Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що внаслідок роботи на підприємстві відповідача в період з 22.08.1975 року по 29.03.1995 року, в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання. Проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого встановлено вину відповідача у його виникненні. Первинним оглядом МСЕК 17.07.1995 позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності\~65% та встановлено другу групу інвалідності. В подальшому повторним оглядом МСЕК 02.07.1996 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності та в подальшому повторним оглядом: 30.07.1997 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 14.12.1998 року - 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.08.1999 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 04.09.2000 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.07.2001 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 09.07.2002 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 08.07.2003 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 21.07.2005 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з отримання ушкодження здоров`я позивач змушений періодично проходити стаціонарне лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль. Негативні наслідки захворювання позначаються на душевному та фізичному станах позивача, що завдає йому моральних страждань. Тому просить суд стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на його користь 247 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Процесуальні дії у справі. 19.10.2021 позовна заява надійшла до суду. 25.10.2021\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем знаходження відповідача. Заяв та клопотань від сторін не надходило. Відзив на позов відповідачем у встановлений строк не подано. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] в період з 22.08.1975 року по 01.01.1978 року року працював на посаді підземного машиніста лебідки, підземного крепільника 4-го розряду, підземного гірського диспетчера Промислового об`єднання по підземноому видобутку руд "Кривбасруда" на шахті "Центральна", яка з 01.01.1978 року передана до складу ІнГЗК, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». 09.06.1978 року позивач був переведений на першу гірничо-збагачувальну дільницю гірським майстром, де працював до 04.01.1987 року та звільнений по переводу. 08.01.1987 року прийнятий гірничим мастром на підземних роботах ШСУ-3 ш.ІнГЗК по переводу. 09.03.1993 року переведений заступником начальника на підземних роботах. 03.05.1994 року переведений гірничим мастром на підземних роботах. 29.03.1995 року його звільнено з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.10-11). Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 19.06.1995, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія, яке виникло через недосконалість технологічного процесу, важку фізичну працю. Причиною слугувала тривала робота, пов`язана з фізичним навантаженням (а.с.12). Медичним висновком (епікризом) Українського НДІ промислової медицини выд 21.05.2002 року встановлено діагноз: радикулопатія п/крижова, рецидивуючий перебіг, стадія загострення, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом та помірною гіпотрофією, передньої, м`язової групи правого стегна. Захворювання професыйнге 1995 року. Рекомендовано: "Д" нагляд, планове курсове лікування 1-2 рази на рік, оздоровлення у санаторії-профілакторії (а.с.19). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] первинно 17.07.1995 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності\~65% по вібраційній хворобі з 10.07.1995 до 01.08.1996 та другу групу інвалідності. В подальшому позивач періодично проходив переогляди МСЕК та згідно оглядів: від 02.07.1996 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 30.07.1997 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 14.12.1998 року - 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.08.1999 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 04.09.2000 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.07.2001 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 09.07.2002 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 08.07.2003 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 21.07.2005 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності (а.с.13-17). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби № 790/382, №88/72, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.20-21). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 40%, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання змінилися образ та якість життя позивача. Ушкодження здоров`я, неможливість працювати у звичайних виробничих умовах, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31.03.1995\~року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому,\~суд враховує\~ \~період роботи\~позивача протягом\~ 12\~років в\~шкідливих умовах\~на підприємстві\~відповідача,\~характер отриманого\~професійного захворювання,\~відсоток втрати\~позивачем професійної\~працездатності внаслідок\~професійного захворювання,\~який встановлений\~в розмірі\~40%,\~ та\~третю групу\~інвалідності,що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial