Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулися до суду з позовом в якому просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 48200,07 доларів США та 35704,97 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.04.2008 року сторонами укладено кредитний договір, згідно якого ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", надали [PERSON] кредит у сумі 50 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 16.04.2033 року. ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" виконано зобов'язання по договору та надано кредитні кошти [PERSON], однак останньою не виконуються належним чином умови договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" просять стягнути. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в якому просила визнати недійсним кредитний договір і договір іпотеки, а також виключити з реєстру обтяжень та заборон запис щодо будинку, який перебуває в іпотеці, зобов'язати ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" повернути [PERSON] усе, що отримано згідно кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при наданні кредиту ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" не мав генеральної чи індивідуальної банківських ліцензій, які давали право надавати кредит у іноземній валюті, що згідно ст.227 ЦК України є підставою недійсності договору. Крім цього, при укладенні кредитного договору ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки [PERSON] не ознайомлено в установленому вказаним законом порядку з умовами надання кредиту та можливими наслідками, а також іншими суттєвими умовами кредитування, що свідчить про укладення кредитного договору на несправедливих умовах і з використанням нечесної підприємницької практики. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно залишити без задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Пунктами 10 та 12 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України. Судом встановлено, що 17.04.2008 року між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" , та [PERSON] укладено кредитний договір №55108С1, згідно якого [PERSON] отримала кредит у сумі 50 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення до 16.04.2033 року згідно визначеного договором графіку. Крім цього, положеннями кредитного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту та пені за порушення договірних зобов'язань (а.с.7-13). Зобов'язання за договором ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" виконано, що підтверджується копією заяви на видачу готівки (а.с.28). Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 17.04.2008 року сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" у іпотеку передано житловий будинок, що розташований за адресою: Кіровоградська область та район, [ADDRESS] (а.с.29-32). Крім цього, сторонами укладались додаткові договори, а саме №55108С1-1 від 17.07.2009 року, №55108С1-1 від 25.01.2010 року, №55108С1-3 від 08.02.2010 року та №55108С1-5 від 15.11.2012 року, якими кредитний договір доповнено пунктом щодо відстрочки погашення основного боргу, вилучено положення щодо комісії за управління кредитом і надання банку запитуємої інформації, змінено умови кредитного договору щодо погашення кредиту та забезпечення зобов'язання, доповнено пунктом щодо нерозголошення даних про позичальника (а.с.17-27). ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" направлявся [PERSON] лист №055-161/608 від 15.04.2015 року, згідно якого повідомлено про порушення договірних зобов'язань та необхідність їх усунення (а.с.37-38). У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 02.07.2015 року виникла заборгованість, яка складається: прострочена заборгованість - 45332,60 доларів США, термінові відсотки - 491,11 доларів США, прострочені відсотки - 2376,36 доларів США, пеня за кредитом - 27883,79 грн., пеня за відсотками - 7821,18 грн., що підтверджується наданим ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" розрахунком (а.с.33-36). Таким чином, зваживши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а виникла заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України". В якості обґрунтування зустрічного позову щодо недійсності кредитного договору зазначено, що при наданні кредиту ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" не мав генеральної чи індивідуальної банківських ліцензій, які давали право надавати кредит у іноземній валюті, проте вказані доводи суд вважає передчасними, оскільки ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надано суду копії банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу, що свідчать про наявність у ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" права здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (а.с.103-108). Наступним доводом зустрічного позову щодо визнання кредитного договору недійсним, вказано, що при укладенні кредитного договору ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки [PERSON] не ознайомлено в установленому вказаним законом порядку з умовами надання кредиту та можливими наслідками, а також іншими суттєвими умовами кредитування, що свідчить про укладення кредитного договору на несправедливих умовах і з використанням нечесної підприємницької практики. Проте, вказаний висновок є необґрунтованим, оскільки вказане спростовується кредитним договором у якому міститься вся необхідна інформація, повідомлення та узгодження якої передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», а тому [PERSON] ознайомилась із вказаною інформацією та самостійно підписала кредитний договір. Зростання курсу долара США валюти кредиту, саме по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки під час укладення договору у позичальника була можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи із динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти гривні та можливість отримання кредиту в національній валюті. Крім цього, при укладені кредитного договору [PERSON] була ознайомлена з умовами договору, які її влаштовували на час підписання договору, а тому договірні зобов'язання виконувались [PERSON] належним чином у продовж тривалого часу. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що на момент укладання кредитного договору сторонами були дотримані вимоги закону щодо дійсності правочину, а саме: сторони за договорами мали необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України); їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України); договір укладено у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України) і був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України). Викладені обставини свідчать про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, а відповідно відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки, а також виключення з реєстру обтяжень та заборон запису щодо будинку, який перебуває в іпотеці, зобов'язання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" повернути [PERSON] усе, що отримано згідно кредитного договору. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що вони підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України".

Outcome: approved