Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У провадження Святошинського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ "Colonnade-Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.02.2018 року о 14 год. 00 хв., по вул.Сім"ї Сосніних, 7-А в м.Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу "DAF CF 85", днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу "Міцубісі Паджеро", днз [NUMBER] , під його керуванням, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Святошинського райсуду м.Києва [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Автомобіль, яким керував [PERSON] , був застрахований в ПрАТ "Colonnade-Україна" згідно полісу АК №5161762, код 07.Б до 16.02.2018 року, також був поліс на прицеп АК " 5323999, код 07.Б до 25.04.2018 року. 07.03.2018 року експертом ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Стандарт" та експертом, що представляв інтереси ПрАТ "Colonnade-Україна", було оглянуто його пошкоджений автомобіль та складено Акт пошкоджень, відповідно до висновку, матеріальний збиток, з урахуванням фізичного зносу автомобіля, склав 34 291, 47 грн., вартість відновлювального ремонту склала 78 795, 21 грн. Відповідно до страхового акту № 5000020947 від 04.04.2018 року ПрАТ "Colonnade-Україна" виплатило матеріальний збиток з урахуванням фізичного зносу автомобіля, в сумі 34 291,47 грн. Однак, вартість відновлювального ремонту йому відшкодовано не було. З урахуванням уточнених позовних вимог проси стягнути з ПрАТ "Colonnade-Україна" матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП, у розмірі 44 503, 74 грн., з [PERSON] просив стягнути моральну шкоду в розмірі 301 563 грн., оскільки внаслідок ДТП він переніс сильний стрес, в нього стався нервовий розлад, що загострило його нервові захворювання, крім того, автомобіль він використовував для поїздок до своїх батьків, які є особами дуже похилого віку та проживають далеко від нього, він не міг повноцінно використовувати свій автомобіль, за станом здоров"я не міг користуватись послугами міського та приміського транспорту, зміна звичного режиму життя відклалась на його нервовому стані, після чого виникли негаразди в сімейних відносинах, з цим він не міг впоратись самостійно і був змушений звернутись до лікувального закладу, на своє лікування він витратив багато часу та коштів, також багато часу було витрачено на проведення технічнох експертизи, на переговори з відповідачем по врегулюванню ситуації, що сталася, також за захистом своїх прав вінбув змушений звернутись до суду. Також просив стягнути з відповідача [PERSON] витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 7 000 грн. 23.05.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 03.07.2018 року ухвалою судді відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 23.09.2019 року ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з"явився, просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, надав суду відзив, в якому зазначав, що висновок експерта № 5/2018 за результатами психологічного дослідження [PERSON] від 29.10.2018 року підписаний експертом - [PERSON] , проте при детальному вивченні висновку, вбачається, що підпис особи «Експерта» скріплений печаткою суб`єкта підприємницької діяльності.Крім того зі змісту офіційного сайту Міністерства Юстиції України в розділі реєстр «Атестовані експерти» вбачається, що 27.03.218р. сплив строк дії Свідоцтва експерта. З чого витікає, що оскільки Висновок був складений 29.10.2018р. очевидно, що [PERSON] не перебувала у статусі «експерта». Щодо Методики, яка була застосована під час визначення розміру моральної шкоди вказував, що зі змісту Висновку вбачається, що він складався при застосуванні Методичного підходу [PERSON] та звернув увагу суду, що зі змісту інформації розташованої на сайті Міністерства Юстиції України в розділі «Реєстр методик проведення судових експертиз» вбачається, що з 29.01.2016р. Міністерством Юстиції України, прийнято рішення про припинення застосування вказаної методики, щодо незаконності застосування Методичного підходу [PERSON] до спірних правовідносин та взагалі у державі Україна. Представник відповідача ПрАТ "Colonnade-Україна" в судове засідання не з"явився, про судові засідання буи повідомлений належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2018 року о 14 год. 00 хв., по вул.Сім"ї Сосніних, 7-А в м.Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу "DAF CF 85", днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу "Міцубісі Пджеро", днз [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Святошинського райсуду м.Києва [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. та призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.9). В п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова № 4) роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». В свою чергу, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. (надалі - Закон про ОСЦПВВНТЗ) «обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників». Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон про ОСЦПВВНТЗ має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У ч. 22.1 ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Colonnade-Україна" згідно з полісом ополісу АК №5161762, код 07.Б до 16.02.2018 року, також був поліс на прицем АК " 5323999, код 07.Б до 25.04.2018 року. Судом встановлено, що згідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, матеріальний збиток, з урахуванням фізичного зносу автомобіля позивача, склав 34 291, 47 грн., вартість відновлювального ремонту склала 78 795, 21 грн. (а.с.11-25). Відповідно до страхового акту № 5000020947 від 04.04.2018 року ПрАТ "Colonnade-Україна" виплатило позивачу матеріальний збиток з урахуванням фізичного зносу автомобіля, в сумі 34 291,47 грн.(а.с.26,27). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 9.1. Закону про ОСЦПВВНТЗ «страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування». В ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ зазначено, що «у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки». Відповідно до ст. 526 ЦК України, «зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу...». Статтею 979 ЦК України зазначено, що «зо договором страхування, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору». Згідно п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України, «страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором». Так згідно постанова ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Положення п. 16 даної постанови зводилися до того, що кожен водій транспортного засобу повинен мати поліс обов`язкового страхування і якщо є такий поліс, то суд повинен за заявою позивача залучити до участі у справі страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця. При цьому суд наголосив, що «Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі».Що ж стосується відповідальності безпосереднього винуватця, то вищезазначений пункт наголошує на тому, що суд повинен був перевірити виконання двох умов: 1) наявність згоди винуватця самостійно відшкодувати шкоду (якщо такої не було, то виплату повинен був здійснити страховик); 2) винуватець виконав покладений на нього обов`язок щодо письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку протягом трьох робочих днів. Проте, Верховний суд України розглянув справу № 6-2808цс15 та у своїй постанові від 20.01.2016 року прийшов до наступних висновків: «Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності». На думку суду це був прогресивний висновок суду, який дав змогу потерпілим не чекати роками отримання страхового відшкодування після банкрутства страховика з фондів МТСБУ, а захистити своє право та інтереси за рахунок безпосереднього винуватця. З іншого боку всім водія доводилося думати про те де ж застрахувати своє авто та не укладати сумнівні договори страхування з надвеликими знижками. Вищезазначений правовий висновок був неодноразово підтриманий Верховним судом України і в інших справах, наприклад, у постановах: № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року. Але, і новостворений Верховний Суд підтримувався такої позиції, яка зазначена у постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/7069/15-ц від 14.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року;№ 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року. Проте, судова практика знову змінилася завдяки Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. У даному рішенні Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, де було зазначено, що страховик при подачі суброгаційного позову має право на власний розсуд визначити до кого заявити свої вимоги - до винуватця або до страховика його цивільно-правової відповідальності. Через те, що дана справа фактично стосується вимоги потерпілої особи, яка була набута страховою після виплати відшкодування, то справа буде актуальною і для спорів самих потерпілих з винуватцями. У своїй постанові від 04.07.2018 року суд прийшов до наступних висновків: Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування…» та стаття 1191 ЦК України регулюють регресні зобов`язання (зобов`язання, які виникають у страховика цивільно-правової відповідальності та його страхувальника (винуватця)), а стаття 27 Закону України «Про страхування» та 993 ЦК України регулюють суброганційні зобов`язання, які виникають у страховика за договором добровільного страхування майна (КАСКО) та винною особою у настанні дорожньо-транспортної пригоди (п. 31-35 Постанови); Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування…» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови) а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).У результаті суд вирішив відступити від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (п. 62 Постанови). Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 9.1. Закону про ОСЦПВВНТЗ «страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування». А том суд дійшов висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню, та стягненню з відповідача ПрАТ "Colonnade-Україна" страхового відшкодування у розмірі 44 503,74. В частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди до [PERSON] , позов не доведений та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абз. 1 п. 4, п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо\, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (Мельниченко проти України (2004р.). Таким чином, Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно розмір її компенсації. Оскільки внаслідок настання ДТП шкода була спричинена лише майну позивача, що призвело до певних незручностей, але, враховуючи незначний характер пошкоджень автомобіля, не могло викликати серйозних труднощів, які б призвели до втрати ним нормальних життєвих зв`язків чи істотного порушення звичного життя, Відповідач вважає розмір моральної шкоди необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача ПрАТ "Colonnade-Україна" на користь держави у відповідності зі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial