Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Молода Гвардія» про визнання правочину удаваним, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 5,93 гектар, що розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 2010 році позивач уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Молода Гвардія» договір оренди земельної ділянки на підставі якого передала відповідачу в користування належну їй земельну ділянку площею 5,93 га розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області терміном до 15 листопада 2059 року. Відповідно до усної домовленості між позивачем та [PERSON] в присутності нотаріуса [PERSON]. підписала заяву від 09.11.2010 року про отримання 100000 грн. в якості орендної плати за земельну ділянку, але грошові кошти були отримані лише в сумі 30000 грн. Вважає, що відповідач мав на меті приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, тобто зі змісту удаваного правочину права та обов`язки сторін виникли, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Головним доказом на спрямованості волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин є оформлення заповіту на користь відповідача, написання заяви від 09.11.2010 року та передання державного акту на право приватної власності належної їй земельної ділянки. Тому позивач просить суд визнати удаваним договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та ТОВ «Молода Гвардія» в особі [PERSON]., зареєстрований у Новоукраїнському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» від 14.12.2010 року за № 041037800125. 21.01.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 13.02.2019 року. 13.02.2019 року у зв`язку з неявкою сторін по справі, розгляд справи відкладено на 12.03.2019 року. 13.02.2019 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив від директора ТОВ «Молода Гвардія» - [PERSON]. на цивільний позов [PERSON] про визнання правочину удаваним, зі змісту якого вбачається, що ТОВ «Молода Гвардія» заявлені до неї позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі, вважає їх необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, а також зазначає, що 14.12.2010 року Новоукраїнським районним відділом КРФ державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» вчинено запис в Державному реєстрі земель за № 041037800125, яким зареєстровано договір оренди земельної ділянки укладений між позивачем та відповідачем. Відповідно до п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка за № [NUMBER] загальною площею 5,93 га, у тому числі 5,93 га ріллі. Відповідно до п. 8 Договору договір оренди укладається на строк починаючи із терміну його державної реєстрації і закінчується 15.11.2059 року. На момент досягнення згоди що до усіх істотних умов договору оренди зареєстрованого 14.12.2010 року, позивач виявила своє бажання на укладання договору, що свідчить про її вільне волевиявлення та відповідність договору його внутрішній волі. Після укладання договору оренди землі зареєстрованого 14.12.2010 року, позивач залишається власником земельної ділянки та орендодавцем, а відповідач орендарем даної земельної ділянки. Зокрема 09.11.2010 року позивач отримав від [PERSON] 100 000,00 грн., в замін на те, що останній в строк до 09.11.2059 року буде отримувати від відповідача орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Кропивницької сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, належної позивачу на підставі Державного акта серії [NUMBER] площею 5,93 га. Факт отримання позивачем коштів від [PERSON] засвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в заяві від 09.11.2010 року за № 2600. За наявності заяви від 09.11.2010 року про уповноваження [PERSON]. на отримання від відповідача орендної плати останнім з 2011 року і подень відкриття даного провадження виплачується орендна плата [PERSON] , за користування спірною земельною ділянкою. Підтвердженням того, що позивач отримав від [PERSON] кошти в сумі 100 000,00 грн., є відсутність будь яких претензій щодо виплати таких коштів до моменту заявления зазначеного позову. Крім того зазначає, що наявність заповіту та заяви від 09.11.2010 року не є підтвердженням тою що між [PERSON] та позивачем було фактично укладено договір купівлі-продажу спірної земельною ділянкою, а є підтвердженням того, що між сторонами фактично було проведено розрахунки в сумі 100 000,00 гри., в замін чого в рахунок забезпечення зобов`яіань [PERSON] має право отримувати кошти у вигляді орендної плати від відповідача та у разі відміни мараторію на продаж землі має переважне право на викуп земельної ділянки, що належить на праві приватної власності позивачу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем по справі є ТОВ «Молода Гвардія», а позивачем [PERSON] про те взаємовідносини між сторонами носять трьох сторонній характер оскільки спірний договір оренди землі укладений між позивачем та відповідачем про те право отримання орендної плати за таким договором належить [PERSON] права якого у разі задоволення позову будуть порушенні. Зокрема позивач просить визнати удаваним правочин посилаючись на ст. 235 ЦК України яка передбачає, що удаваним є правочин. що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили про те якщо під час отримання Позивачем від [PERSON] відбувся прихований правочин купівля-продаж спірної земельної ділянки то питання полягає в тому яке відношення юридична особа ТОВ «Молода Гвардія» має до такої купівлі-продажу оскільки відповідач не є стороною правовідносин які виникли у [PERSON] та позивача. Зокрема відповідач належно виконує свої зобов`язання по договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 року вчасно виплачує орендну плату та всі необхідні податки а тому спірний договір оренди землі не може бути удаваним правочином оскільки його метою є використання такої земельної ділянки відповідачем у своїй господарській діяльності, що ним активно здійснюється. Крім того представник відповідача просить суд розглянути питання, щодо застосувати строків позовної давності. 26.02.2019 року через канцелярію суду позивачем [PERSON] подано заперечення на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач звертає увагу суду на той факт, що [PERSON] являється директором і власником ТОВ «Молода гвардія». Договір оренди землі було заключено між позивачем та юридичною особою відповідачем. Згідно заяви позивача, нотаріально завіреної, вона дозволяє фізичній особі [PERSON] отримувати орендну плату по договору оренди до якого [PERSON] , як фізична особа, відношення не має, а орендар ТОВ «Молода гвардія» згідно вказаної заяви не має юридичного права виплачувати орендну плату по договору фізичній особі [PERSON] . Таким чином, заяві позивача про передачу своїх прав фізичній особі [PERSON] є фіктивною, а нібито отримання позивачем від фізичної особи [PERSON] 100000 грн. нібито в рахунок орендної плати не може бути врахована судом, так як договірних відносин між [PERSON] та позивачем по справі не існує в природі. Про фіктивність даних відносин також вказує факт, де позивач по справі складав заповіт на користь [PERSON] , що при прозорих договірних відносинах є незаконним. В заключения звертає увагу суду на останній абзац відзиву, де в останніх двох строчках є такі слова: «ТОВ «Молода гвардія» не має жодного відношення до розрахунків між [PERSON] та позивачем по справі». В зв`язку з викладеною фразою виникає питання на підставі чого ТОВ «Молода гвардія» виплачувала орендну плату [PERSON] , а не позивачу. Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 12.03.2019 року в зв"язку з відсутністю електроенергії в Новоукраїнському районному суді розгляд справи відкладено на 24.04.2019 року. 09.04.2019 року через канцелярію від директора ТОВ «Молода Гвардія» - [PERSON] надішла заява про застосування строків позовної давності. 24.04.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 15.05.2019 року. 15.05.2019 року у зв"язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 12.06.2019 року. Позивач в судовому засіданні 12.06.2019 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснивши, що в 2010 році уклала договір оренди земельної ділянки з відповідачем на 49 років. Вказаний договір був складений шляхом обману. Після того як позивач звернулась до відповідача про отримання коштів в рахунок орендної плати наперед, [PERSON] запропонував продати земельну ділянку. Продавати земельну ділянку позивач не збиралася. Кошти від відповідача були отримані лише в сумі 30000 грн., але доказів немає. Про порушення своїх прав [PERSON] дізналась в кінці 2018 року, звернувшись до юриста. Представник відповідача в судове засідання 12.06.2019 року не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з"ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.12.2001 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,93 га, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.7). В 2010 році між позивачем по справі та ТОВ «Молода Гвардія» був укладений договір оренди земельної ділянки, належної позивачу на праві приватної власності, площею 5,93 га., яка знаходяться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Згідно п. 8 договору, договір оренди укладається на строк починаючи із терміну його державної реєстрації і закінчується 15 листопада 2059 року. Відповідно п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. В разі бажання орендодавця отримати орендну плату в натуральній або відсотковій формі, вона здійснюється за згодою сторін за цінами які діють на час розрахунку або на час надання послуг. Розмір орендної плати становить не менше 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земель, яка складає 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень. Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня щорічно. В прикінцевих положеннях договору зазначено, що цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації у Кіровоградській регіональній філії ДП Центр ДЗК. Договір зареєстрований у Новоукраїнському районному відділі КРФ державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» 14.12.2010 року за № 041037800125 (а.с.5-6). Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки згідно державного акта серія [NUMBER] , на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем ТОВ "Молода Гвардія" Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку № [NUMBER] в розмірі 5,93 га., ріллі, яка знаходиться в стані придатному для обробітку та використання за її цільовим призначенням (а.с. 6). Відповідно до заяви від 09.11.2010 року [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, з боку інших осіб, отримала від [PERSON] орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну їй на підставі Державного акта серії [NUMBER] , площею 5,93 га виданого Кропивницькою сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 20 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 290 в сумі 100 000,00 ( сто тисяч ) гривень і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій я до [PERSON] до 09 листопада 2059 (дев`ятого листопада дві тисячі п`ятдесят дев`ятого року) не матиму. Дозволяю [PERSON] , до зняття мараторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від ТОВ « Молода Гвардія », юридична адреса якого село Кропивницьке Новоукраїнського району Кіровоградської області. В разі зняття мараторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі [PERSON] переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачують сторони порівну. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. (а.с. 8). Згідно видаткових касових ордерів та відомостей про видачу котів в рахунок земельного паю [PERSON] отримував орендну плату за користування земельною ділянкою (а.с. 33-42). 05.02.2018 року [PERSON] звернулась з заявою до директора ТОВ «Малода Гвардія» про надання позивачу підтвержуючих документів про нарахування та отримання [PERSON] орендної плати (а.с. 10). Згідно заяви від 13.02.2018 року адресованої приватному нотаріусу Новоукраїнського районного нотаріального округу Українській Н.М., [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного з боку інших осіб, просить скасувати заповіт, посвідчений від її імені приватним натаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. 09 листопада 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2601 (а.с. 8). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.02.2018 року, тип реєстрації: реєстрація скасування заповіту, вид документа: заява, вид заповіту: заповіт, номер в реєстрі нотаріальних дій: 2601, заповідач: [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішуючи справу виходить в даному випадку з того, що позивач в позовній заяві посилається на те, що підставою визнання договору оренди земельної ділянки удаваним є те, що воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, а саме на укладання договору купівлі - продажу земельної ділянки. Своїми підписами сторони договору оренди земельної ділянки погодили та скріпили встановлене у п.1 договору, а саме: Орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у власності ( приватній власності) Орендодавця на підставі державного акту на право власності (приватної власності) на землю серії [NUMBER] , розташовану на території Кропивницької сільради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Крім того договір оренди землі, містить всі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст. 15 Закону вiд 06.10.98 р. № 161-XIV «Про оренду землі», зокрема, в ньому зазначені: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тощо. До договору оренди земельної ділянки додано копію акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), копію акта приймання-передачі земельної ділянки, які є невід`ємною частиною зазначеного договору. Позивач з власної волі уклав договір оренди земельної ділянки, що підтверджується зробленим власноруч підписом позивача, а також вказаний договір зареєстрований у Новоукраїнському районному відділі КРФ державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» 14.12.2010 року за № 041037800125. Доказів які б підтвердили інші обставини укладання договору або інші його умови до суду позивачем не надано. Сторони не оспорюють, що зазначений договір зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. В пункті 8 договору оренди земельної ділянки від 2010 року, укладеного між сторонами, зазначено, що договір оренди укладається на строк починаючи із терміну його державної реєстрації і закінчується 15 листопада 2059 року. Хоча договір оренди землі, укладений на досить великий строк, в даному випадку на 49 років, проте це жодним чином не вказує на те, що він є договором купівлі-продажу землі, оскільки не передбачає переходу права власності на земельну ділянку, а лише надає право землекористування. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обовязків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі і волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В частині ч.2 ст. 792 Цивільного кодексу України зазначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно зіст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обов`язки орендаря визначені у ст. 25 Закону України «Про оренду землі», до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, реєстраційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Відповідно дост. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Згідно до Узагальнення Верховного суду України щодо «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб`єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставістатті 235 ЦК Українимає визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору оренди земельної ділянки, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, приймаючи до уваги роз`яснення Пленуму ВСУ, положення узагальненої практики суду з розгляду цивільних прав, а також усі наявні обставини справи та надані учасниками справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Суд вважає, що стороною позивача не доведено належним чином мету приховання удаваного правочину, а тому воля сторін із самого початку була спрямована на укладання між сторонами договору оренди земельної ділянки. У судовому засіданні встановлено, що у обох зі сторін був сформований мотив, а отже внутрішня воля, яка була спрямована на реалізацію певної мети укладання договору. Тобто, у сторін була потреба в укладенні певного правочину, за домовленістю сторін був обраний спосіб задоволення своїх потреб, а саме укладання між стонами договору оренди земельної ділянки. При цьому, при виникненні потреби в укладанні договору та в момент її реалізації, особи усвідомлювали відповідальність за вчинені дії, та настання певних правових наслідків. З наявної в матеріалах справи копії заяви, нотаріально посмвідченої (а.с. 8) вбачається, що 09.11.2010 року позивач перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, з боку інших осіб, отримала від [PERSON] орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну їй на підставі Державного акта серії [NUMBER] , площею 5,93 га виданого Кропивницькою сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 20 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 290 в сумі 100 000,00 ( сто тисяч ) гривень і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій я до [PERSON] до 09 листопада 2059 (дев`ятого листопада дві тисячі п`ятдесят дев`ятого року) не матиму. Дозволяю [PERSON] , до зняття мараторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від ТОВ «Молода Гвардія», юридична адреса якого село Кропивницьке Новоукраїнського району Кіровоградської області. В разі зняття мараторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі [PERSON] переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачують сторони порівну. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. Згідно зі статтею 531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди. Із суті орендних зобовязань така заборона також не випливає, так само як і зі звичаїв ділового обороту. Отже, якщо і договором оренди землі не встановлена така заборона, то перевищення виплаченої суми над закріпленим в договорі розміром орендної плати є платою за оренду земельної ділянки за певний майбутній період. Крім того копіями видаткових касових ордерів підтверджено, що орендну плату отримує [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої заяви ВРД № 099679 від 09.11.2010 року, яка не скасована та не відкликана і на сач розгляду справи. Суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що вона отримала лише 30000 гривень в якості орендної плати, оскільки нею добровільно була підписана заява про отримання коштів від [PERSON] в сумі 100000 грн, яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. Таким чином, виходячи з аналізу договору оренди земельної ділянки та цивільного законодавства, суд вважає безпідставним твердження позивача у позові про те, що її було введено в оману відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину удаваним, застосування правових наслідків удаваного правочину та припинення договору, оскільки позивачем достовірними та достатніми доказами не доведено, що між [PERSON] та ТОВ "Молода Гвардія", виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором оренди земельної ділянки та те, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором оренди земельної ділянки. Таким чином, доводи позивача, що між сторонами договору склались правовідносини характерні для договору купівлі - продажу під час діє мораторію, коли право власності на об`єкт продажу переходить від продавця до покупця не відповідають дійсності, оскільки власником земельної ділянки на даний час є позивач, а кошти в сумі 100000 грн. отримані нею від [PERSON] , відповідно до тексту заяви, є орендною платою. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до с. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У встановлений ЦПК України строк клопотань від позивача, щодо залучення у справі співвідповідача до суду не надходило. Щодо застосування заявлененої ТОВ "Молода Гвардія" позовної давності до вимог [PERSON] щодо розірвання договору оренди земельної ділянки то вони до задоволення не підлягають. За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Так, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Таким чином, враховуючи роз`яснення, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, суд не застосовує строки позовної давності, оскільки позивачем позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed