Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про захист прав споживача, визнання договорів недійсними. Свій позов мотивує тим, що 23.01.2016 року їй було запропоновано встановити ПВХ конструкції. Враховуючи, що давно планувала встановлення метало пластикових вікон на балконі власної квартири та вигідні умови, що були запропоновані представником ФОП [PERSON], погодилась на дану пропозицію. Того ж дня були проведенні необхідні заміри на балконі моєї квартири. В офісі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] їй було надано на підписання договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року з додатковими матеріалами загальною вартістю 10 240,93 грн. При цьому, завданок визначений у п. 2.1 цього договору нею не сплачувався. В подальшому представницею ФОП [PERSON] їй було запропоновано підписати заяву позичальника, що і становить собою відповідно до п. 16 цієї застави кредитно-заставний договір, загальну суму та інші умови якого остання не повідомила, з перерахуванням коштів зазначеного кредиту на користь ФОП [PERSON] в якості оплати його робіт за раніше укладеним договором на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій з додатковими матеріалами. Зазначає, що в свою чергу вона погодилась на зазначену пропозицію та підписала надані представником ФОП [PERSON] тексти договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року, заяву позичальника № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, графіку погашення до даного кредитно-заставного договору від 23.01.2016 року та довідки про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року. При цьому на момент підписання вищезазначених договорів та додатків, вона не змогла повністю ознайомитись з їхніми текстами, оскільки вони були надруковані дрібним шрифтом, а зважаючи на проблеми із зором та відсутність окулярів, це виявилось неможливим. Вказує, що прибувши додому, використавши окуляри, помітила, що оригінал її примірника договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року не підписаний ФОП [PERSON], що робить його нікчемним (неукладеним). Таким чином, вважає, що спірний договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року від 23.01.2016 року є недійсним, оскільки в ньому відсутній підпис ФОП [PERSON] Що ж стосується кредитно-заставного договору № ABHORG131510226 від 23.01.2016 то він не підписаний уповноваженою особою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та відсутня письмова згода сторін даного кредитно-заставного договору із зразками відповідного аналога власноручних підписів представників публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк». Також у даному кредитно-заставному договорі відсутнє відповідне застереження про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання. А тому вважає, що надруковані підписи та зображення печатки банку на кредитно-заставному договорі № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року не свідчать про належне погодження умов цього договору зі сторони публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», яке необхідне для набуття цим договором чинності. 28.01.2015 року зверталась з відповідною заявою до ФОП [PERSON] про розірвання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та отримала відмітку з підписом та прізвищем, ім'ям та по-батькові особи без печатки, оскільки представники вказували, що керівник наразі відсутній. В подальшому, зверталась на одне із відділень публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з відповідною заявою про розірвання кредитно-заставного договору № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, однак отримала відмову, оскільки працівники відповідного відділення повідомили, що для задоволення банком такої заяви необхідна печатка ФОП [PERSON] Зазначає, що ПВХ конструкцій віл ФОП [PERSON] не отримувала, грошових коштів їй за кредитно-заставним договором сторони публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» не перераховувалось. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року недійсними, стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача ФОП [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, подала до суду письмові заперечення проти позову. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 січня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій (а.с. 4). Згідно наданого позивачем примірника договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій, він укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] та не містить його підпису, а тільки печатку. Загальна вартість договору становить 10 240 грн. 93 коп. Також 23 січня 2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено заяву позичальника № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, крім того [PERSON] була ознайомлена з графіком погашення до даного кредитно-заставного договору від 23.01.2016 року та з довідкою про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року (а.с. 6-8). Як вбачається з матеріалів справи 28.01.2015 року [PERSON] зверталась з відповідною заявою до ФОП [PERSON] про розірвання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та отримала відмітку з підписом та прізвищем, ім'ям та по-батькові особи без печатки, оскільки представники вказували, що керівник наразі відсутній. Крім того, 28.01.2015 року [PERSON] зверталась на одне із відділень публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з відповідною заявою про розірвання кредитно-заставного договору № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, однак отримала відмову, оскільки працівники відповідного відділення повідомили, що для задоволення банком такої заяви необхідна печатка ФОП [PERSON] (а.с. 9-10). Листом від 12.02.2016 року ФОП [PERSON] повідомив позивача про те, що замовлені нею ПВХ конструкції виготовлені і можуть бути доставлені на її адресу (а.с. 21). Виріб за договором позивач від ФОП [PERSON] не отримала, що підтверджується копією акту прийому-передачі листами, направленими ФОП [PERSON] на адресу замовника. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п. 12 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. Враховуючи те, що договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року ФОП [PERSON] особисто підписаний не був, в процесі розгляду даної справи, враховуючи оспорюваність даного договору серед іншого з цих відстав, з позовними вимогами про визнання договору укладеним ФОП [PERSON] не звертався, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання такого договору недійсним. Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пунктом 14 заяви позичальника підтверджується, що своїм підписом позивач підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування. Також пунктом 16 заяви позичальника підтверджується, що позивач погодився, що заява позичальника разом із запропонованими відповідачем Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та відповідачем кредитно - заставний договір. Заявляючи позов про визнання недійсним кредитно-заставного договору № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, позивач надала суду письмові докази, а саме: кредитно-заставний договір та договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року між нею та ФОП [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як роз'яснено в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 ЗУ "Про захист прав споживачів". Кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Таким чином, наявними у справі доказами не доводиться порушення прав позивача при укладанні кредитного договору. Суд не може взяти до уваги посилання позивача на те, що вона не давала згоду при укладенні договору на використання факсимільного підпису та печатки, оскільки при підписанні спірних договорів позивач погодилась з його умовами, не заперечував проти надання кредиту, про що свідчить її підпис. Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстав визнавати кредитний договір недійсним, які передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України не встановлено, тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Outcome: partial