Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним Договір №000726 фінансового лізингу, укладений 14.09.2015 року між нею та відповідачем, стягнути з останнього грошові кошти в сумі 30910 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 2015 року вона знайшла в мережі інтернет оголошення про продаж автомобіля марки Peugeot 208 2013 року випуску за привабливою ціною 191300 грн. Звязавшись із продавцем її запросили приїхати до офіса у м.Львів для його придбання. Приїхавши, менеджер пояснила, що на той час автомобіля в наявності не було, але такий є на складі в іншій області та для його замовлення потрібно укласти відповідний договір та внести аванс в розмірі 31000 грн. Її запевнили, що після внесення авансового платежу автомобіль їй буде доставлено не пізніше трьох днів, після чого вона зможе його перевірити та внести решту суми. На розгляд їй було представлено договір на 12 аркушах, де були зазначені загальні параметри автомобіля, який вона хотіла придбати, а тому вона підписала вказаний договір в надії, що це насправді договір купівлі-продажу автомобіля і що в обіцяні строки автомобіль буде їй доставлено. Таким чином, між нею та відповідачем було укладено спірний договір фінансового лізингу. Цього ж дня, через відділення банку вона перерахувала відповідачеві 31000 грн. В призначенні платежу без її відома було вказано як адміністративний платіж, хоча це був авансовий платіж. В обіцяні строки відповідач їй автомобіль не доставив. А тому, вона звернулась до відповідача із заявою про повернення їй сплаченої суми, однак їй було повідомлено, що внесені нею кошти у розмірі 30850 грн. є адміністративним платежем і такі не повертаються, оскільки сплачуються як послуга за оформлення договору. У свою чергу їй було повернуто лише 90 грн. Вважає спірний договір недійсним, вказуючи на порушення її прав як споживача через несправедливість умов даного договору, при укладенні договору її було введено в оману з використанням шахрайських дій, про що вона звернулась у правоохоронні органи із відповідною заявою і на даний час триває досудове розслідування, відповідач не мав ліцензії для укладення договору та договір не було посвідчено нотаріально. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суду причини неявки. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання, що\~ позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що 14.09.2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №000726 (далі - Договір), предметом якого є транспортний засіб марки Peugeout 208. (а.с.12-25) У відповідності до п.1.3 Договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором, Лізингоодержувач користається предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства.\~ У п.1.4. Договору передбачено, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязанняч щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Згідно п.1.7 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця, адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору. У п. 9.5 встановлено, що кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції зараховуються по данному договору у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу, у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. 14.09.2015 року [PERSON] сплатила відповідачеві 31000 гривень адміністративного платежу, що стверджується відповідною квитанцією. (а.с.26) У Договорі визначено, що адміністративним платежем є першочерговий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Згідно Додатку №1 розмір адміністративного платежу становить 10%, а саме 1312,76 доларів США. У п.12.1 Договору регламентовано, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням розірвати договір, шляхом відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. 24.09.2015 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про розірвання укладеного між ними договору фінансового лізингу, з покликанням на те, що при укладенні такої їй було невірно розтлумачено умови договору, та просить повернути їй сплачену суму. (а.с.27) У відповідь на таке звернення [PERSON] отримала часткову відмову, оскільки згідно умов договору сплачений нею адміністративний платіж не підлягає поверненню, поверненню підлягає лише 60% авансового платежу, що в даному випадку становить 90 грн. Договір з 25.09.2015 року вважається розірваним. (а.с.28) 13.10.2015 року [PERSON] було повернуто кошти в розмірі 90 грн. (а.с.29) Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням\~статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що оскаржуваний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було. Враховуючи вищенаведене, зокрема несправедливість умов спірного договору, а також порушення відповідачем щодо відсутності ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню. При ухваленні судом рішення, враховано правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2766цс15.

Outcome: approved