності зі сторони Відповідача - 1. Так, Актом встановлені факти нездійснення Відповідачем - 1 заходів щодо захисту інтересів позивача та зменшення чи усунення факторів, що призвели до ризиків у роботі Відповідача-2у процесі будівництва внаслідок його недбальства, що призвело до збільшення строків будівництва більше ніж на дев'яносто днів, а також того, що Відповідач-1 здійснив нецільове використання коштів, що були отримані ним в управління. Також Актом встановлено, що Відповідач - 2 декілька разів переносив строк здачі будинку в експлуатацію, про що Відповідач-1 не повідомив позивача та не вніс відповідні зміни до свідоцтва про участь у фонді фінансуванні будівництва. Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що Акт про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ «ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 р. № ФК-167/422/3-ап є належним доказом неналежного виконання Відповідачем - 1, як Управителем, своїх зобов'язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об'єкта сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони Управителя (відсутність контролю, неналежний контроль за забудовником). Так, вимога позивача щодо стягнення з Відповідача - 1 неустойки у розмірі 58 814,54 грн. є обґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до п.п.1.1., 9.3. Угоди,правовідносини, що породжуються нею регулюються Правилами Фонду, ау всьому, що не врегульовано даною Угодою, Сторони керуються діючим законодавством України. Статтею 1 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління при будівництві житла та операціях з нерухомістю» встановлено, що цей Закон встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами. На ряду з цим правовідносини, що породжує Угода № 397/02 від 08.02.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, не можуть регулюватись Законом України «Про інвестиційну діяльність» виходячи із природи предмету правовідносин між управителем та довірителем, як то зазначав у своїх запереченнях Відповідач-1. Статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Укладаючи договір про участь у фонді фінансування будівництва багатоквартирного жилого будинку, позивач ставив собі за мету набути у власність квартиру в цьому будинку, а не створити прибуток (доход) чи досягти соціального ефекту. За таких обставин його участь у фонді фінансування будівництві будинку не є інвестиціями в розумінні згаданого Закону України «Про інвестиційну діяльність». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», зокрема, Договір управління майном - договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном; Установник управління майном - особа, яка передає майно управителю в довірчу власність на підставі договору управління майном. У цьому Законі для ФФБ - це довіритель; Управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом; Правила фонду - система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб'єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону. За ст. 3 цього ж Закону системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю за цим Законом є врегульовані цим Законом та договорами дії суб'єктів системи при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Суб'єктами такої системи, зокрема, є довірителі, управителі, забудовники. Статтею 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» передбачено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів будівництва на умовах договору. Згідно ст. 5 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», фінансові установи створюють фонди за власною ініціативою в порядку, визначеному цим Законом. Метою створення ФФБ є отримання довірителями ФФБ у власність житла. Стаття 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»встановлює, що управитель при реалізації права довірчої власності несе відповідальність за дотримання вимог цього Закону Правил фонду, договору управління майном та за забезпечення інтересів установника управління, повноту і своєчасність виконання своїх зобов'язань перед ним. Статтею 16 зазначеного Закону передбачене зобов'язання управителя здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва. Згідно до ст. 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», у разі виявлення управителем визначеного договором ризику порушення забудовником умов договору, забудовник повинен передати управителю фонду майно та майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва. Разом з цим, ст. 18 того ж Закону передбачає, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов'язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків або збільшення строків будівництва більше ніж на дев'яносто днів. У разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об'єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями, що виходять із ФФБ у зв'язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов'язань за договором, визначені цим Законом. Укладаючи Угоду № 397/02 від 08.02.2007 року сторони, якими є позивач та Відповідач-1, домовлялисьпро орієнтовний термін здачі об'єкту будівництва у І півріччі 2012 року, і внесення коштів у розмірі, що складає загальну вартість об'єкта інвестування здійснювалося позивачем до закінчення цього терміну. Саме в цей термін позивач розраховував на виконання Відповідачем-1 Угоди № 397/02 від 08.02.2007 року. Як зазначено у запереченнях Відповідача-1, Відповідач-2здійснив здачу об'єкту будівництва в експлуатацію шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації лише 13.11.2015р. Проте станом на день розгляду справи,Угода № 397/02 від 08.02.2007 рокуВідповідачем-1так і не виконана-відповідно до п.6.4 Угоди об'єкт інвестування не переданий позивачу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Аналізуючи правову природу взаємовідносин між Довірителем та Управителем, слід визначити, що предмет договору між ними - це замовлення позивачем на будівництво житла для власних потреб. В зв'язку з чим, це угода про послугу,результатом якої є отримання житла у власність.Ця теза підтверджується п. 1.1. Договору, відповідно до якої довіритель передає у довірчу власність управителю кошти з метою отримання у власність об'єкт інвестування, визначеного у розділі 2 Угоди. Згідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Частиною 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. На підставі ст.8 ч.8 ЦПК України в разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» має застосовуватися й у відносинах між управителем, забудовником та довірителем з приводу виконання умов договору про участь у фонді фінансування будівництва, особливо в тій частині, в якій спеціальним законом не врегульовані права та гарантії споживача послуги. Статтею 14 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", встановлено, що управитель не повинен включати у договори із довірителем умови, які є несправедливими згідно із Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов наведений у ч. 3 ст. 18 Закону, який не є вичерпним. У зв'язку із зазначеною ситуацією Верховний Суд України у своїх узагальненнях прийшов до висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів» має застосовуватися до вказаних правовідносин, які виникають на підставі Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в частині, не врегульованій спеціальним законом. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України. Так, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що в разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З боку Відповідача - 1 суду не надано жодних доказів, що невиконання зобов'язань Відповідача - 1 за Угодою сталось внаслідок непереборної сили, або з вини позивача. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач - 1 у своїх запереченнях зазначив, що об'єкт будівництва був зданий в експлуатацію 13.11.2015 року. Отже, 13.11.2015 року були вчинені дії, що відповідно до ст.264 ЦК України свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, з урахуванням обставин встановлених у справі, що підтверджені доказами, суд не бере до уваги заперечення Відповідача-1 про те, що позивачем пропущений строк позовної давності та вважає, що порушене право підлягає захисту. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення суми пені з Відповідача-2 суд виходить з такого. Угода № 397/02 від 08.02.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва Об'єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] укладена у відповідності до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та не підлягають врегулюванню Законом України «Про інвестиційну діяльність». Статтею 1 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління при будівництві житла та операціях з нерухомістю» встановлено, що цей Закон встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами. Згідно п.2.2Угоди № 04 від 22.04.2005 р. предметом Договору є замовлення Забудовнику, яким є Відповідач-2, збудувати для установників, яким є позивач, об'єкт будівництва19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: м. Іллічівськ, вул. Карла, Маркса 4, буд. № 7;8;9;10;11 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення, ввести його в експлуатацію та передати Об'єкти інвестування Довірителям на умовах і в терміни, визначені цією угодою та Правилами Фонду. Статтею ст.511 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої сторони права щодо боржника та (або) кредитора. Статтею 636 ч.1 ЦК України встановлено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Відповідно до змісту положень ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Аналіз положень пунктів Угоди № 04 про порядок фінансування будівництва житлового будинку від 22.04.2005 року свідчить на те, що ця угода, укладена на користь третіх осіб - Довірителів, якими здійснення відбувалося в силу іншого зобов'язання (інших правовідносин), а отже вона створює правовідносини між Відповідачем-2 та Позивачем, на які поширюються положення стосовно належного виконання зобов'язань, в тому числі й стосовно строків виконання зобов'язання. Відповідно до п.4.1.3. вищевказаного договору Відповідач-2, яким є зобов'язався виконати свої зобов'язання зі спорудження об'єкту будівництва та своєчасно ввести його в експлуатацію згідно проектно-кошторисної і технічної документації, плану, строків будівництва, незалежно від обсягу фінансування та передати у власність довірителям, тобто - зокрема, позивачу. В судовому засіданні достовірно встановлено, що був встановлений строк введення об'єкта в експлуатацію -І півріччя 2012 року., фактично об'єкт був введений в експлуатацію 13.11.2015 року. Таким чином, Відповідачем 2, як Забудовником, були порушені строки виконання зобов'язання. У статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки та відшкодування збитків. Як вже зазначалось, Закон України «Про захист прав споживачів» має застосовуватися у відносинах між Управителем, Забудовником та Довірителем з приводу виконання умов договору Про участь у фонді фінансування будівництва, особливо в тій частині, в якій спеціальним законом не врегульовані права та гарантії споживача послуги. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з Відповідача-2 пені підлягають частковому задоволенню та стягненню з Відповідача-2 підлягає 2 146 730,66 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір у справі пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial