Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], в період з 1979 року до дня його смерті, та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 49,3 кв.м., загальною площею 57,5 кв.м.; літньої кухні Б; сараїв В, Д; погрібу з шийкою Г; вбиральні Ж; споруд: вимощеня, воріт, огорожі та цоколю - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що її мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04 вересня 1979 року. Їй на той час було 6 років, тому вона фактично вважала [PERSON] своїм рідним батьком. 27 листопада 1996 року для того , щоб мати одне прізвище з батьками, вона змінила своє прізвище "[PERSON]" на прізвище "[PERSON]". З 1979 року позивачка з батьками проживали в домоволодінні [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 1982 року. В 1989 році позивачка вперше отримала паспорт та була зареєстрована в спірному домоволодінні. 19 вересня 1997 року вона вийшла заміж. Так як вона не бажала змінювати своє місце проживання та залишати своїх хворих батьків, то її чоловік [PERSON] після реєстрації шлюбу також вселився в спірне домоволодіння. Позивачка зі своїми батьками продовжили проживати однією сім'єю, вести з ними спільне господарство. Позивачка купувала продукти харчування, сплачувала комунальні платежі, її чоловік виконував всі роботи на подвір'ї, підтримував будинок, господарські будівлі та споруди в належному стані, так як батько [PERSON] за станом здоров'я фізичною працею займатися не міг. В листопаді 2001 року її чоловік наполіг на тому, щоб вона зареєструвалася за його місцем проживання і 30 листопада вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але залишилася проживати в [ADDRESS]. Починаючи з 2000 року [PERSON] почав хворіти, скаржився на серцеві болі та болі в ногах. За станом здоров'я йому важко було пересуватися. Він консультувався в лікарів, приймав ліки, але відмовлявся від стаціонарного лікування. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту [PERSON] не залишив. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті була мати позивачки [PERSON], але вона 19 березня 2008 року подала в нотаріальну контору заяву, якою відмовилася від спадщини на користь позивачки та зазначила, що відмовляється від спадщини на користь доньки померлого [PERSON]. Позивачка ж відповідно подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. [INFO] матір позивачки померла. В квітні 2014 року позивачка вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого фактичного батька [PERSON], але нотаріус, розглянувши всі надані нею документи, видав їй постанову від 22 квітня 2014 року про відмову у видачі свідоцтва, мотивуючи тим, що позивачка не надала документи, які є доказом родинних стосунків між нею та [PERSON], який помер [INFO] Ухвалою суду відповідача по справі було уточнено на Дніпропетровську міську раду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги позивачки та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги позивачки та просила відмовити позивачці в задоволенні її вимог. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без участі представника державної нотаріальної контори, у зв'язку із виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 10.11.2007 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 8784 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з домоволодіння [ADDRESS], яке належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.07.1982 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3485 (а.с.6). Прізвище померлого було змінено з "[PERSON]" на "[PERSON]" на підставі свідоцтва про зміну прізвища від 04.10.1983 року, виданого відділом ЗАГС Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис № 52. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У померлого була дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії [NUMBER], виданим 03.03.1986 року відділом ЗАГС Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис № 709 від 04.09.1979 року (а.с.5). Після смерті [PERSON], померлого [INFO], його дружина [PERSON], у встановленому законом порядку та строки, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого - [PERSON]. На підставі її заяви, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа 274/2008 (а.с.64-72). [PERSON] також звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO] (а.с.66). Проте, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22.04.2014 року позивачці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала документи, які є доказом родинних стосунків між нею та [PERSON], який помер [INFO] (а.с.72). При цьому, судом встановлено, що [PERSON] є небогою [PERSON], померлого [INFO], та з 1989 року по 2001 рік вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В 2001 році вона виписалася на [ADDRESS], але фактично з 1979 року по теперішній час проживає в домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується довідкою Квартального комітету № 42 Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 04.10.2014 року (а.с.18). Крім того, вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], який є знайомим позивачки та знає її з 1991 року, [PERSON], яка є подругою позивачки та знає її з шістнадцяти років, [PERSON], який є братом чоловіка позивачки, та [PERSON], який є чоловіком позивачки, і які вказали, що позивачка з дитинства, після одруження та на теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS]. Вказали, що позивачка є небогою померлого [PERSON]. Після одруження вона та її чоловік постійно проживають за вищевказаною адресою в Краснопіллі. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати встановити факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], в період з 1979 року до дня його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом вище було встановлено, що позивачка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш, а навіть набагато більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного та того, що позивачка у встановлений законом строк та порядок звернулася до державної нотаріальної контори, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 49,3 кв.м., загальною площею 57,5 кв.м.; літньої кухні Б; сараїв В, Д; погрібу з шийкою Г; вбиральні Ж; споруд: вимощеня, воріт, огорожі та цоколю - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved