Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідачів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», [PERSON] на його користь майнову шкоду завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в сумі 47201 (сорок сім тисяч двісті одна) гривні 80 копійок та моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень. 26 вересня 2013 року [PERSON] подав до суду заяву в якій просив суд позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишити без розгляду. 17 жовтня 2013 року [PERSON] подав до суду заяву, якою змінив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 23 179 (двадцять три тисячі сто сімдесят дев'ять) гривень 80 копійок та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч гривень) 00 копійок. 18 листопада 2013 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення проти змінених позовних вимог, в якому зазначив, що позов не визнає й просить відмовити в задоволені позовних вимог. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву в якій пояснив, що просить суд розглядати справу у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча повідомлені були належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Встановивши наступні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. З постанови Іванівського районного суду Одеської області 25 жовтня 2012 року по кримінальній справі №1509/724/12 (далі - постанова від 25 жовтня 2012 року) вбачається, що 26 березня 2011 року, приблизно о 15 годині 25 хвилин на 421 км.+400 м. автодороги «Київ - Одеса» відповідач керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ- 2110», д/н [NUMBER], рухаючись у напрямку м. Києва, порушив правила безпеки дорожнього руху. В результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ- 21074», д/н [NUMBER]», який в наслідок отриманого удару допустив зіткнення з автомобілем марки «GEELY MR 7151 F», д/н [NUMBER], стоячого попереду на проїзній частині, який в подальшому від отриманого удару розвернувся та зміщуючись далі по проїжджій частині здійснив наїзд передньою правою бічною частиною кузова автомобіля на належний позивачу автомобіль марки «DAEWOO LANOS», д/н [NUMBER]» та позивача в момент коли він виходив з автомобіля. Зазначене привело до отримання позивачем середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв'язку з чим відносно відповідача було порушено кримінальну справу за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України. [PERSON] вину в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнав повністю (а.с. 97-100). Постановою від 25 жовтня 2012 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин в зв'язку з застосуванням до нього п. «в» ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію в 2011 році». Вказана постанова не оскаржена та не скасована. Згідно висновків звіту визначення розміру матеріального збитку № 04-008 від 22 квітня 2011 року, вартість матеріального збитку власника автомобіля «DAEWOO LANOS», д/н [NUMBER]» визначається рівним 46 301 (сорок шість тисяч триста одна) гривня 80 копійок (а.с. 9-23). Відповідно рахунку № 04-008 від 08 квітня 2011 року витрати, пов'язані з проведенням експертних досліджень по визначенню суми матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля «DAEWOO LANOS», д/н [NUMBER]» № 04-008 складають суму 900 (дев'ятсот) гривень 00 копійок (а.с. 8). За довідкою від 02 червня 2011 року витрати на лікування позивача склали суму 478 (чотириста сімдесят вісім) гривень 00 копійок (а.с. 123). ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Інщуранс Груп» за платіжним дорученням № ЗР017520 проведено перерахування позивачу коштів у розмірі 24 990 грн. 00 коп. (а.с. 63-64). Згідно виписки ІЛ №210 та документів історії лікування позивачу встановлено діагноз: закритий компресійний перелом тіла, забої тулуба, лівого передпліччя, нижніх кінцівок. Обширна підшкірна гематома попереково-крижової області, сідниць (а.с. 124-135). За наданим позивачем розрахунком розміру грошового відшкодування моральної шкоди позивач оцінює заподіяну йому шкоду на суму 20000 грн. ( а.с. 165-169). Задовольняючи частково вимоги позивача щодо матеріальної шкоди суд виходить з такого. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи зі смислу ч.4 ст.61 ЦПК України встановлені постановою від 25 жовтня 2012 року обставини обов'язкові для суду й не підлягають доказуванню в загальному порядку. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З вимог ч.1 ст.1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується особою яка вчинила злочин. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Виходячи з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", пленум роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Виходячи із наявності передбачених ст. ст. 1166, 1177, 1187, 1188, 1192, 1195 ЦК України підстав, враховуючи роз'яснення п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" слід, прийти до висновку, що, саме [PERSON] є тією особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом і спричинила ДТП, в результаті дій якого був пошкоджений транспортний засіб позивача та завдана шкода його здоров'ю. Оскільки, відповідач не надав до суду доказів на підтвердження укладення договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності з відповідним страховиком, який би взяв на себе зобов'язання щодо відшкодування позивачу в повному обсязі збитків, що виникли внаслідок пошкодження автомобіля, тому у суд немає об'єктивних підстав, в порядку передбаченому ст.33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика) яка застрахувала цивільну відповідальність відповідача. За таких обставин суд при відсутності доказів, які б давали можливість достовірно встановити підстави для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, суд вважає, що шкода завдана позивачу, повинна відшкодовуватися відповідачем за винятком виплачених позивачу ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Інщуранс Груп» коштів у розмірі 24 990 грн. 00 коп. Витрати позивача підтверджені наведеними доказами й складаються з: витрат на ремонт і втрати товарної вартості автомобілю - 46 301,80 грн.; витрат на проведення експертних досліджень - 900 грн.; витрат на лікування - 478 грн. Разом витрати з урахуванням виплачених позивачу ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Інщуранс Груп» коштів у розмірі 24 990 грн. 00 коп. становлять загальну суму - 22689, 80 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача щодо моральної шкоди суд виходить з такого. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пленум роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи передбачені ст. ст. 23, 1167 ЦК України підстави та роз'яснення п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", наданий позивачем розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди слід, прийти до висновку, що в наслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у перенесені ним емоційного стресу, фізичних та душевних страждань пов'язаних з тривалим розладом здоров'я, необхідністю лікування, відновлення пошкодженого автомобіля, витрачанням додаткових зусиль на організацію свого життя. За таких обставин виходити із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здоров'я позивача, засад розумності, виваженості, суд вважає справедливим вимоги позивача про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково, стягнувши на його користь з відповідача 10000 гривень, а в іншій частині позову щодо моральної шкоди позивачу відмовити. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловила судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 2013 року по справі № 6-108цс13. Так, Верховний Суд України зазначив, що за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Таким чином, сума матеріальної та моральної шкоди спричинені позивачу в результаті ДПТ, становлять: 22689,80 гривен та 10000 гривен відповідно, які підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи справу

Outcome: partial