Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Роменської ВК № 56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції адресовану до суду. Позов обґрунтовує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській ВК (№56). 24 грудня 2013 року він подав начальнику відділення СДПВ 1 [PERSON] чотири конверти для відправлення до Апеляційного суду м. Києва як рекомендоване поштове відправлення. У першому конверті знаходилася його заява від 24.12.2013 року про доручення документів до апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м.Києва від 25.10.2013 року по цивільній справі № 757/11540/13-ц. Конверт був запечатаний особисто ним та оплачений власними поштовими марками відповідно до встановлених тарифів. В дублікаті супровідного листа Роменської ВК № 56 за вихідним № 15/4876 від 24.12.2013 року, підписаного начальником РВК № 56, зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. Вказана інформація в супровідному листі вказує на те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Печерського районного суду м. Києва та не реєстрував її в Журналі з приміткою «Закритий конверт», що є порушенням вимог встановлених Інструкцією № 1304/ 5 та ч.4 ст. 113 КВК України. У другому конверті знаходився його інформаційний запит від 24.12.2013 року по справі № 1815/3151/2012 р. Конверт був запечатаний особисто ним та оплачений власними поштовими марками. В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4874 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників, що свідчить про те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». У третьому конверті знаходилась його заява від 24.12.2013 року про надання йому дубліката виконавчого листа на рішення по справі № 1815/3151/2012 р. Конверт був запечатаний особисто ним та оплачений власними поштовими марками. В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4875 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників, що свідчить про те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». У четвертому конверті знаходилися його заперечення від 24.12.2013 року на заперечення Роменській ВК (№56) від 16.12.2013 року по справі № 585/3521/13-ц.Конверт був запечатаний особисто ним та оплачений власними поштовими марками. В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4873 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників, що свідчить про те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Роменського міськрайонного суду Сумської області та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». Дії відповідача завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання. Тому просив стягнути з Роменської ВК УДПтС України в Сумській області на його користь моральну шкоду у сумі 2000 грн., завданої йому внаслідок порушення 24.12.2013 р. його права та таємницю кореспонденції адресовану до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в ній, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Роменської ВК № 56 [PERSON] позов не визнала і пояснила, що копії супровідних листів та журналу обліку вихідної кореспонденції за 2013 рік відповідають вимогам документообігу та знаходяться в порядку. Надіслання в закритому вигляді кореспонденції до судів загальної юрисдикції діючими на час виникнення спірних відносин нормами передбачено не було. Кореспонденція, про яку йдеться, була переглянута працівниками установи перед відправкою. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом підстав. Таких підстав [PERSON] не навів, а тому права на її відшкодування не має. [PERSON] не звертався до лікарів у зв»язку з порушенням стану здоров»я. Посилання його на втрату працездатності є безпідставними, так як він не працює, знаходиться на повному державному утриманні. Крім того, підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, що свідчить про відсутність перебування засудженого у вразливому становищі та порушення нормального ходу його життя. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями посадових осіб під час відправки кореспонденції адресованої до суду. Встановлено, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській виправній колонії (№56). 24 грудня 2013 року [PERSON] подав начальнику відділення СДПВ 1 [PERSON] чотири конверти для відправлення до Апеляційного суду м. Києва як рекомендоване поштове відправлення. Конверти були запечатані особисто ним та оплачені власними поштовими марками відповідно до встановлених тарифів. У першому конверті знаходилася його заява від 24.12.2013 року про доручення документів до апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м.Києва від 25.10.2013 року по цивільній справі № 757/11540/13-ц. В дублікаті супровідного листа Роменської ВК № 56 за вихідним № 15/4876 від 24.12.2013 року, підписаного начальником РВК № 56, зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. У другому конверті знаходився його інформаційний запит від 24.12.2013 року по справі № 1815/3151/2012 р. В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4874 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. У третьому конверті знаходився його заява від 24.12.2013 року про надання йому дубліката виконавчого листа на рішення по справі № 1815/3151/2012 р. В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4875 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. У четвертому конверті знаходилися його заперечення від 24.12.2013 року на заперечення Роменській ВК (№56) від 16.12.2013 року по справі № 585/3521/13-ц.В його особовій справі зберігається супровідний лист відповідача за вих. № 15/4873 від 24.12.2013 року, підписаний начальником установи, у якому зазначено: назву та адресу суду, до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, кількість аркушів та примірників. Вказана інформація в супровідних листах вказує на те, що відповідач здійснив перегляд кореспонденції [PERSON] до Печерського районного суду м. Києва та Роменського міськрайонного суду Сумської області (а. с. 55 - 58). Зазначені обставини визнані сторонами та ніким не оспорювалися. Згідно психологічної характеристики і характеристики [PERSON] дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за вольовими якостіями рішучий, наполегливий, підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, на даний час не працевлаштований у зв»язку з бажанням працювати за своєю спеціальністю (а. с. 49, 50). Відповідно до [PERSON] з медичної картки амбулаторного хворого засудженого [PERSON] оглядом психіатра 03.02.2010 року психотичних розладів не виявлено; наступний огляд [PERSON] відбувся 17.02.2014 року, психотичної симптоматики не виявлено (а. с. 51). На підставі ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Згідно ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17.07.1997 року (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного, сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, визначених законами України та цим Кодексом і встановлених вироком суду. Відповідно до ч. 2 ст. 107 КВК України засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання. Згідно п. 43 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 25.12.2003 року № 275 (діяв на час виникнення спірних правовідносин) відправлення засудженими листів і звернень проводиться тільки через адміністрацію установ виконання покарань. З цією метою на території установ вивішуються поштові скриньки, які щоденно відкриваються уповноваженими на те посадовими особами. Засуджені, які тримаються у камерах, передають листи для відправлення представникам адміністрації. Листування засуджених з Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Європейським судом з прав людини, а також іншими відповідними органами міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженими особами таких міжнародних організацій та прокурору переглядові не підлягає і не пізніше як у добовий строк (в неробочі чи святкові дні не пізніше доби з їх завершення) надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Згідно ст. 113 ч. 4 КВК України кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Згідно Рішення Європейського Суду з прав людини від 23.02.2012 року 54. Суд приділяє особливу увагу питанню ефективного використання увязненими права на подання заяви. Він зазначав, що увязнені перебувають в особливо вразливому становищі, оскільки їх листування із Судом і з рештою зовнішнього світу залежить від адміністрації установ виконання покарань (рішення у справі «Котлец проти Румунії», заява № 38565/97, п. 71, від 3 червня 2003 року). Суд завжди наголошував на важливості дотримання конфіденційності кореспонденції Суду із заявниками, оскільки вона може містити скарги на дії адміністрації пенітенціарних установ або їхніх працівників. Розкриття листів, які надійшли із Суду чи адресовані йому, може призвести до того, що вони будуть прочитані, що, як легко можна уявити, породжує ризик того, що при нагоді працівники пенітенціарної установи можуть помститися засудженому, про якого йдеться (див. рішення у справах «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), заява № 46082/99, п. 118, від 30 листопада 2004 року; «Мєченков проти Росії» (Mechenkov v. Russia), заява № 35421/05, п. 123, від 7 лютого 2008 року, та «Понушков проти Росії» (Ponushkov v. Russia), заява № 30209/04, п. 80, від 6 листопада 2008 року). З огляду на вищевикладене ЄС дійшов висновку, що Україна не дотрималась своїх зобовязань за статтею 34 Конвенції. Рішенням Європейського Суду з прав людини від 12.10.2006 року встановлено, що суд послідовно наголошував, що відповідне страждання і приниження мають у будь-якому випадку виходити за межі неминучого елементу страждання і приниження, пов'язаного з певною формою законного поводження або покарання. Заходи, які позбавляють особу свободи, часто можуть містити такий елемент. Відповідно до статті 3 Конвенції ( 995_004 ) держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдавали їй душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги ув'язнення її здоров'я і добробут були належним чином забезпечені (див. Kudia v. Poland [GC], N 30210/96, пп. 92-94, ECHR 2000-XI). Листи заявника від 24.12.2013 року до судів направлялися разом із супроводжувальними листами пенітенціарної установи, в яких наводився стислий виклад порушених у листі питань. Цей факт свідчить, що ця кореспонденція заявника з судами переглядалася працівниками пенітенціарної установи. Аналіз вказаних правових норм, а також те, що дозволу Роменській ВК -56 на ознайомлення з даними документами суду [PERSON] не надавав, а направлення до суду документів для суду в «закритому конверті» не суперечить меті покарання, та таке право гарантоване Конвенцією свідчить про те, що переглядом працівниками Роменської ВК № 56 листів засудженого [PERSON] адресованих до суду, порушено його право на таємницю кореспонденції гарантоване Конституцією України, Законами України та Конвенцією. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу для задоволення позову про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. позивач посилався на те, що дії відповідача, а саме: порушення його права на таємницю кореспонденції до національних судів, завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, а його позовні вимоги слід задовольнити частково. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення. З огляду на викладене та враховуючи принцип розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 200 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Роменської ВК 56 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 64 грн., виходячи з часткового задоволення позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial