Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , 1989 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження, на підставі виписки із рішення Корабельного районного виконавчого комітету міста Миколаєва за №25 від 13.03.2001р., як продавцями, з однієї сторони, та [PERSON] , яка діяла від свого імені, як покупцем, з іншої сторони, укладений 15.03.2001 року на Універсальній Товарній Біржі "Марія", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за №529, зареєстрований 29.05.2001 року в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" Миколаївської міської ради в реєстровій книзі № 151 за реєстровим №5423. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що [INFO] в м. Миколаєві померла її мати - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавиця на випадок своєї смерті заповіту не залишила, спадкоємцею першої черги за законом є позивач - [PERSON] , як дочка, згідно ст. 1261 ЦК України. У встановленому законом порядку позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іваненко С.В. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, приватний нотаріус, в роз`ясненні №129/02-14 від 25.08.2021р., у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про товарну біржу", кожен з членів біржі може виставляти на торги тільки свій товар (конкретне, реальне майно). У правовстановлюючому документі на спадкову квартиру - Договорі купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому на Універсальній Товарній Біржі "Марія" в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за №529 від 15.03.2001р. - три продавця, двоє з яких на час вчинення правочину були малолітніми, від їх імені діяла їх мати, як законний представник. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" - неповнолітні (малолітні) громадяни не можуть бути членами біржі. Така угода вчинена з порушенням правил біржових торгів, якими передбачено, що покупцем визнається особа, яка назвала найбільшу ціну на торгах, порівняно з іншими учасниками торгів. Приймаючи до уваги конкурсний процес торгів, продаж на торгах лоту кількома особами не можливий, а біржова угода з кількома продавцями укладена з порушенням Закону України "Про товарну біржу". Відповідно до Закону Української PCP "Про товарну біржу" від 10.12.1991р. кожен з членів біржі може виставляти на торги тільки свій товар (конкретне, реальне майно). А коли квартира належить на праві спільної сумісної власності декільком особам, неможливо встановити, яке саме конкретне, реальне майно кожен із власників-продавців виставив на торги, а також неможливо встановити, за яку саме грошову суму продає з торгів кожен з продавців належне йому особисте конкретне реальне майно. А тому, не могла бути зареєстрована на біржі угода, за якою лот (предмет торгу або аукціону) належить на праві спільної сумісної власності декільком особам без виділу конкретної частки кожного з продавців. Таким чином, в даному випадку були порушені вимоги Закону України "Про товарну біржу". Крім цього, відомо, що не можуть прийматись до нотаріального провадження, як незаконні, біржові угоди, де стороною договору є неповнолітні (малолітні) громадяни (підстава: ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої біржові операції здійснюються тільки членами біржі, а тому батьки (або інші особи) від імені неповнолітнього (малолітнього) не можуть укладати біржові угоди, а відповідно до норм Цивільного кодексу України обсяг дієздатності неповнолітніх (малолітніх) не дає їм можливості стати членом біржі). Згідно підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. На підставі викладеного, позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , дійсним. 29.10.2021 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачам, що вони мають право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачам було направлено ухвалу про відкриття провадження, проте, у встановлений в ухвалі строк, відповідачі відзив до суду не надали, натомість надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи - п приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іваненко С.В. надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи Універсальна Товарна Біржа "Марія" в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані суду письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 15 березня 2001 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , 1989 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження, на підставі виписки із рішення Корабельного районного виконавчого комітету міста Миколаєва за №25 від 13.03.2001р., як продавцями, з однієї сторони, та [PERSON] , яка діяла від свого імені, як покупцем, з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений 15.03.2001 року на Універсальній Товарній Біржі "Марія", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за №529, зареєстрований 29.05.2001 року в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" Миколаївської міської ради в реєстровій книзі № 151 за реєстровим №5423. [INFO] в м. Миколаєві померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Із копії спадкової справи № 35/2021, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В. до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що спадщину прийняла позивач [PERSON] . Заповіту спадкодавиця не залишила. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ГК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У встановленому законом порядку позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, приватний нотаріус, в роз`ясненні №129/02-14 від 25.08.2021р., у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, посилаючись на те, що спадкоємицею до нотаріальної контори не надані всі документи, необхідні для подальшого оформлення її спадкових прав, зокрема, позивачем до нотаріальної контори наданий правовстановлюючий документ на спадкову квартиру - договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований 15.03.2001 року на Універсальній Товарній Біржі "Марія", в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за №529, та зареєстрований 29.05.2001 року в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" Миколаївської міської ради в реєстровій книзі № 151 за реєстровим №5423, при реєстрації якого, біржею не були дотримані всі вимоги діючого законодавства України. Після проведення правової експертизи правовстановлюючого документу на нерухоме майно нотаріусом було встановлено, що в цій угоді стороною з боку продавців є три особи, двоє із яких були на час вчинення правочину малолітніми, від імені яких діяла їх мати, як законний представник, чим було порушено Закон України "Про товарну біржу". Відповідно до Закону Української PCP "Про товарну біржу" від 10.12.1991р. кожен з членів біржі може виставляти на торги тільки свій товар (конкретне, реальне майно). А коли квартира належить на праві спільної сумісної власності декільком особам, неможливо встановити, яке саме конкретне, реальне майно кожен із власників-продавців виставив на торги, а також неможливо встановити, за яку саме грошову суму продає з торгів кожен з продавців належне йому особисте конкретне реальне майно. А тому, не могла бути зареєстрована на біржі угода, за якою лот (предмет торгу або аукціону) належить на праві спільної сумісної власності декільком особам без виділа конкретної частки кожного з продавців. Таким чином, в даному випадку були порушені вимоги Закону України "Про товарну біржу". Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення нотаріальної дії суперечить законові та особою не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Виходячи із вищенаведеного суд робить висновок, що по - перше, на момент вчинення правочину вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.03.2001р., зареєстрованого 05.03.1999р. Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №5423 в реєстровій книзі №151; та по - друге, на час укладення договору (2001рік) ні покупцю [PERSON] , ні відповідачам (як продавцям) не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963р.) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до ст. 15 якого, гіравочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Пунктом 4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992р. №13 та від 25.05.1998р. №15) "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними", яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною (вказана постанова Пленуму Верховного Суду України діяла до вступу постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, відповідно до норм ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Outcome: approved