Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

05.08.2015 року до Хотинського районного суду Чернівецької області позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обгнутування позовних вимог посилався на те, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 067994 від 14 червня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів він являється власником земельної ділянки загальною площею 0.73 га., яка розташована на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області . Вказав, що цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначив, що в 2009 році до нього звернувся відповідач по справі [PERSON] з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки яка належить йому. Вказав, що він погодився і 21.01.2009 року вони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Згідно із договором оренди землі, від 21.01.2009 року, зареєстрованим 06.02.2009 року в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис, земельна ділянка була передана ним відповідачу [PERSON] Вказав, що пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено на 49 років, але при підписанні вони домовлялися укласти даний договір на 10 років. Пізніше після підписання договору оренди, він звертався до Відповідача для дачі останнім пояснення, чому останнім було виготовлено договір зі строком дії на 49 років, а не на 10 роки, як вони домовлялися , на що відповідач відповів, що даний строк вказано ним у договорі оренди помилково і умови договору можливо змінити, а уразі необхідності припинити його дію. Крім того він вказав що він не мав наміру укладати з Відповідачем договір оренди на 49 років. Договір оренди Позивачем було підписано лише на 2 сторінці «Реквізити сторін», після підписання договору оренди 1,2 сторінки договору були не заповнені Фактично Відповідач ввів його в оману, щодо даної істотної умови договору належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, зазначив, що в договорі оренди відсутні істотні умови договору та екземпляр договору оренди надався йому лише з одним додатком Посилаючись на викладене просив, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та відповідачем по справі [PERSON] від 21 січня 2009 року який зареєстрований 06.02.2009 року за №040922000001 в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути йому земельну ділянку загальною площею 0.73 га. розташовану в адміністративних межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, що належить йому на праві приватної власності згідно державного акта серії серія ЧВ № 067994 від 14 червня2004 року. Також 05.08.2015 року до Хотинського районного суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним . Посилалась на те, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 116462 від 16 листопада 2007 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів я являюсь власником земельної ділянки загальною площею 0.66 га., яка розташована в адмін. межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (далі - земельна ділянка). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказала, що в 2009 році до неї звернувся відповідач по справі [PERSON] з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки яка належить їй. Вказала, що вона погодилася і 21.01.2009 року вони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Зазначила, що згідно із договором оренди землі, від 29.01.2009 року, зареєстрованим 06.02.2009 року в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис, земельна ділянка була передана нею відповідачу [PERSON] Також вказала, що пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено на 49 років, але при підписанні ми домовлялися укласти даний договір на 10 років. Крім того зазначила, що пізніше після підписання договору оренди, вона зверталася до відповідача для дачі останнім пояснення, чому останнім було виготовлено договір зі строком дії на 49 років, а не на 10 роки, як вони домовлялися , на що відповідач відповів, що даний строк вказано ним у договорі оренди помилково і умови договору можливо змінити, а уразі необхідності припинити його дію. Також зазначила, що вона не мала наміру укладати з Відповідачем договір оренди на 49 років. Договір оренди позивачем було підписано лише на 2 сторінці «Реквізити сторін», після «описання договору оренди 1,2 сторінки договору були не заповнені Вказала, що фактично відповідач ввів її в оману, щодо даної істотної умови договору. Крім того, зазначила, що в договорі оренди відсутні істотні умови договору та екземпляр договору оренди надався їй лише з одним додатком Посилаючись на викладене просила, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем по справі [PERSON] від 21 січня 2009 року який зареєстрований 06.02.2009 року за №040922000004 в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй земельну ділянку загальною площею 0.66 га. розташовану в адміністративних межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області , що належить їй на праві приватної власності згідно державного акта серії серія ЯД № 116462 від 16 листопада 2007 року. Крім того з позовом до Хотинського районного суду Чернівецької області звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 116463 від 16 листопада 2007 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів він являється власником земельної ділянки загальною площею 0.66 га., яка розташована в адміністративних межах Шировецької сільської ради Хотинського району,Чернівецької області . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказав, що 2009 році до нього звернувся відповідач по справі [PERSON] з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки яка належить йому. Зазначив, що він погодився і 21.01.2009 року вони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Згідно із договором оренди землі, від 21.01.2009 року, зареєстрованим 06.02.2009 року в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис, земельна ділянка була передана ним відповідачу [PERSON] Пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено на 49 років, але при підписанні вони домовлялися укласти даний договір на 10 років. Пізніше після підписання договору оренди, він звертався до Відповідача для дачі останнім пояснення, чому останнім було виготовлено договір зі строком дії на 49 років, а не на 10 роки, як ми домовлялися , на що Відповідач відповів, що даний строк вказано ним у договорі оренди помилково і умови договору можливо змінити, а уразі необхідності припинити його дію. Він не мав наміру укладати з Відповідачем договір оренди на 49 років. Договір оренди Позивачем було підписано лише на 2 сторінці «Реквізити сторін», після підписання договору оренди 1,2 сторінки договору були не заповнені. Крім того, зазначив, що в договорі оренди відсутні істотні умови договору та екземпляр договору оренди надався йому лише з одним додатком Посилаючись на викладене просив, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та відповідачем по справі [PERSON] від 21 січня 2009 року який зареєстрований 06.02.2009 року за №040922000002 в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути йому земельну ділянку загальною площею 0.66 га. розташовану в адміністративних межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області , що належить їй на праві приватної власності згідно державного акта серії серія ЯД № 116463 від 16 листопада 2007 року. Також до Хотинського районного суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в мотивуючи його тим, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 067995 від 14 червня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів я являюсь власником земельної ділянки загальною площею 0.70 га., яка розташована в адмін. межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказала, що в 2009 році до неї звернувся відповідач по справі [PERSON] з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки яка належить їй. Вказала, що вона погодилася і 21.01.2009 року вони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Зазначила, що згідно із договором оренди землі, від 29.01.2009 року, зареєстрованим 06.02.2009 року в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис, земельна ділянка була передана нею відповідачу [PERSON] Також вказала, що пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено на 49 років, але при підписанні ми домовлялися укласти даний договір на 10 років. Крім того зазначила, що пізніше після підписання договору оренди, вона зверталася до відповідача для дачі останнім пояснення, чому останнім було виготовлено договір зі строком дії на 49 років, а не на 10 роки, як вони домовлялися , на що відповідач відповів, що даний строк вказано ним у договорі оренди помилково і умови договору можливо змінити, а уразі необхідності припинити його дію. Також зазначила, що вона не мала наміру укладати з Відповідачем договір оренди на 49 років. Договір оренди позивачем було підписано лише на 2 сторінці «Реквізити сторін», після «описання договору оренди 1,2 сторінки договору були не заповнені Вказала, що фактично відповідач ввів її в оману, щодо даної істотної умови договору. Крім того, зазначила, що в договорі оренди відсутні істотні умови договору та екземпляр договору оренди надався їй лише з одним додатком. Посилаючись на викладене просила, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем по справі [PERSON] від 21 січня 2009 року який зареєстрований 06.02.2009 року за №040922000004 в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй земельну ділянку загальною площею 0.70 га. розташовану в адміністративних межах Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області , що належить їй на праві приватної власності згідно державного акта серії серія ЧВ № 067995 від 14 червня 2004 року. Ухвалами Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.09.2015 року та 01.10.2015 року вказані вище позови обєднанні в одне провадження. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позови. Відповідач в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що просить відмовити в задоволені позову у звязку із закінченнями строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовів відмовити за строками позовної давності, оскільки позивачі отримували договори на руки, самі підписували і їм був відомий їх зміст, жодного обману, щодо строків дії договорів не було. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 067994 від 14 червня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0.73 га., яка розташована на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 21.01.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 116462 від 15 листопада 2007 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0.66 га., яка розташована на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 21.01.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 116263 від 16 листопада 2007 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0.66 га., яка розташована на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 21.01.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 067995 від 14 червня 2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 0.70 га., яка розташована на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 21.01.2009 року сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який 06.02.2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Позивачами не оспорюється факт підписання ними договорів п.6. договорів, виготовлений друкованим способом із зазначенням 49 (сорока девяти) років, що визнав представник позивачів в судовому засіданні. Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Хотинському районі Чернівецької області договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладені на 49 років між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пройшли державну реєстрацію 06.02.2009 року, до договору додавались додатки, передбаченні ст. 15 ЗУ «Про оренду землі.» Правовідносини щодо оренди землі регулюються ст.792 ЦК України загальним законом та спеціальними законами, а саме: ст. 124-126 ЗК України, де в ч.2 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки відповідно до ч.2 ст.125 ЗК України (в редакції, що діяла в момент укладення договору) виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, право оренди землі згідно ч.2 ст. 126 ЗК України (в редакції, що діяла в момент укладення договору) оформляється договором, який реєструється відповідно до Закону. Крім того, правовідносини щодо оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі». Розділ 2 зазначеного Закону «Договір оренди землі» визначає поняття: договору оренди землі, його форми, умови укладення, чинність, строку дії та державної реєстрації. В ст.15 Закону України «Про оренду землі» вказано, що істотними умовами договору оренди млі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної Ділянки, яка передається в оренду, відповідальність сторін. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має то самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати адукцію і доходи. Вказані положення також містяться в пункті 9.3. Договору оренди землі. Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно з ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права за орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар у встановленому порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що при укладенні договорів оренди позивачів з відповідачем не повністю були дотримані вимоги ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», зокрема в даних договорах відсутній кадастровий номер , незважаючи на п.34, згідно якого державний акт є не відємною частиною договору. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON], є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України) і спеціальну, яка встановлена законом для окремих видів вимог. Стаття 261 ЦК України пов'язує початок перебігу позовної давності не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). Застосування строків позовної давності не суперечать постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року. Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення у цивільній справі від 18 грудня 2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право порушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу . Отже, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв»язок доказів у їх сукупності та з урахуванням того, що позови подані з порушенням строків позовної давності, жодних клопотань про їх поновлення позивачами не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed