Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] ( громадянином [PERSON] [PERSON] Америки) [INFO], який помер 04.05.2016 року в Україні - на час відкриття спадщини; встановити факт, що місцем відкриття спадщини є Стріт ( вул. Терассе, 201 кв. Н325м. Маямі, [PERSON], держава [PERSON] [PERSON] Америки, 33180, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2016 року, зареєстровано в реєстрі № 3005, видане приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого спадкоємець [PERSON] в порядку спадкування за законом отримала спадщину, яка складається із квартири по вул. Волкова 14-1-89 м. Кропивницький та визнати недійсним свідоцтво про право спадщину за законом від 17.11.2016 року, зареєстроване в реєстрі № 3006, видане приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] згідно якого спадкоємець [PERSON] в порядку спадкування за законом отримала спадщину, яка складається із вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення площею 30,1 кв. м., яке знаходиться за адресою м. Кропивницький вул. Євгена Тельнова 2к. 1 . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] (Хоувел)\~[PERSON]\~Енн та\~[PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією нотаріально посвідченого перекладу свідоцтва про шлюб та проживали за однією адресою в Америці. Стверджується , що в березні 2016 року [PERSON] вилетів із Маямі в Україну для того щоб провідати своїх друзів та родичів, зокрема відповідача по справі, його сестри [PERSON] та забронював білет для виїзду назад із України в Маямі. 04.05.2016 року в Україні у зв'язку із хворобою [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить нерухоме майно за адресою м. Кропивницький, вул..Євгена Тельнова, 2 к.1 та [ADDRESS]. За життя, чоловік ніякого розпорядження відносно свого майна не робив. Дізнавшись про смерть чоловіка, позивач намагалась зробити все можливе, щоб приїхати із [PERSON] [PERSON] Америки, де вона мешкає, до м. Кропивницького, щоб поховати свого чоловіка та прийняти спадщину. Проте, через імміграційний статус, [PERSON] було заборонено залишати США без дозволу Міністерства внутрішньої безпеки. Відразу ж після смерті чоловіка, в травні 2016 року позивач звернулась до відповідного міністерства, однак їй було відмовлено у виїзді. Такий стан речей мав місце до 18 липня 2017 року включно, що підтверджується листом Адвокатської фірми Буллока від 18.07.2017 року. В листопаді 2016 року позивач дізналась, що відповідач прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом, зазначивши в заяві про прийняття спадщини, що крім неї інших спадкоємців не має та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] (Хоувел) [PERSON] Енн вважає, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, як дружина спадкодавця. На даний час виникла необхідність оформлення спадщини шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. По зазначеному питанню представник позивача звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 де отримав роз'яснення про необхідність надання відповідних документів що підтверджують фактичне спільне проживання зі спадкодавцем. Проте в задоволенні цього представнику позивача було відмовлено. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що відсутній належний документ. Позивач вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка на тих підставах, що вони весь час проживали разом у Маямі за однією адресою, а тому представники просять задовольнити позов повністю. В судовому засіданні представники позивача зазначили, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. [PERSON] перебував тимчасово в Україні. Фактичним місцем його проживання є вул.Терассе,201 кв.Н325 м. Маямі [PERSON] [PERSON] [PERSON] Америки. Позивач як дружина померлого [PERSON] на час смерті останнього постійно проживала з ним і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є спадкоємцем, який вважається таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Відповідно до ППВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ( із змінами, внесеними згідно з ППВСУ №15 від 25.05.1998 року), суд може встановлювати факти, що мають юридичне значення, наприклад - факт прийняття спадщини. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено , що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення . Позивач вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог законодавства України , та одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Посилались на ст. 1268 - 1270 України та П.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7"Про судову практику в справах про спадкування" ст. ст.70-72 Закону України "Про міжнародне приватне право", та стверджували про застосування законодавства країни, на території якої знаходиться це майно. \~ \~ \~ \~ Відповідачем надано відзив на позовну заяву з посиланням, що 04 травня 2016 року помер громадянин України [PERSON], який проживав офіційно на території України, був зареєстрований у власній квартирі , мав паспорт громадянина України , був похований як громадянин України в місті Кропивницькому. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Євгена Тельнова, буд. 2, корп. 1 та за адресою: [ADDRESS]. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1 ст. 1270 ЦК України, пп. 3.13. п. З глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затверд. Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 2296/5). Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Зазначене також визначено пп 3.15 п. З глави 10 розділу II Порядку. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, законодавцем встановлено, що через поважність причини пропуску строку, суд може визначити спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 04 травня 2016 року, у встановлений строк, позивачем не подавалась. 05.10.2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено рішення по справі № 404/251/17 про відмову у задоволенні позову [PERSON] [PERSON] Енн до [PERSON] про визнання поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового 6-місячного строку, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася 04.05.2016 року після смерті [PERSON], [INFO], починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Вищевказане рішення суду скасовано постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.01.2018 року. Провадження у справі закрито. Однак, не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, було подана касаційна скарга. Постановою Верховного Суду судове рішення апеляційного суду скасоване і направлене на новий розгляд апеляційної інстанції. Адвокатом відповідача стверджується, що у померлого наявне громадянство України. Крім того, останній постійно проживав в Україні, що зазначено як в українському паспорті, так і в свідоцтві про смерть. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). [PERSON] помер 04.05.2016 року, місце смерті - місто Кіровоград. Перебував в Україні як громадянин України з 25.03.2016 року та бажав залишитись в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, тобто - м. Кіровоград. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 2 ст. 1221 ЦК України). Місцезнаходження нерухомого майна - м. Кіровоград, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] (Хоувел) [PERSON] Енн та [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією нотаріально посвідченого апостильованого перекладу свідоцтва про шлюб ( а.с. 57) та проживали спільно за однією адресою в Америці штат [PERSON] , місто Маямі , їх спільна адреса вказана в самому свідоцтві про шлюб (а. с. 57 ) та підтверджується апостильованим письмовим свідченням адвоката [PERSON] Буллок, Ексквайр ( а.с. 38). В березні 2016 року [PERSON] вилетів із Маямі та прибув в Україну. 04.05.2016 року в Україні в м. Кропивницькому в лікарні у зв'язку із хворобою він помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить нерухоме майно за адресою м. Кропивницький, вул..Євгена Тельнова, 2 к.1 та [ADDRESS]. За життя, чоловік розпорядження відносно свого майна не зробив . Через міграційний статус, [PERSON] було заборонено залишати США без дозволу Міністерства внутрішньої безпеки. Відразу ж після смерті чоловіка, в травні 2016 року позивач звернулась до відповідного міністерства, однак їй було відмовлено у виїзді. Такий стан речей мав місце до 18 липня 2017 року включно, що підтверджується листом Адвокатської фірми Буллока від 18.07.2017 року. В листопаді 2016 року відповідач прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом , зазначивши в заяві про прийняття спадщини, що крім неї інших спадкоємців не має ( а.с. 145т.1) та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 206т.1). Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено , що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення . Позивач вимушена звернутися дог суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог законодавства України та одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дані правовідносини сторін витікають з інституту спадкування та регулюються нормами Цивільного Кодексу , а саме : У відповідності до ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець , який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину , якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. П.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" надано роз'яснення, що при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з'ясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві. У разі розбіжностей застосовуються норми міжнародного договору. Право на успадкування нерухомого майна, згідно зі статтею 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", регулюється законодавством країни, на території якої знаходиться це майно. Згідно ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень статей 71,72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Статтею 71 цього Закону визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Враховуючи, що на час смерті [PERSON] перебував у державі Україна, нерухоме майно, що йому належало на праві власності, перебуває на території України, спадкування регулюється правом України. При цьому, Верховним Судом в Постанові у іншій справі між цими ж сторонами зазначено, що з урахуванням норм міжнародного права та національного законодавства суду слід встановити останнє місце проживання , а не перебування, та колізійну норму права , яка підлягає до застосування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки [PERSON] (Хоувел) [PERSON] Енн є спадкоємцем за законом першої черги, як дружина спадкодавця дійсно прийняла спадщину , оскільки постійно проживала з померлим [PERSON] як його дружина в [PERSON] [PERSON] Америки , м. Маямі, штат [PERSON]. Згідно роз»ясень нотаріуса, наданих представнику позивача ( а.с. 6 т.1) місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено, що спадкодавець був громадянином США, що підтверджується копією паспорта громадяника США ( а.с. 52) та копією свідоцтва про смерть з зазначенням цього номеру паспорта громадянина США, мав на Україні власність, у власній квартирі був зареєстрований , але з поїхав в 1993 році на навчання до США , звідти приїзджав 3-4 рази про що було зазначено свідками відповідача [PERSON] та [PERSON] Згідно матеріалів спадкової справи, [PERSON]був власником квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ( а.с. 164т.1) отримано 13.10.2008 року та на нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2011року при оформленні якого від його імені діяла його сестра [PERSON] ( а.с. 169 т.1). Жодних доказів з боку відповідача на спростування факту проживання [PERSON]Г в США суду не надано. Покази свідків про наявність майна у спадкодавця, його бажання померти на Україні, залишення ним собі місця на кладовищі, де і був похований , наявність паспорта громадянина України , не спростовують факту перебування спадкодавця в шлюбних відносинах на час смерті, факту його з нею проживання в м. Маямі, штат [PERSON] , США . Надана суду копія апостильованого свідоцтва про смерть громадянина США за кордоном ( а.с. 45 т.1) свідчить про те, що свідоцтво було видане 21.07.2016 року з зазначенням номеру звичайного паспорта громадянина США з вказаною адресою місця проживання в США , адреси за кордоном в м. Кіровограді , датою смерті , з зазначенням про відсутність зацікавленості держави України в рештках покійного та можливість ексгумації протягом трьох років, з зазначенням місця знаходження його власності у сестри [PERSON] , яка є відповідальною особою за власність, з вказаною її адресою та повідомленням позивачу та відповідачу про видане свідоцтво про смерть громадянина США за кордоном. А лист [PERSON] Беліху як представнику позивача від Посольства [PERSON] [PERSON] Америки містить зазначення про смерть громадянина США , надіслання родичам Консульського звіту про смерть за кордоном, та зазначенням найближчих родичів , котрі отримали даний звіт ( а.с. 37). Враховуючи факт подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] 12.05.16 року ( а.с. 145т.1) та отримання нею свідоцтва про право на спадщину вже 17.11.16 року, не повідомлення нотаріуса про інших спадкоємців, про що зазначено в заяві про прийняття спадщини, дає можливість суду стверджувати про те, що відповідач [PERSON] знала про наявність у її брата громадянства США , наявність інших спадкоємців, але не сприяла спадкуванню відповідно до норм чинного законодавства, ввівши нотаріуса в оману та отримала відповідні свідоцтва про право власності на майно з порушенням вимог чинного законодавства , у зв»язку з чим дані свідоцтва мають бути визнані недійсними. Суд враховує, що позивач є громадянином США, мешкає не в Україні, законодавство різних країн має відмінності, позивач не мала реальної можливості за такий короткий проміжок часу прибути до м. Кропивницький для звернення з заявою до нотаріальної контори. [PERSON] (Хоувел) [PERSON] Енн уповноважила [PERSON] Беліху представляти її інтереси з правом передоручення, що підтверджується генеральною довіреністю від 23.11.2016 року, посвідчена нотаріусом штату [PERSON] та скріплена Апостилем відповідно до Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року. [PERSON] у свою чергу уклав з адвокатом [PERSON] угоду на представництво інтересів позивача. Відповідач як сестра спадкодавця, будучи визначеною як зберігач майна померлого громадянина США не сприяла дотриманню законодавства у зв»язку з чим неправомірно отримала свідоцтва про право на спадщину , які визнаються судом недійсними. У відповідності з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.п. 2, 6 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність і ними суд має керуватися при вирішенні питання про права на спадкування. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до п.2 ст.16 ЦК України, ст.15 ЦПК України, особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист прав громадян передбачено ст. 26 Конституції України , відповідно до якої іноземці , що перебувають на території України на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами , а також несуть такі самі обовязки , як і громадяни України. Статею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори , згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України , є частиною національного законодавства. На сьогодні , двосторонній договір, щодо правової допомоги між Україною та США відсутній , але є чинними багатосторонні міжнародні договори про правову допомогу в галузі цивільного судочинства. Дані договори не регулюють питання спадкування у відносинах між Україною та США, тому правова норма міжнародного договору , яка б визначала право якої держави мало б застосовуватися в окремих випадках спадкування відсутня. Особливості спадкування за участю іноземного елемента наведені у витязі з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13. Зокрема в п. 16 вказано , що у міжнародних договорах, нормативних актах України поняття «Обсяг прав , повязаних зі спадкуванням» охоплює не тільки право на спадкування майна , але і право на укладання і скасування заповіту на майно, що знаходиться на території іншої договірної країни ( а також спадкові права , що можуть бути здійснені в майбутньому). \~ \~ \~ \~Права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах , що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства . Принцип зрівняння в правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права , що виникають при спадкуванні . Суть спадкових справ залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями , так і у випадку набуття громадянами України , обєкт також залишається незмінним спадщина (сукупність обєктивних прав та обовязків спадкодавця). Таким чином, іноземці здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України . Враховуючи зазначене , позов є обґрунтованим та доведеним , а доводи відповідача не спростовують обставин встановлених судом при розгляді справи. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 2592,40 грн. судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved