Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У лютому 2017 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла позовна заява ПАТ "УкрСоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту №030.29-50/358-К відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 67 799 (шістдесят сім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) доларів США 00 центів, з погашенням Кредиту відповідно до графіку (п. 1.1.1), та кінцевим терміном погашення заборгованості до 17 червня 2033 року на умовах, визначених Договором кредиту. 18 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено іпотечний договір №02-10/2413 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. відповідно до п.п. 1.1. відповідач, передав в іпотеку Іпотекодержателю наступне майно. Майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №310, загальною проектною площею 70,0 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі. Майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №310, загальною проектною площею 70,07 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі в житловому будинку № 2 (5 черга), житлового комплексу на [ADDRESS] Згідно п.п. 4.1. 4.5, 4.5.1., 4.6, 4.6.2. Договору Іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, іпотекодавець" має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку " та п. 1.1. Договорів іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотеко держателю Предмет іпотеки у якості забезпечення зобов'язань Позичальника за Договором кредиту (основне зобов'язання), а саме зобов'язань зі сплати суми кредиту, процентів за користування кредитом, сплати можливих сум неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за основним зобов'язанням та збитків завданих порушенням основного зобов'язання. Відповідно до п.п. 2.4.1 Договору кредиту Позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування Кредитом у валюті Кредиту не пізніше 20 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. Відповідачеві було надіслано претензію-повідомлення (вимогу) №08.305-186/27503 від 27.10.2014 р. про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за кредитним договором у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсоткам. Проте, відповідачем дані повідомлення були проігноровані та невиконані. Відповідач порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1.1 Договору кредиту, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання. Станом на 21 квітня 2015 року заборгованість за Договором кредиту складає 92 708 (дев'яносто дві тисячі сімсот вісім) доларів США 97 центів, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 21.04.2014 року - 2 063 181 (два мільйони шістдесят три тисячі сто вісімдесят одна) гривня 26 копійок Тому просили стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором №030.29-50/358- К від 18.06.2008 року, в сумі 92 708 (дев'яносто дві тисячі сімсот вісім) доларів США 97 центів, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 21.04.2014 року - 2 063 181 (два мільйони шістдесят три тисячі сто вісімдесят одна) гривня 26 копійок., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №310, загальною проектною площею 70,07 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі в житловому будинку № 2 (5 черга), житлового комплексу на [ADDRESS] Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та стягнути судові витрати на користь позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсяз, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно із п.п.3.3.7., 3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному в п.п.2.4., 2.5.цього договору (щомісячно до двадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти), своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п.п. 1.12.4. цього договору. Відповідно до п.4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього договору (сплата кредиту та нарахованих процентів) протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, п.4.5. кредитного договору сторони погодили порядок зміни умови кредитного договору щодо строку користування кредитом в бік його скорочення у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та нарахованих процентів. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого Позивачем до матеріалів справи, останній платіж по процентах зроблений Відповідачем ще 20.04.2012 р., у сумі 2.20 дол.США, тобто у неповному обсязі. Таким чином, строк користування кредитом був змінений на 19.07.2012 р. (на 90-ий день після 20.04.2012 р. - дати неповної сплати відсотків). Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України та п.4.5.кредитного договору було змінено на 19.07.2012 р., то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобов'язання до 19.07.2012 р. усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту - договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Отже перебіг позовної давності щодо вимог за кредитним договором почався 20.07.2012 р. спливом строку виконання зобов'язань за цим договором, а закінчився 20.07.2015 р. Позовна ж заява подана банком 23.02.2016 р., тобто зі спливом позовної давності. Тому просили у задоволенні позову відмовити. Вислухавши осіб, які приймали участь, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту №030.29-50/358-К відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 67 799 (шістдесят сім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) доларів США 00 центів, з погашенням Кредиту відповідно до графіку (п. 1.1.1), га кінцевим терміном погашення заборгованості до 17 червня 2033 року на умовах, шзначених Договором кредиту. 18 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено іпотечний договір №02-10/2413 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. відповідно до п.п. 1.1. Відповідач, передав в іпотеку Іпотекодержателю наступне майно. Майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №310, загальною проектною площею 70,0 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі. Майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру №310, загальною проектною площею 70,07 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м., що розташована на 8 поверсі в житловому будинку № 2 (5 черга), житлового комплексу на [ADDRESS] Згідно п.п. 4.1. 4.5, 4.5.1., 4.6, 4.6.2. Договору Іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, іпотекодавець" має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" та п. 1.1. Договорів іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотеко держателю Предмет іпотеки у якості забезпечення зобов'язань Позичальника за Договором кредиту (основне зобов'язання), а саме зобов'язань зі сплати суми кредиту, процентів за користування кредитом, сплати можливих сум неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за основним зобов'язанням та збитків завданих порушенням основного зобов'язання. Відповідно до п.п. 2.4.1 Договору кредиту Позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування Кредитом у валюті Кредиту не пізніше 20 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. Відповідачеві було надіслано претензію-повідомлення (вимогу) № 08.305-186/27503 від 27.10.2014 р. про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за кредитним договором у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсоткам. Проте, відповідачем дані повідомлення були проігноровані та невиконані. Відповідач порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1.1 Договору кредиту, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, Станом на 21 квітня 2015 року заборгованість за Договором кредиту складає 92 708 (дев'яносто дві тисячі сімсот вісім) доларів США 97 центів, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 21.04.2014 року - 2 063 181 (два мільйони шістдесят три тисячі сто вісімдесят одна) гривня 26 копійок Таким чином, через те, що Позичальник не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованим по ньому відсоткам, він порушує прийняті на себе договірні зобов'язання. Як вбачається із матеріалів справи згідно із п.п.3.3.7., 3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному в п.п.2.4., 2.5.цього договору (щомісячно до двадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти), своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п.п. 1.12.4. цього договору. Відповідно до п.4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього договору (сплата кредиту та нарахованих процентів) протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, п.4.5. кредитного договору сторони погодили порядок зміни умови кредитного договору щодо строку користування кредитом в бік його скорочення у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та нарахованих процентів. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого Позивачем до матеріалів справи, останній платіж по процентах зроблений Відповідачем ще 20.04.2012 р., у сумі 2.20 дол.США, тобто у неповному обсязі. Таким чином, строк користування кредитом був змінений на 19.07.2012 р. (на 90-ий день після 20.04.2012 р. - дати неповної сплати відсотків). Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України та п.4.5.кредитного договору було змінено на 19.07.2012 р., то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобов'язання до 19.07.2012 р. усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту - договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Отже перебіг позовної давності щодо вимог за кредитним договором почався 20.07.2012 р. спливом строку виконання зобов'язань за цим договором, а закінчився 20.07.2015р. Позовна ж заява подана банком 23.02.2016 р., тобто зі спливом позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-900цс16. Положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», визначено що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно дост.12 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Згідно з ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р.) при вирішенні спору про звернення стягненняна предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а саме розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Отже, оскільки позивач звернувся з вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу цього майна за ціною на підставі визначеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна (виконавчого провадження) початкової ціни, що суперечить вимогам статей 39 та 43 цього Закону, при цьому не визначив у заявлених позовних вимогах початкової ціни, не надав суду висновку суб'єкта оціночної діяльності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 572, 575, 1054 ЦК України, Закону України «Про Іпотеку», та

Outcome: dismissed