Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Підставами позову вважає те, що 23.02.2018 між КП "Теплокомуненерго" міста Монастирище (далі - Підприємство) та споживачем комунальних послуг [PERSON] (далі - [PERSON] або Споживач) був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення № [NUMBER] Т та № [NUMBER] про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання на квартиру [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] , згідно відомостей із єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є [PERSON] . За умовами укладених договорів, підприємство надає споживачу вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, а споживач проводить оплату за фактично надані послуги відповідно до встановлених тарифів. Підприємство забезпечує споживача послугами якісно та безперебійно, однак взяті на себе зобов`язання по укладених договорах [PERSON] належним чином не виконує. Оплату спожитих житлово-комунальних послуг в обумовлений договором та законом термін не проводить, порушуючи норми абз. 6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання". Станом на 01 листопада 2020 року споживач заборгував підприємству за спожиті послуги 11587 грн. 60 коп. Борг утворився за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року. Споживач знає про наявний борг. 18.06.2020 споживачу було направлено досудові попередження з вимогою оплатити наявний борг. В добровільному порядку борг не сплачено. Споживач безпідставно ухиляється оплатити його. 14 вересня 2020 року КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище звернулося до Монастирищенського районного суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних із [PERSON] . Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.10.2020 у справі № 702/498/20 провадження № 2-н/702/16/20 підприємству відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. В м. Монастирище та с. Нове Місто функціонує централізована система теплопостачання. Внутрішньобудинкові системи теплопостачання будинків приєднані до зовнішніх теплових мереж (місцевої (розподільчої) теплової мережі, магістральної) аж до джерела теплової енергії. В будинку по [ADDRESS] діє внутрішньобудинкова централізована система опалення, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі квартири. Позивач здійснював та продовжує надавати послуги з централізованого опалення (поставку теплової енергії) до вказаного будинку. Копією довідки Монастирищенської міської ради та витягів із звітів банківських установ про оплату спожитих послуг підтверджується надання підприємством таких послуг, в тому числі і на багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] . Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (ч. 4 ст. 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" 1875-IV). Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (п.2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII). Абзацом 6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно статті 162 ЖК Української PCP власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" 1875-IV (в редакції на більший час виникнення правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Своєчасно оплатити спожиті комунальні послуги споживач зобов`язаний також згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище на стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами передбачено ч. 3 ст. 692 ЦК України. Відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. Просять стягнути з [PERSON] на користь КП "Теплокомуненерго" міста Монастирище 11587,60 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого опалення і технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, 111,69 грн. інфляційних втрат та 845,16 грн. 3% річних, а всього 12544,45 грн., судові витрати. Ухвалою суду 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Відповідачем не подано відзив на позов, який би містив заперечення на нього. Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (за місцем проживання відповідача та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами. 10 березня 2021 року, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, щозгідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.13). З 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який введено в дію з 01.05.2019 року, крім статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7,9,11,12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. Визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» з дня введення в дію цього Закону. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189 від 09.11.2017) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. Закону № 2189 від 09.11.2017, обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача). Відповідно до ст.13 Закону № 2189 від 09.11.2017 договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, що надає комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище, що підтверджено договорами № 28053Т від 23.02.2018 про надання послуг з централізованого опалення та № 28053 від 23.02.2018 про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання (далі Договір № 28053Т від 23.02.2018 та Договір № 28053 від 23.02.2018 відповідно )(а.с.7-10). За умовами п.31 Договору № 28053Т від 23.02.2018 та п. 20 Договору № 28053 від 23.02.2018 вони вважаються щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку їх дії однією із сторін не буде письмово заявлено про їх розірвання або необхідність перегляду ( а.с. 8, 9 (зворотна сторона)). Доказів розірвання вищезазначених договорів чи їх перегляду суду не надано. Частиною 1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання ( ч. 2 ст. 901 ЦК України). За даними довідки № 648 від 13.05.2020 виданої Монастирищенською міською радою, мешканцям багатоквартирних житлових будинків міста Монастирище та села Нового Міста, послуги з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання упродовж періоду періоду з жовтня місяця 2019 по квітень місяць, включно, 2020 років надавалися комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище, безперебійно та якісно (а.с. 20). Згідно рішення Монастирищенської міської ради № 92 від 27.09.2017 «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років» розпочати опалювальний сезон 2017-2018 років житлових і адміністративних будинків, дитячих навчальних закладів та інших установ при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С і нижче протягом трьох діб (а.с.17). Згідно рішення Монастирищенської міської ради № 90 від 28.09.2018 «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років» розпочати опалювальний сезон 2018-2019 років житлових і адміністративних будинків, дитячих навчальних закладів та інших установ при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С і нижче протягом трьох діб (а.с.18). Згідно розпорядження Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області за № 111 від 01.10.2019 «Про початок опалювального сезону 2019-2020 років» розпочати опалювальний сезон в медичних, дошкільних, загальноосвітніх закладах, адміністративних і житлових будинках та інших об`єктах при умові зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 С впродовж трьох діб (а.с.19). Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 (із змінами) (далі Закон № 2633-IV від 02.06.2005) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку. Згідно ст.7 Закону № 2189 від 09.11.2017, ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону № 2189 від 09.11.2017 встановлено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Виходячи з аналізу, вищезазначених норм Закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Так, судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема ненадання відповідачу [PERSON] послуг, надання йому неякісних послуг тощо суду не надано. Однак, відповідач належним чином та в повному обсязі зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.12.2017 по 01.11.2020 в розмірі 11587,64 грн, що підтверджується випискою заборгованості абонента [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка надана позивачем та приймається судом до уваги як належний та допустимий доказ, при цьому, відповідачем зазначений розрахунок заборгованості не оспорений, не спростований, контррозрахунок заборгованості суду не надано, клопотання про призначення експертизи не заявлялося (а.с. 11). Позивач 17.06.2020 надіслав відповідачеві досудове попередження з вимогою оплати заборгованість за надані послуги станом на 16.06.2020 в сумі 10271,58 ( а.с. 14). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України). Відповідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу 11587,64 грн. підлягає до задоволення повністю. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 14 Договору № 28053Т від 23.02.2018 та п. 8 Договору № 28053 від 23.02.2018 за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом, відсотки ( а.с. 7, 9). Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням неустойки (пені), індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення платежу по [PERSON] ( [ADDRESS] ), який наданий позивачем (а.с.12), станом на 01.11.2020 відповідач має заборгованість по оплаті наданих послуг: сума основного боргу- 11587,64 грн, інфляційні за час прострочення зобов`язання - 111,69 грн., 3% річних від простроченої суми -845,16 грн., а всього в загальній сумі - 12544,45 грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає до стягнення крім основної суми боргу також інфляційні за час прострочення зобов`язання та 3% річних від простроченої суми. Суд зазначає, що за наданими позивачем розрахунками заборгованості, які описані вище, загальна сума заборгованості складає 12544 грн. 49 коп., разом з тим з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає за необхідне позов задоволити повністю в межах заявлених позивачем позовних вимог в сумі 12544 грн. 45 коп. з основною сумою боргу 11587 грн. 60 коп. У відповідності до ч. 1-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до чинного законодавства, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Свої заперечення проти позову, в тому числі докази невикористання теплової енергії централізованого опалення, докази неправомірного нарахування суми заборгованості за використані комунальні послуги відповідач до суду не надав. Оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Теплокомуненерго» м.Монастирище підлягають до задоволення повністю в межах заявлених позовних вимог. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved