Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1\\4 спадкового домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] власником якого на день смерті була [PERSON], яка померла [INFO]. В основу своїх позовних вимог [PERSON] зіслалася на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] та 1\\4 частину будинку що знаходиться в [ADDRESS]. За життя тітка зробила заповідальне розпорядження на її користь. Вона оформила свої спадкові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS], однак оформити належним чином право власності на 1\\4 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] не має можливості, оскільки відсутній документ власності на спадкодавця. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві (т.1, а.с.3-4), крім того доповнила, що її тітка була при пам'яті до самої смерті, вона самостійно підписувала документи, в тому числі особисто підписала спірний заповіт. Крім того, особою, що посвідчила заповіт, повністю дотримано порядок його посвідчення, оскільки зі змісту заповіту вбачається, що він підписаний особисто заповідачем. Вона, є спадкоємцем всього майна [PERSON] Як племінниця, вона частково здійснювала за останньою догляд, оскільки [PERSON], хворіла і їй потрібний був сторонній догляд. Часто навідувалася до тітки, були випадки, що лишалася з нею на ніч. Спадкодавець за довго до смерті визначилася з спадкоємцем, тому не вважає, що [PERSON], зробила заповіт на неї через те, що вона за нею доглядала. Вона, позивачка допомагала тітці по можливості, оскільки проживала в Рожнятові, і має свою сім"ю, дітей, навідувалась один-два рази на тиждень. Коли [PERSON] хворіла, вона частіше перебувала з нею. Вона знала про такий вибір тітки, однак ніколи не заставляла останню скласти такий заповіт, ніколи не перешкоджала їй у його відміні. Вважає позов [PERSON], про визнання заповіту недійсним безпідставним, просила в його задоволенні відмовити. Представник [PERSON], - адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримав позов, вважає його підставним, оскільки в його клієнтки виникли проблеми в оформленні спадкових прав, тому право власності на спадкове майно слід визнати за рішенням суду. Зустрічний позов вважає безпідставним, оскільки спадкодавець свідомо розпорядилася своїм майном. Крім того, просив суд стягнути з позивачки за зустрічним позовом [PERSON], понесені [PERSON], судові витрати, оскільки такі нею понесені саме з вини [PERSON], зокрема: 7050 грн. витрат на правову допомогу адвоката, які були сплачені протягом всього періоду розгляду справи; 3180 грн. за проведення судової-психіатричної експертизи та 156 грн. судового збору. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким поновити строк позовної давності, визнати заповіт від 28 січня 2004 року складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № Д-53 та видане на його підставі Свідоцтво про право на спадщину недійсними. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що їй, [PERSON], стали відомі факти, які ставлять під сумнів дійсність заповіту, через те, що він не відповідає дійсній волі померлої, був складений внаслідок помилки. Крім цього [PERSON] вчинила дії якими неуможливила зміну заповіту чи його скасування [PERSON], з метою отримання спадку. Вона, [PERSON], 10 червня 2009 року дізналась про те, що її сестра [PERSON] склала заповіт під великим психологічним тиском [PERSON] яка переконувала сестру, інваліда І групи, що за нею ніхто не буде доглядати і вона помре самотньою у квартирі. [PERSON] обіцяла її сестрі, що буде завжди доглядати її, надавати необхідну допомогу і що ніби-то спадкоємець за заповітом зобов'язаний доглядати заповідача. Необхідну матеріальну допомогу - продукти харчування та інші речі надавала вона, [PERSON] В процесі розгляду справи, представником [PERSON], - [PERSON], подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила визнати заповіт від 28 січня 2004 року складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № Д-53 та в електронному реєстрі заповітів і спадкових справ за № 8536077 недійсним, з тих мотивів, що заповідач [PERSON] в момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У судовому засіданні представник [PERSON] по довіреності [PERSON] пояснила, що вважає позов своєї довірительки обгрунтованим з мотивів наведених в позовній заяві (т.1, а.с.64-66) та заяві про уточнення позовних вимог (т.2, а.с.92-93), а позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню. При цьому посилається на акт № 158 комплексної посмертної судово медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року згідно якого медичні препарати, наком та циклодол, які приймала на той час [PERSON] могли впливати на її психологічний та емоційний стан та викликати привикання. В момент підписання заповіту 28 січня 2004 року [PERSON] страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу, ускладеного динамічними порушеннями мозкового кровооббігу. Наявні захворювання досягли рівня хронічного психічного захворювання, а тому позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, вона вважає, що психічне захворювання заповідача не давало їй можливості в момент складання заповіту в повній мірі розуміти значення своїх дій. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов [PERSON] визнав повністю. