Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» «Авто Лайф» в якому просить (згідно уточненої позовної заяви від 10.01.2018 року) визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1566, укладений 04.11.2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «Авто Лайф», стягнути з ТОВ «ЛК» «Авто Лайф» на користь [PERSON] лізинговий платіж у сумі 35000 грн., стягнути з ТОВ «ЛК» «Авто Лайф» на користь [PERSON] в якості моральної шкоди 10000 грн. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 04.11.2016 року позивач уклав з відповідачем договір № 1566 фінансового лізингу з додатками. За умовами якого, відповідач бере у власність автомобіль марки Renault Logan MCV модифікації Eksression та передає його у користування позивачеві на строк та на умовах, передбачених вищевказаним договором. Позивач сплатив аванс в сумі 35 000 грн., і зі слів спеціаліста протягом тридцяти днів відповідач повинен передати в користування вищевказаний автомобіль. Вивчивши договір, позивач зрозумів, що його обманули. Вищевказаний договір не відповідає вимогам закону, порушує принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди, як споживачу, в звязку з цим позивач звертається до суду з даним позовом. 21 грудня 2017 року ухвалою Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 15 січня 2018 року вищевказаним судом відкрито провадження за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про розірвання договору фінансового лізингу, повернення коштів. Позивач, представник позивача в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав до суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., просив залишити без розгляду, в іншій частині позов підтримав повністю, просив його задовольнити, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою від 31.05.2018 року позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишені без розгляду за заявою представника позивача. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України розгляд справи здійснюється у відсутності учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 1566 від 04.11.2016 року (далі по тексту договір), за умовами якого ТОВ «ЛК» «Авто Лайф» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки Renault Logan MCV модифікації Eksression та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі. Договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Відповідно до п. 8.2. договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 13530,51 доларів США, що еквівалентно 350,000 грн. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 30 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: Комісія за організацію угоди; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу, - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору. Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. Крім того, згідно з п. 9.4. у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення цього договору та з моменту укладання договору виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу, вказаного в договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмету лізингу. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору. 04 листопада 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 1566 від 04.11.2016 року в сумі 35000,00 грн. (а.с. 16,17) Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець ) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. І); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України . Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-648цс16, та постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15, які в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 04 листопада 2016 року, укладений між ТОВ «ЛК «Авто Лайф» та [PERSON] нотаріально посвідчено не було. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми уразі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договібез встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати догові у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс16, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізінгу від 04.11.2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 4.2 договору, лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору. Відповідно до п. 5.2 договору, усі витрати, повязані з експлуатацією, технічним обслуговуванням ремонтом предмета лізингу, несе лізингоодержувач. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 4.2, 5.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Таким чином, посилання позивача про несправедливі умови спірного договору є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 11,12,13,77-84 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах пропорційності, диспозитивності та змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved