Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

13 жовтня 2015 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування якого, позивач посилається на те, що 15 вересня 2008 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , був укладений кредитний договір №\~DNN0AE0000146305, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20\~649,91 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому договором. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 05 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44\~982,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 жовтня 2015 року становить 950\~923,32 грн., з яких: 9\~297,20 доларів США заборгованість за кредитом, 1,13\~доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 33\~530,58\~доларів США нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також 11,83 доларів США штраф (фіксована частина), 2\~141,45 доларів США штраф\~(процентна складова). Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 03 липня 2018 року відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву у якому посилався на те, що позивачем було замовчано той факт, що 19 січня 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 2-318/2011 за яким з нього на користь позивача було звернуто стягнення на предмет застави за кредитним договором №\~DNN0AE0000146305 від 15 вересня 2008 року, а саме на автомобіль "Мазда", модель "6", д/н [NUMBER] . Зазначений автомобіль у 2011 році був добровільно переданий ним банку, який згодом було реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитом, проте зазначена операція не відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, що в свою чергу свідчить про невідповідність його фактичним обставинам справи. Крім того, під час реалізації предмета застави позивачем було порушено ряд його прав, оскільки останній не повідомив його про день проведення торгів та місце їх проведення, а також про суму реалізації автомобіля, яка на його думку була штучно занижена. Разом з тим, у червні 2013 року позивач звернувся до нього із пропозицією реструктуризації його заборгованості за кредитним договором, тому він вважає, що період від реалізації автомобіля до реструктуризації був також штучно створений. Додав, що окрім іншого, у розрахунку позивача не було відображено погашення кредиту 27 січня 2014 року у розмірі 1 000,00 грн. та 29 січня 2014 року у розмірі 2 000,00 грн., шляхом автоматичного списання з його рахунку, що також свідчить про невідповідність дійсності цього розрахунку заборгованості. Зауважив, що банк окрім суми заборгованості за кредитом та відсотками, просив стягнути з нього заборгованість за пенею та штрафами, що призводить фактично до подвійної відповідальності за кредитним договором, що є неприпустимим і взагалі просив застосувати спеціальний строк позовної давності до суми заборгованості за пенею, а тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та повідомити його про прийняте рішення (а.с. 90-94). Позивач 07 серпня 2018 року подав суду відповідь на відзив, у якому посилався на правомірність заявленого позову, оскільки наданий суду розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом, а тому надає суду випуски з рахунку відповідача, яка є первинним документом та підтверджує рух коштів на його рахунку. Стосовно реалызацыъ предмета застави за кредитним договором посилався на те, що дійсно рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" було задоволено та 11 листопада 2011 року предмет застави було реалізовано за 11 625,46 дол. США, що в еквіваленті становило 92\~797,91\~грн., зазначені кошти були направлені на погашення заборгованості відповідача, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № [NUMBER] , на момент реалізації предмета застави відповідачем не заперечувалась сума реалізації. Додав, що коштів від реалізації предмета застави виявилось не достатнім для погашення суми заборгованості відповідача за кредитним договором, а тому зобов`язання відповідача не припинились та між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору від 11\~червня 2013 року. Зауважив, що розрахунок заборгованості був наданий суду із урахуванням вищезазначеної Додаткової угоди. Крім того, позивач посилався на правомірність стягнення з відповідача неустойки (пені) та штрафу. Додав, що посилання відповідача на автоматичне списання від 27 січня 2014 року та 29 січня 2014 року не мають жодного відношення до кредитного договору № DNN0AE0000146305 від 15 вересня 2008\~року, що підтверджується випискою з рахунку. Разом з тим, посилався на пред`явлення позову у межах строків позовної давності, оскільки за кредитним договором строком виконання відповідачем своїх зобов`язань є 13 вересня 2013 року, а позов було пред`явлено у жовтні 2015 року, а щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності з приводу суми заборгованості за пенею зазначив, що порушення [PERSON] своїх зобов`язань триває і тому відсутні підстави для застосування цього строку. Резюмуючи надану відповідь на відзив, позивач посилався на те, що відповідач до певного часу справно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а потім перестав це робити, тобто він не міг не знати про умови кредитування та необхідності виконання своїх зобов`язань. У зв`язку з чим, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 118-122). Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі (а.с. 23). Рішенням суду від 11 листопада 2015 року, ухваленим заочно, було задоволено позовні вимоги (а.с. 29-30). Ухвалою суду від 19 червня 2018 року було поновлено відповідачу строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду та скасовано рішення суду від 11\~листопада 2015 року, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 65-67). Ухвалою суду від 26 червня 2018 року було вжито заходів щодо\~забезпечення позовних\~вимог Акціонерного\~товариства Комерційний\~банк "ПриватБанк"\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~шляхом накладення\~арешту на\~майно (кошти),\~що належить\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~паспорт серія\~ [NUMBER] \~виданий Новомосковським\~МВ УМВС\~України в\~Дніпропетровській області\~та знаходиться\~у нього\~або в\~інших осіб\~в розмірі\~ціни позову,\~а саме\~950\~923,32\~(дев`ятсот\~п`ятдесят\~тисяч дев`ятсот\~двадцять три\~грн..\~32\~коп.)(а.с. 82-83). Ухвалою суду від 09 липня 2018 року було повернуто державному реєстратору відділу державної реєстрації виконавчого комітету Новомосковської міської ради Васильєвій Д. Д. заяву про роз`яснення судового рішення (ухвали про забезпечення позову) у цивільній справі № 183/6629/15, провадження № 2/183/2527/18 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 87). Ухвалою суду\~від 19\~квітня 2019\~року закрито\~підготовче провадження\~у справі та\~її призначено до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 160). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, але у наданому відзиві просив повідомити його про прийняте судом рішення (а.с. 90-94). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов такого висновку. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого за установчими документами є позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №\~\~DNN0AE0000146305. Згідно умов договору,\~ЗАТ КБ "Приватбанк" зобов`язався надати [PERSON] кредит в розмірі 20 649,91 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % річних з кінцевим терміном 13 вересня 2013 року в строки та в порядку встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення 13 вересня 2013 року, а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення. Крім того, відповідач зобов`язався відповідно до кредитно-заставного договору за п.17 використовувати і повернути банку кредит належним чином, сплативши проценти та інші платежі з 10 по 15 число кожного місяця, що він мав виконати згідно з\~ст. 526 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зобов`язання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання відповідно до ст.ст.\~548,\~551 ЦК України\~забезпечені в п. 14 кредитно-заставного договору штрафом та пенею. Разом з тим, виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором забезпечені заставою на автомобіль марки "MAZDA 6", 2005 року випуску, д/н [NUMBER] , №\~ [NUMBER] (п.п. 8.1, 17.9 кредитно-заставного договору). \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що в порушення умов кредитно-заставного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в зв`язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" звертався на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а [PERSON] із зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, розірвання кредитного договору. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19\~січня 2011 року у цивільній справі № 2-318/11 за позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~DNN0AE0000146305 від 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , у розмірі 261 69,72 грн., звернуто стягнення на предмет застави легковий автомобіль Мазда, модель 6, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , визначивши спосіб його реалізації продаж на публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", з наданням дозволу від імені [PERSON] укладати договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з реєстраційного обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень для здійснення продажу предмета застави. Відмовлено [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, розірвання кредитного договору та вирішено питання стосовно судових витрат (а.с. 41-44). Зазначене рішення суду набрало законної сили 31 грудня 2011 року. Судом установлено, що вищезазначений предмет застави було реалізовано за 11\~625,46\~дол. США, що в еквіваленті становило 92 797,91 грн., що підтверджується меморіальним валютним ордером № В1111GS1TB tr. SAMBB1111GS1TB p від 11 листопада 2011 року та випискою з рахунку [PERSON] (а.с. 55, 123-125). Після чого, а саме 11 червня 2013 року, між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого за установчими документами є позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № DNN0AE0000146305 від 15 вересня 2008 року (а.с. 56). Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що суму заборгованості, що виникла за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди зменшено на 33 265,70 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 8 889,82 дол. США, пеня у розмірі 22 389,60 дол. США. Датою остаточного погашення заборгованості є 15 червня 2018\~року. Викладено Графік погашення кредиту у новій редакції. Пунктом 1.5.3 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору передбачено, що починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,06 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, при цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. Відповідно до п. 1.5.4 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору сторони узгодили, що позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 33 265,70 дол. США. Судом установлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в зв`язку з чим, станом на 05 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44\~982,18 дол. США, що в еквіваленті станом на 05 жовтня 2015 року становить 950\~923,32\~грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9 297,20 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 1,13 дол. США., заборгованості за пенею у розмірі 33 530,58 дол. США., фіксованої частини штрафу у розмірі 11,83\~дол. США та процентної складової штрафу у розмірі 2 141,45 дол. США, що підтверджується довідкою-розрахунком Банку (а.с. 4-6). Суд зауважує, що розрахунок заборгованості [PERSON] наданий суду станом на 05 жовтня 2015 року тобто після укладення між сторонами Додаткової угоди № 1 та відповідно до виписки з рахунку [PERSON] з урахуванням частини погашеної суми заборгованості з реалізації предмета застави, а тому суд дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та наявність права вимоги позивача щодо усунення цих порушень. В той же час, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за пенею, необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов`язання у вигляді штрафу та пені, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 11\~451,61\~дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 жовтня 2015 року (1 дол. США = 21,14 грн.) становить 242 087,04 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9\~297,20 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом 1,13 дол. США, фіксованої частини штрафу 11,83 дол. США, процентної складової штрафу 2 141,45\~дол. США. Суд наголошує, що позивачем заявлено вимоги в межах строків позовної давності, установлених ст.ст. 252-267 ЦК України, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування цих строків відсутні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Крім того, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у цій цивільній справі, вжиті ухвалою суду від 26 червня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial