Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він тривалий час працював на підприємствах ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Під час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах він отримав виробничу травму. За висновком МСЕК від 23.11.2012 р. йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 80% по виробничий травмі та встановлено другу групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності він вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки: він втратив професійну працездатність; став інвалідом, не може займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; став дратівливим; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Позивач просить стягнути з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" моральну шкоду, з урахуванням вище наведених ним обставин, у розмірі 8000 грн. Представник відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" надав суду заперечення відповідно до змісту, якого просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Не доказано, не доведено та не встановлено наявність факту спричинення моральної шкоди відповідачем позивачу, противоправність дій відповідача. Позивач свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також згідно п.10 акту №22 про нещасний випадок на підприємстві від 19.08.2007 р. вина відповідача в отриманні позивачем травми відсутня, навпаки, виконуючи обов'язки [PERSON] порушив законодавство про охорону праці, а саме: п.1.11. Інструкції з охорони праці машиніста МГВМ, п.11.21.1 СУОП, ст. 41 Гірничого Закону України, ст. 14 ЗУ "Про охорону праці", у разі чого отримав травму. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" позовні вимоги не визнає, згідно наданих заперечень, просить суд в задоволені позову відмовити, згідно доданої заяви від 03.03.2014 р. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач тривалий час знаходився у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" й працював за різним фахом, що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи на підприємстві в підземних, шкідливих умовах він 16.08.2007 року отримав виробничу травму: забій м`яких тканин голови, згідно акту №22 Н-1 від 19.08.2007 р. Згідно п.7 причинами виробничої травми є не виконання постраждалим вимог інструкції по охороні праці. За висновком МСЕК від 19.12.2007 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % - вперше у зв'язку з виробничою травмою, підтверджується копією довідок МСЕК. За висновком МСЕК від 23.11.2012 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 80 % - повторно у зв'язку з виробничою травмою, підтверджується копією довідок МСЕК. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки: він частково втратив професійну працездатність; змушений регулярно проходити стаціонарні лікування; не може займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; став дратівливим; відчуває депресивний стан; та інші обставини. Вказані обставини, які наявні у позивача, обумовлюють необхідність пристосовуватися та організувати своє повсякденне життя по-новому й свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п. 22 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Згідно ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинило застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або/ соціальних послуг. Відповідно ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 р., що набрав чинності 30.03.2007 р., відшкодовувати робітнику моральну шкоду, завданою втратою працездатності повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України", у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Крім того, як встановлено рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, Конституційний Суд України зазначає, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V (717-16) скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV (1105-14). Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України (322-08) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа "Стаббігс та інш. Проти Великобританії" рішення від 22.10.1996р., "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980р.). Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються матеріальним законом, який діяв на момент встановлення МСЕК від 19.12.2007 р. втрати працездатності та неможливості працювати ні за якими видами праці, тобто відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" та п. 22 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Відповідно до змін внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які набрали чинності з 30.03.2007 року, відшкодувати робітнику моральну шкоду завдану втратою працездатності повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці. Тобто, вказаним законом виключені статті Закону стосовно обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду завдану ушкодженням здоров'ю. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі зазначеного, з урахуванням ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути з відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві 8000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховуються роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи. З урахуванням ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 4,5 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь УДКСУ у м. Тернівка Дніпропетровської області судовий збір у сумі 243,60 грн. Судом не можуть бути прийнятті до уваги доводи відповідача про те, що згідно п.10 акту Н-1 від 19.08.2007 р. вина відповідача в отриманні позивачем травми відсутня, навпаки, виконуючи обов'язки [PERSON] порушив законодавство про охорону праці, а саме: п.1.11., 1.12, 2.2, 3.1 Інструкції з охорони праці для прохідника, п.11.20.6, 11.21.1 СУОП, ст. 19, 41 Гірничого Закону України, ст. 14 ЗУ "Про охорону праці", у разі чого отримав травму, оскільки як вбачається з акту №22 Н-1 від 19.08.2007 р., згідно п.7 причинами виробничої травми є: основною причиною є порушення технологічного процесу, супутною причиною є не виконання постраждалим посадових обов'язків та вимог інструкції по охороні праці. Також судом не можуть бути прийнятті до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не було надано висновок МСЕК про наявність спричинення йому моральної шкоди, оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду за вирішенням виниклого спору й суд правомочний самостійно встановити факт заподіяння моральної шкоди потерпілому. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди потерпілому встановлено судом. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. У відповідності зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. На підставі викладеного та

Outcome: approved