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, з позовом [PERSON] згідна. Суду пояснила, що [PERSON], доводилася їм з [PERSON], сестрою. Спадкодавець була хвора і на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій. Вона не претендує на спадщину. Вважає, що спадкове майно не може належати [PERSON], оскільки остання не належним чином здійснювала догляд за [PERSON] Що стосується стану сестри в момент складання заповіту, то вважає, що вона була недієздатною. Свідок [PERSON], суду дала показання про те, що вона проживала по сусідству з [PERSON], і були знайомі. В останні роки свого життя [PERSON], була дуже хворою. Покійна мала сильний тремор рук, голови і навіть відмічались такі стани, що потрібно було її годувати, були періоди коли вона втрачала свідомість. Вона не бачила в [PERSON], видимих психічних порушень, навпаки остання в побуті була дуже акуратна, ввічлива. Вона бачилася з [PERSON], в квітні 2004 року, то остання говорила їй, що [PERSON], приходить не часто та не приносить достатньо продуктів. Також [PERSON] говорила, що хотіла би змінити заповіт на [PERSON], бо сестра їй більше допомагає. Свідок [PERSON], суду дала показання про те, що вона, будучи нотаріусом Калуського районного нотаріального округу посвідчила від імені [PERSON], заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № Д-53. Заповіт посвідчувався в нотаріальній конторі, куди [PERSON] прибула сама. Сумнівів в неї, як нотаріуса відносно дієздатності [PERSON] не виникало. Спадкодавець чітко сказала на яку людину вона складає заповіт, особисто підписала його. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що він працює лікарем-психіатром. Згідно записів в журналі, [PERSON] знаходилася на «Д» обліку в Калуському психіатричному кабінеті з 1976 по 1984 роки. Пацієнтка [PERSON], перебувала на обліку з приводу неврастенії та мала невротичні розлади, які в неї проявлялися неутриманням, нерівним настроєм, відчуттям тривоги та страху і була знята з обліку тому, що не відвідувала лікаря. При хворобі Паркінсона людина адекватна, це не є психічне захворювання, тобто при такому діагнозі пацієнтка була повністю адекватна. Інсульт може привести людину до стану в якому вона може бути дезорієнтована, не розуміти що з нею відбувається, не розуміти свого стану і може відповідати на прості запитання. Він особисто не лікував [PERSON], ці відомості йому відомі згідно записів у журналі. Свідок [PERSON], суду дала показання про те, що вона, доводиться племінницею [PERSON] Вона відвідувала тітку, коли мала таку можливість. Стан здоров'я у неї був дуже поганий, вона не могла говорити, пересувалася за допомогою інвалідної коляски. Вважає, що [PERSON], на момент складання заповіту була неадекватна. Саме вона, свідок, доглядала за тіткою, годувала, привозила продукти. У 2004 році спілкуватися з [PERSON], було не реально, оскільки остання не розмовляла. Як складався заповіт їй не відомо, однак вона знала, що квартиру тітка заповіла саме [PERSON] Експерт [PERSON]суду дав показання про те,що він був доповідачем у складі експертної комісії, яка проводила амбулаторну посмертну судово-психіатричну експертизу [PERSON] Комісією встановлено, що [PERSON] хворіла хворобою Паркінсона, яка відноситься до неврологічної а не психіатричної патології. При психіатричній патології [PERSON] ніхто би не дав путівку на лікування в Черче, а вона її отримувала, сама собі давала раду в побуті. Розлади здоров"я [PERSON]сталися внаслідок хвороби Паркінсона а не психіатрії. 04.02.2004 року хвору оглядав лікар і згідно документальних записів спостерігався динамічний розлад кровообігу, який може протікати як в сторону погіршення так і покращення, однак ніхто із лікарів не рекомендував консультації в психіатра. В даному випадку дименція (недоумство) внаслідок хвороби Паркінсона відсутнє.У зв"язку з цим експертна комісія прийшла до однозначного висновку про те, що [PERSON]на час складання 28.01.2004 року заповіту перебувала в стані, при якому була здатна усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними. Коментувати висновок комплексної посмерної судової медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року він не бажає з етичних міркувань. Експерт [PERSON] суду дав показання про те,що він був доповідачем у складі судово- психіатричної експертної комісії, яка 15 березня 2013 року прийшла до висновку , що можна вважати, що [PERSON] в момент підписання заповіту 28 січня 2004 року [PERSON] страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу, ускладеного динамічними порушеннями мозкового кровообігу, що позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заслухавши пояснення сторін, показання експертів та свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно з ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON], була власником однокімнатної квартири [ADDRESS] та 1\\4 частини будинку що знаходиться в [ADDRESS]. ( т.1,а.с.6-7, 10) . 28 січня 2004 року нотаріусом Калуського районного нотаріального округу [PERSON], посвідчено від імені [PERSON], заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № Д-53, згідно якого остання заповіла все своє майно, з чого б воно не складалась та де б не воно не знаходилось [PERSON] (т.1, а.с.149). [INFO] [PERSON] померла (а.с.5). Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Як видно із тексту оспорюваного заповіту, у графі підпис заповідача підписалась особисто [PERSON] Зазначена обставина підтверджена висновком №3366/10 судово-почеркознавчої експертизи від 05 травня 2011 року (т.2, а.с.5-10). Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі, заповіту значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат" (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Тобто, в даному випадку не виникає сумнівів, що заповіт складений з повним дотриманням закону, щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Саме на цю обставину недійсності заповіту і посилається [PERSON]та її представник. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, за змістом ч.1 ст.225 ЦК України правочин визнається недійсним коли особа, яка його вчинила абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та абсолютно не могла керувати ними. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на акт № 158 комплексної посмертної судово медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року, згідно якого медичні препарати, наком та циклодол, які приймала на той час [PERSON] могли впливати на її психологічний та емоційний стан та викликати привикання. В момент підписання заповіту 28 січня 2004 року [PERSON] страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу, ускладеного динамічними порушеннями мозкового кровообігу, що позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2, а.с.65-69). Як зазначено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 «Про судову експертизу у кримінальних та цивільних справах», суд при дослідженні експертного висновку повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно з п. 34 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом МОЗ України від 08.10.2001 р. №397, мотивувальна частина акту повинна містити обґрунтоване пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи. Однак, зазначеним актом експертизи не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON], в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вищевказане свідчить про те, що при проведенні комплексної, стаціонарної, амбулаторної, посмертної судово медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року, всупереч вимогам ст. З Закону України «Про судову експертизу», істотно порушений принцип об'єктивності дослідження. З огляду на вищенаведене, а також на те, що провівши вказану експертизу експерти по суті не констатують, а припускають, що захворювання [PERSON] позбавляло її можливості на момент підписання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає цей акт неналежним доказом у справі і тому не бере його до уваги. Вищенаведені показання свідка [PERSON] про те,що спадкодавець була хвора і на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій, та свідка [PERSON] про те,що [PERSON], на момент складання заповіту була неадекватна, суд оцінює критично, вважає їх такими, що абсолютно не відповідають дійсності з огляду на те, що ці свідки перебувають в родинних стосунках з [PERSON] і тому зацікавлені в задоволенні позову останньої. Про те, що [PERSON]на момент складання та підписання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними без жодного сумніву підтверджена: - актом № 408 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 01 грудня до 16 грудня 2011 року, згідно якого [PERSON], страждала хворобою Паркінсона з вираженою неврологічною симптоматикою. На період часу складання заповіту 28 січня 2004 року підекспертна [PERSON], перебувала в стані, при якому була здатна усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними ( т.2,а.с.35-39); -актом судово - психіатричної експертизи № 680 від 15 серпня 2014 року,проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, згідно якого [PERSON] на час підписання заповіту (28 січня 2004 року) страждала на органічне ураження головного мозку сумісного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз, наслідки динамічного порушення мозкового кровообігу) з церебрастенічним синдромом та порушенням мови, (шифр по МКХ-10, Р07.8). [PERSON] під час підписання заповіту (28 січня 2004 року) за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] на час складання заповіту (28 січня 2004 року) страждала на органічне ураження головного мозку сумісного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз, наслідки динамічного порушення мозкового кровообігу з церебрастенічним синдромом та порушенням мови (шифр по МКХ-10, F07.8). За своїм психічним станом в той період вона була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( т.2, а.с.146-149). - вищенаведеними показаннями експерта [PERSON], показаннями лікаря- психіатра [PERSON] ; Амбулаторна посмертна судово-психіатрична експертиза № 408 від 01 грудня, та судово - психіатрична експертизи № 680 від 15 серпня 2014 року, на переконання суду, проведені у відповідності до вимог нормативно правових актів, які регулють порядок проведення судових експертиз, зокрема порядок проведення судово-психіатричної експертизи. Саме тому ці висновки суд вважає належними та допустимими, та бере їх до уваги при ухваленні рішення. [PERSON] в позовній заяві клопоче про поновлення їй строку позовної давності, вказуючи, що тільки 10 червня 2009 року вона дізналась про те, що її сестра [PERSON] склала заповіт під великим психологічним тиском. За змістом ст.257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. [PERSON] не представлено суду жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду щодо визнання заповіту недійсним. Однак згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 " Про судове рішення у цивільній справі" , у відповідності до якого встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог вищенаведені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] на момент складання та підписання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними , а її волевиявлення було вільним. За таких обставин за [PERSON], на підставі заповіту від 28 січня 2004 року, слід визнати право власності на майно власником якого, згідно свідоцтва про право на спадщину від 14 квітня 1992 року, на день смерті була [PERSON] Питання судових витрат, які складаються з 7050 грн. витрат на правову допомогу , 3180 грн. за проведення судової-психіатричної експертизи, 156 грн. судового збору, суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.1217, 1296 ЦК України,

Outcome: approved