Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в обґрунтування якого посилається на те, що з 02.06.1990 року перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і спільно проживали, вели господарство до січня 2015 року, в цей період в жовтні 2006 року особисто ним був придбаний автомобіль [NUMBER] 2001 року випуску, право власності на яке було зареєстроване за відповідачем. Позивач вказує, що, оскільки, нерухоме майно було придбане в період шлюбу за кошти від спільного ведення господарства і підприємницької діяльності, то це майно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності, однак [PERSON] не визнає його право на частину транспортного засобу, який придбаний в період шлюбу, а тому просить визнати автомобіль [NUMBER] 2001 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та провести його поділ шляхом стягнення з [PERSON] 1/2 частини вартості спірного майна в сумі 83 495 грн. [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю і дали пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали і пояснили, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1990 року до липня 2010 року, а після розірвання шлюбу за домовленістю розділили спільне майно у виді наявних транспортних засобів, зокрема позивачу залишився автомобіль [NUMBER], право власності на який було зареєстроване за бувшим чоловіком, а їй як власнику залишився автомобіль [NUMBER], так як вони придбали дані автомобілі кожен за власні гроші, але в період шлюбу, однак в січні 2015 року [PERSON] протиправно вилучив з її володіння транспортний засіб, заволодівши всі майном належним подружжю, при цьому вважають, що позивач пропустив строки позовної давності при подачі позову, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами виник спір, який випливає із цивільних правовідносин про право спільної сумісної власності подружжя, які регулюються главою 8 Сімейного Кодексу України. Згідно оглянутого рішення Сарненського районного суду від 23.07.2010 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02 червня 1990 року Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області, розірваний. Із оглянутого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 288848 від 28.10.2006 року встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER] 2001 року випуску. Висновок експерта підтверджує, що станом на 31.07.2015 року вартість транспортний засіб марки "Мерседес-Бенц Віто 110" д.н.з. [NUMBER] 2001 року випуску, складає 166990 грн. Відповідно до положень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Судом з"ясовано, що право власності на спірний транспортний засіб марки "Мерседес-Бенц Віто 110" д.н.з. [NUMBER] 2001 року випуску виникло з часу його реєстрації 28.10.2006 року, в зв"язку з чим права та обов'язки сторін щодо спірного майна виникли в момент набуття права власності в 2006 році, а тому правовий режим даного нерухомого майна та правовідносини сторін із приводу нього регулюються нормами Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, оскільки інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до пп.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із пояснень сторін, досліджених письмових документів судом достовірно встановлено, що для потреб сім"ї в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали в 2001 році транспортний засіб марки "Сітроен С 25" д.н.з. [NUMBER], в 2006 році транспортний засіб марки "Мерседес-Бенц Віто 110" д.н.з. [NUMBER] 2001 року випуску, якими обоє користувались як спільним майном до розірвання шлюбу, також в період шлюбу набули право власності на земельну ділянку, якою розпорядились на користь сина, при цьому суд не бере до уваги посилання позивача і відповідача про придбання транспортних засобів за особисті кошти, які не підтверджені будь-якими доказами, оскільки судом достовірно встановлено, що до моменту розірвання шлюбу в 2010 році сторони разом проживали і вели спільне господарство, тобто мали спільні кошти для придбання майна, в зв"язку з транспортний засіб марки "Мерседес-Бенц Віто 110" д.н.з. [NUMBER] 2001 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя і позивач має право на 1/2 частину спірного майна, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими. Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 листопада 2012 року розглянув справу № 6-101 цс 12, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. Згідно положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] подала до винесення рішення заяву про застосування позовної давності, якою просить відмовити у задоволенні позову за спливом позовної давності. Судом із пояснень відповідача [PERSON] з"ясовано, що після припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу 23.07.2010 року сторони за домовленістю розділили спільне майно у виді наявних транспортних засобів, зокрема позивачу залишився автомобіль [NUMBER], право власності на який було зареєстроване за ним, та яким останній володіє на даний час, а їй як власнику залишився автомобіль [NUMBER] 2001 року випуску, також відповідач за згодою позивача розпорядилась земельною ділянкою на користь сина, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] стало відомо про порушення його цивільних прав щодо майна у виді спірного транспортного засобу з моменту отримання копії заочного рішення суду від 23.07.2010 року про розірвання шлюбу та з моменту добровільного поділу майна подружжя в серпні-вересні 2010 року, що підтверджується і матеріалами цивільної справи №2-375/2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, ухвалою Сарненського районного суду від 13.10.2015 року про відмову у перегляді заочного рішення, висновками Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області за заявами [PERSON] за 2011-2015 роки, при цьому суд не бере до уваги посилання [PERSON] в частині того, що йому стало відомо про розірвання шлюбу лише в липні 2015 року та в частині того, що сторони проживали разом і вели спільне господарство до січня 2015 року, які не підтверджені доказами та спростовуються дослідженими в судовому засідані доказами, які в сукупності свідчать про достовірність пояснень [PERSON] Також, суд критично оцінює позицію позивача та його представника щодо початку строку позовної давності для подачі позову [PERSON] про поділ майна подружжя з моменту подання [PERSON] позову про витребування майна з чужого незаконного володіння від 07.08.2015 року, так як судом встановлено із пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні, що в зв"язку з невиконанням [PERSON] зобов"язань при домовленості про поділ майна в частині передачі права власності на приміщення магазину, збудованого для здійснення підприємницької діляьності, синові, [PERSON] самовільно в січні 2015 року заволодів спірним транспортним засобом, належним на праві власності відповідачу, з метою відшкодування збитків, яких зазнав від дій бувшої дружини, яка заволоділа приміщенням магазину збудованим після розірвання шлюбу в 2010 році, що свідчить про те, що позивачеві було відомо про добровільний поділ майна подружжя у серпні-вересні 2010 року і саме з цього часу почав перебіг позовної давності, при цьому [PERSON] не надано доказів часу настання порушеного права в липні-серпні 2015 року, не надано заяви щодо поновлення строку позовної давності та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку. Крім того, суд зауважує, що сторони фактично провели поділ майна подружжя у виді автомобіля [NUMBER], право власності на який було зареєстроване за позивачем, та яким останній володіє на даний час, та автомобіля [NUMBER], яким на даний час володіє відповідач, що є справедливим поділом, виходячи лише з даного обсягу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] при подачі 05.10.2015 року позову до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя у виді транспортного засобу марки "Мерседес-Бенц" д.н.з. [NUMBER] 2001 року випуску спливли строки позовної давності встановлені ч.2 ст.72 СК України, перебіг яких розпочався в серпні-вересні 2010 року. що є правовою підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed