Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що зідно постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 року по адміністративній справі 362/5144/18 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП [PERSON] було визнано винною у вчиненні ДТП в наслідок якого автомобіль Subaru Outback,д.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. За таких умов вина у вчиненні ДТП було покладено на [PERSON] . Згідно полісу обов`язкового страхування автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG [NUMBER] належить ТОВ Автобансервіс. В наслідок ДТП [PERSON] поніс матеріальні збитки на суму188580,00 гривень, що підтверджується оцінкою вартості збитків та наданими документами до позивної заяви. На момент ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] на автомобіль Фольксваген Туарег [NUMBER] застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» поліс страхової відповідальності АК 9674154 При зверненні до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про відшкодування завданої шкоди остання у виплаті страхової суми передбаченої страховим полісом в 100 000 гривень відмовила. [PERSON] відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ "ПЗУ Україна" надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити в задовленні позов вимог до ПрАТ "ПЗУ Україна". Представник відповідача ТОВ "Автобансервіс" надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити в задовленні позов вимог до ТОВ "Автобансервіс". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 року №362/5144/18, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП, а саме 07 вересня 2018 року приблизно о 10 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] на перехресті автодороги Васильків Київ та автодороги Глеваха Крушинка, на регульованому перехресті, здійснив ви`їзд на перехрестя на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Subaru», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів (а.с. 11-12). В наслідок ДТП [PERSON] поніс матеріальні збитки на суму 188580,00 гривень, що підтверджується оцінкою вартості збитків, Звіт №3172 (а.с. 14-44). Вартість оцінки збитків становить 1500,00 гривень, що підтверджується квитанцією №3172 від 25.02.2019 року (а.с. 13). 26.09.2016 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із повідомленням про вищезазначене ДТП , на підставі чого було заведену справу реєстраційний номер 7866 від 26.09.2016 року (а.с. 14). На момент ДТП цивільна відповідальність водія [PERSON] на автомобіль Фольксваген Туарег [NUMBER] застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» поліс страхової відповідальності АК 9674154 (а.с. 54). 07.09.2018 року позивач звернувся до ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про ДТП (а.с. 86-88) Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті від 09.10.2017 року укладеного між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ "Автобансервіс", та додатку №1, ліміт відповідальності за автомобілем автомобілем марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] становить 1 000 000, 00 гривень (а.с. 94-101). Як вбачається з висновку експерта Державного науково-дослідного нкспертно-криміналістичного центру МВС від 29.09.2020 року №СЕ-19-20/20691-АВ, призначеного ухвалою Васильківського міськрайонного сду Київської області від 18.05.2020 року, (а.с. 195-238). вартість матеріального збитку власнику автомобіля марки «Subaru», номерний знак [NUMBER] , становить 169 599,72 гривень. Відповідно до платіжного доручення №29717 від 07.05.2019 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатила позивачу в рахунок відшкодування шкоди 83 278,14 гривень (а.с. 84) Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. В силу ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як закріплено ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно із п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. В силу п. 1.4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст.3 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Враховуючи вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, суд приходить до висновку, що ліміт відповідальності за автомобілем автомобілем марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] становить 1 000 000, 00 гривень, тому стягнення завданих збитків даному автомобілю має стягуватися лише з страховика - ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", при чому чудом враховано, що останнім вже сплачено позивачу в рахунок відшкодування шкоди 83 278,14 гривень, а тому стягненню підлягає 86 321,58 гривень. В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, по`вязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача не надано на підтвердження своїх вимог детальний опис наданих послуг та квитанцію про оплату таких послуг, а тому в ці частині вимог суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial