Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ПП "КП "Міжгір'я" (далі - відповідач), про визнання права на земельну частку (пай) та майновий пай в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. В період свого життя [PERSON] був членом колгоспу "Радянська Україна", який в 1995 році перетворився в СКВ "Міжгір'я", а з 1 березня 2014 року на підставі рішення загальних зборів спілку було реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я", яка є її правонаступником. Згідно з рішенням Чорнобаївської районної ради від 01 квітня 1994 року № 15-XXI СКВ "Міжгір'я" видано Державний акт на право колективної власності на землю від 18 липня 1994 року серії [NUMBER], з додатком № 1- списком громадян до нього, в якому за № 153 вказаний позивача батько [PERSON] 16 квітня 2015 року затверджено зборами співвласників (членів) КСП список власників майнових паїв СКВ "Міжгір'я" Чорнобаївського району, Черкаської області. [PERSON] рахується в списку власників колишнього СКВ "Міжгір'я" і йому належить майновий пай під № 140. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана земельна ділянка та майновий пай. Позивач прийняла спадщину [PERSON], оскільки вступила в управління та володіння майном відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент смерті спадкодавця, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, тому що правовстановлюючий документ на неї відсутній. У зв'язку з цим позивач просила визнати за нею право в порядку спадкування на земельну частку (пай) та майновий пай. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 46). Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, просив розгляд справи проводити без їхньої участі (а.с. 47). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] працював в колгоспі "Радянська Україна", який в 1995 році був реорганізований в СКВ "Міжгір'я" і був членом цього господарства. З 1 березня 2014 року воно реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я". Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720-95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з копією списку громадян - членів КСП "Міжгір'я" станом на 1 квітня 1994 року [PERSON] вказаний в ньому під № 153 (а.с. 18-20). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 23 травня 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 10). Загальними зборами членів колишнього КСП "Міжгір'я" від 19 травня 2011 року проведено розподіл земельних часток (паїв), що підтверджується копією протоколу зборів членів колишнього КСП "Міжгір'я", внесених до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю від 21 липня 1994 року серії [NUMBER] (а.с. 15-17) та затверджено список громадян - членів колишнього КСП "Міжгір'я", які взяли участь у жеребкуванні по розподілу земельних часток (паїв) 19 травня 2011 року, що підтверджується додатком № 2 до протоколу зборів членів колишнього КСП "Міжгір'я" від 19 травня 2011 року, де під № 153 (номер ділянки (паю) зазначений [PERSON] Зборами співвласників (членів) колишнього КСП "Міжгір'я" 16 квітня 2015 року затверджено список власників майнових паїв СКВ "Міжгір'я" Чорнобаївського району, Черкаської області, в якому зазначений [PERSON] під № 140 (майновий пай). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 02 листопада 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) за рахунок земель, отриманих СКВ "Міжгіря" в колективну власність та майновий пай. Спадщину [PERSON] прийняла дочка в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР, що діяла на той час, оскільки протягом шести місяців з дня його смерті вступила у фактичне володіння і управління його спадковим майном шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку і обіходу померлого, що підтверджується актом по факту проживання позивача з [PERSON] з 1998 року до дня його смерті від 16 липня 2018 року № 678 (а.с. 14). Водночас зі змісту довідки Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 27 серпня 2018 року № 2216 (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрованиий та проживав за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним на день смерті була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності. Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР. Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР визначено спадкоємців першої черги за законом, до яких відносяться діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а також якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 102 ЗК України в редакції 1970 року та п. 7 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року, громадяни, що одержали у приватну власність земельні ділянки у розмірах, що були встановлені раніше діючим законодавством України, зберігають права на ці ділянки. Абзацом 2 п. 1 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець померлого батька - члена колективного сільськогосподарського підприємства, який отримав право на земельну ділянку (пай) за рахунок земель, отриманих СКВ "Міжгіря" в колективну власність та майновий пай, але не встиг при житті зареєструвати право вланості на неї, має право на її успадкування, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved