Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач Приватне акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТЕКС-ПЛЮС», [PERSON] , яким в остаточній редакції просить: -визнати недійсними результати аукціону з продажу майна Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд», які оформлені протоколом про проведення аукціону № 1 від 04.11.2014, складеним Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр»; -визнати недійсним свідоцтво від 30 грудня 2014 року, видане та посвідчене приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального кругу Десятниченком О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1911; -скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер 18482312 від 30.12.2014, прийняте приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченком О.В. 30.12.2014, а також скасувати проведену на підставі цього рішення державну реєстрацію прав власності (номер запису 8317478 від 30.12.2014) на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 30.12.2014 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального кругу Десятниченком О.В.; -скасувати державну реєстрацію права власності (номер запису 13071917 від 26.01.2016) на нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентекс Плюс», внесеному на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28019236 від 01.02.2016 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченком О.В.; -витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренекс» Плюс» нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обгрунтовує наступними обставинами. 18 квітня 1994 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Організацією орендарів орендного підприємства автобаза «Харківводбуд» укладено договір купівлі-продажу державного майна № 214, відповідно до якого остання отримала у власність державне майно цілісного майнового комплексу , розташованого на земельній ділянці в [ADDRESS] , право власності було засвідчено свідоцтвом про право власності на державне майно, виданим 28.07.1994 регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області. 13 вересня 1994 року створено Закрите акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд», яке стало правонаступником організації орендарів орендного підприємства Автобаза «Харківводбуд» та набуло право власності на все майно та майнові права, що належали організації. Відповідно до рішення виконкому Безлюдівської селищної ради №51 від 10.02.2000 ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» було виділено в постійне користування земельну ділянку площею 1,966 га в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею ІІ-ХР № 002098. За злочинної схемою 02 лютого 2009 року підприємство ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» було захоплено рейдерами, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 07 листопада 2008 року було незаконно позбавлені 60% акцій низка акціонерів, що мали контрольний пакет акцій товариства, зазначене рішення суду було скасовано 09 листопада 2009 року, але до цього часу рейдерами вже були проведені позачергові вибори, на яких було звільнено керівництво підприємства - [PERSON] та [PERSON] . В подальшому рішенням суду від 6 жовтня 2011 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді заступника голови правління, а [PERSON] - на посаді голови правління товариства, проте рішення судів фактично виконані не були та керівники до роботи рейдерами не допущені. За фактом рейдерського захоплення Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» акціонери звертались з відповідними заявами до правоохоронних органів, в зв`язку з чим в межах кримінальних проваджень на належне товариству нерухоме майно було накладено низку арештів: постановою старшого слідчого Харківського РВ ГУМВС в Харківській області від 22.04.2010, постановою старшого слідчого Харківської міжрайонної прокуратури від 13.07.2009, постановою старшого слідчого Харківської міжрайонної прокуратури від 23.04.2009, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.04.2010, всі зазначені заборони були зареєстровані в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В той же час, з метою незаконного заволодіння майном Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» нове рейдерське керівництво товариства утворило штучну заборгованість перед ПрАТ «Західно-Український консорциум» за договором від 28 вересня 2011 року, та за заявою останнього 21.06.2012 Господарським судом харківської області було порушено провадження про банкрутство. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.07.2012 введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Кошовського С.В. Постановою Господарського суду Харківської області від 12.02.2013 ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В. Ухвалою суду від 19.12.2013 припинено виконання арбітражним керуючим Кошовським С.В. обов`язків ліквідатора ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» та ліквідатором призначено арбітражного керуючого Белікова О.П. При цьому позивач зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 04.12.2014 було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого Белікова О.П. на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Але, не зважаючи на наявні арешти, накладені в межах кримінальних проваджень на все майно банкрута, ліквідатором Беліковим О.П. із залученням організаторів торгів Товарної біржи «Всеукраїнський торгівельний центр» всупереч чинному законодавству було здійснено продаж майна ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», а саме: нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно реалізовано з аукціону, проведеного Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» відповідно до протоколу №1 від 04.11.2014 та передано [PERSON] за актом про передання права власності на куплене нерухоме майно від 04.11.2014, останньому приватним нотаріусом ХРНО Десятниченком О.В. було видано свідоцтво про право власності на зазначене майно, а 30 грудня 2014 року на підставі вказаного свідоцтва приватним нотаріусом внесений запис про державну реєстрацію права власності. В подальшому спірне майно згідно протоколу № 5 від 01.07.2015 було внесене до статутного фонду ТОВ «Рентекс Плюс» та приватним нотаріусом ХРНО Десятниченком О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрації права власності ТОВ «Рентекс Плюс» на спірне майно. 01 серпня 2017 року Вищим Господарським судом України було скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 05 липня 2012 року, провадження по справі про банкрутство припинено з підстав неналежного дослідження судом першої та апеляційної інстанцій всіх обставин справи, повної та всебічної перевірки зібраних доказів, та безпідставного порушення провадження по справі про банкрутство. Позивач вважає, що реалізація майна позивача з аукціону проведена з порушенням вимог ст.ст.38, 49, 50, 51, 59, 71, 73, 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Так, ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній на момент відчуження майна з аукціону передбачала з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасування арешту, накладеного на майно боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Разом з тим, під час реалізації спірного нерухомого майна на нього було накладено арешти в межах кримінальних проваджень, які не могли бути скасовані ухвалою господарського суду в ході провадження у справі про банкрутство, оскільки скасування такого арешту відбувається виключно в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, що відповідає правовим позиціям, викладеним в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 910/1-369/15 та постанові ВП Верховного Суду від 17.10.2018 по справі № 461/233/17-ц. Отже, у ліквідатора банкрута не було права здійснювати реалізацію спірного майна до моменту зняття арешту у передбаченому законом порядку. Позивач вважає, що спірне майно вибуло з власності ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» незаконно, оскільки під час реалізації на аукціоні воно знаходилось під обтяженням, яке не було скасовано у встановленому законом порядку. Окрім того, в порушення вимог ст.ст.50,51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній на момент відчуження майна за результатами аукціону із покупцем - відповідачем [PERSON] не був укладений відповідний договір купівлі-продажу нерухомого майна, який має укладатися власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Отже, враховуючи, що за результатами продажу спірного майна на аукціоні договір купівлі-продажу не укладався та нотаріально не посвідчувався, мали настати наслідки передбачені ст.73 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній на момент відчуження майна, відповідно до якої, якщо договір купівлі-продажу майна не був укладений, замовник аукціону приймає рішення про проведення повторних торгів і про встановлення нової початкової ціни продажу майна. Позивач також зазначає, що, нотаріальне свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) не є підставою виникнення права власності на майно, придбане на аукціоні, не є правовою підставою для реєстрації права власності на майно за покупцем, а лише засвідчує факт такого придбання після укладення відповідного правочину у встановленій законом формі. Факт видачі приватним нотаріусом оскаржуваного свідоцтва не звільняло відповідача [PERSON] від обов`язку укласти відповідний договір купівлі-продажу. Таким чином, позивач вважає, що приватний нотаріус ХРНО Десятниченко О.В. прийняв незаконне рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем [PERSON] , оскільки не перевірив обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, а також не прийняв до уваги наявність обтяжень прав на нерухоме майно, та здійснення оплати придбаного майна. Оскільки право власності на спірне майно було набуто відповідачем [PERSON] незаконно, то підлягає скасуванню і відповідний запис у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а відповідно [PERSON] не мав права розпоряджатись цим майном та вносити його до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентекс Плюс». Позивач зазначає, що з огляду на те, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею внаслідок незаконних дій ліквідатора Белікова О.П. , то воно підлягає витребуванню з незаконного володіння ТОВ «Рентекс Плюс», а державна реєстрація права власності на спірне майно за ТОВ «Рентекс Плюс» підлягає скасуванню. 24 лютого 2020 року директор ПрАТ Автобаза «Харківводбуд» [PERSON] надала до суду письмові пояснення стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, в якій вважала заяву необґрунтованою, а строк позовної давності таким, що не минув, з огляду на наступне. Так, відповідач помилково стверджує, що у поновленого на посаді рішенням суду з 06 жовтня 2011 року директора ПрАТ Автобаза «Харківводбуд» були всі повноваження для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки Господарським судом Харківської області від 05 липня 2012 року було відкрито провадження по справі про банкрутство №5023/2783/12. Згідно вказаної ухвали було введено процедуру розпорядження майном боржника. 12 лютого 2013 року Господарським судом Харківської області було винесено постанову про визнання боржника банкрутом, згідно з якою визнано Закрите акціонерне товариство Автобазу «Харківводбуд» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича. Враховуючи ту обставину, що відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на момент визнання банкрутом та незаконного продажу його майна, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном. За таких обставин, позивач в особі своїх органів управління не міг захистити своє порушене право, оскільки на той час його органом управління був арбітражний керуючий Кошовський С.В . Про незаконність банкрутства підприємства взагалі та про незаконність рішення господарського суду про банкрутство ПрАТ Автобаза «Харківводбуд», зокрема позивач, дізнався лише 01 серпня 2017 року, коли Вищим господарським судом України по справі №5023/2783/12 було скасовано Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 05 липня 2012 року про проведення процедури розпорядження майном позивача, провадження по справі про банкрутство було припинено. Враховуючи викладене, позивач вважає, що саме з цього моменту і почався перебіг строку позовної давності. За вищевказаних обставин слідує, що навіть, якщо б строк позовної давності сплинув, існують всі поважні причини для його поновлення через те, що позивач був позбавлений належного органу управління, що захищав би його інтереси, а навпаки, арбітражним керуючим вчинялися дії на виконання незаконного судового рішення, що призвело до позбавлення позивача свого майна. У судове засідання, в якому відбувся розгляд справи по суті, представники позивача керівник товариства [PERSON] та Макаренко О.М., який діє на підстав довіреності та свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю, не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. Аргументи інших учасників справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, відзив на позов відповідно до положень ст.178 ЦПК не подавали. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 28 серпня 2019 року звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в якій просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. В обґрунтування заяви посилався на те, що строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 30 грудня 2014 року, посвідченого та зареєстрованого 30 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. та скасування державної реєстрації номера запису про право власності 8317478 від 30 грудня 2014 року за [PERSON] сплив 29 грудня 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що директор ПрАТ Автобаза «Харківводбуд» [PERSON] була поновлена на роботі відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2011 року. Отже, станом на 2014 рік [PERSON] мала всі необхідні повноваження для звернення до суду від імені позивача. Окрім іншого, в обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №522/2201/15ц. Відповідач [PERSON] у судове засідання, в якому відбувся розгляд справи по суті, повторно не з`явився, про поважність причин неявки у судове засідання не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду не подавав, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ч.6 ст.128 ЦПК України порядку шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією за зазначеним відповідачем місцем проживання за адресою, яка підтверджена наявними в матеріалах справи документами, зокрема, виданою відповідачем довіреністю від 05.02.2018 та поданою відповідачем апеляційної скаргою 28.11.2018. Даних щодо іншого місця проживання відповідача матеріали справи не містять. Представник відповідача [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 05.02.2018, брав участь у судовому засіданні 30 листопада 2020 року та був повідомлений про час та місце наступного судового засідання належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи. Строк дії довіреності, на підставі якої представник відповідача [PERSON] [PERSON] брав участь в даній справі, закінчився 05 лютого 2021 року. Будь-яких документів, що підтверджують наявність в нього повноважень на участь у справі, на час проведення судових засідань ані 08 лютого 2021 року, ані 29 березня 2021 року [PERSON] до суду не надав, з будь-якими заявами з приводу участі його у розгляді справи до суду не звертався. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТЕКС ПЛЮС» товарна біржа «РЕСУРС-ІНФОРМ» про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином за місцем знаходження юридичної особи згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. участі у розгляді справи не брав, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа товарна біржа «Всеукраїнський торгівельний центр» про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, представник третьої особи Павлов Є.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, надав до суду письмові пояснення та клопотання про заміну неналежної третьої особи товарної біржи «Всеукраїнський торгівельний центр», в яких зазначив, що всупереч поданих позивачем відомостей товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» жодних аукціонів з продажу майна ПрАТ Автобаза «Харківводбуд» не проводилось, та відповідно у біржі відсутні будь-які документи з приводу проведення зазначеного аукціону, а тому вважає зазначену біржу неналежною третьої особою у даній справі. Третя особа товарна біржа «РЕСУРС-ІНФОРМ» про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином за місцем знаходження юридичної особи згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Рух справи. 19 липня 2018 року позивач Приватне акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд» звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТЕКС-ПЛЮС», [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 липня 2018 року позовна заява Приватного акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 03 серпня 2018 року у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 14 листопада 2018 року в підготовчому засіданні позивач подав заяву про зміну предмету позову, яка була прийнята судом, та заяву про забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено повністю; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕНТЕКС ПЛЮС» відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежитлової будівлі літ. «Ж-1» загальною площею 22,3 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Г-1» загальною площею 35,4 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Е-1» загальною площею 42,7 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «В-1» загальною площею 357,6 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 20,0 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «А-3» загальною площею 1183,8 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «И-1» загальною площею 809 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «З-1» загальною площею 47,2 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Д-1» загальною площею 6,5 кв.м., яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕНТЕКС ПЛЮС». Постановою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року про забезпечення позову залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2019 року клопотання директора Приватного акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» [PERSON] про витребування доказів задоволено; з Товарної біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» для долучення до матеріалів справи витребувані належним чином завірені копії наступних документів: документів, на підставі яких Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» був здійснений аукціон з продажу нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», документів, на підставі яких була визнана первісна вартість нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», документів, на підставі яких було здійснено оприлюднення на веб-сайтах Вищого Господарського суду України та державного органу з питань банкрутства оголошень про проведення аукціону з продажу нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», документів, на підставі яких у проведення аукціону з продажу нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» були допущені його учасники, протоколу про проведення аукціону з продажу нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», платіжних документів про перерахування коштів за оплату проданих на аукціоні нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», договору купівлі-продажу проданих на аукціоні нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», акту приймання-передачі проданих на аукціоні нежитлових приміщень ЗАТ Автобаза «Харківводбуд». Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року Товарній біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» встановлений строк для виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2019 року про витребування доказів - п`ять днів з дня отримання ухвали про встановлення строку для виконання ухвали суду; товарну біржу «Всеукраїнський торгівельний центр» попереджений, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд відповідно до вимог ч. 8 ст. 84 ЦПК України застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року до Товарної Біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» застосовані заходи процесуального примусу у виді штрафу; з Товарної Біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» в дохід державного бюджету стягнутий штраф у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2102 гривень; заяву представника позивача Макаренка О.М. про витребування доказів задоволено; витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятниченка Олега Володимировича належним чином завірену копію протоколу про проведення Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» аукціону №1 від 04 листопада 2014 року з продажу майна ПрАТ Автобаза «Харківводбуд»; підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні клопотання представника третьої особи товарної біржі «Всеукраїнський торгівельний центр» - адвоката Павлова Єгора Олеговича про заміну неналежної третьої особи - відмовлено; до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Товарну біржу «РЕСУРС-ІНФОРМ». Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 18 квітня 1994 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Організацією орендарів орендного підприємства автобаза «Харківводбуд» укладено договір купівлі-продажу державного майна № 214, відповідно до якого остання отримала у власність державне майно цілісного майнового комплексу, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . 28 липня 1994 року на підставі зазначеного договору регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області видано свідоцтво № 140 про право власності на державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства автобаза «Харківводбуд». 13 вересня 1994 року створено Закрите акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд», яке стало правонаступником організації орендарів орендного підприємства Автобаза «Харківводбуд» та набуло право власності на все майно та майнові права, що належали організації. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею ІІ-ХР № 002098 від 22 березня 2000 року Закритому акціонерному товариству Автобаза «Харківводбуд» належить на праві користування земельна ділянка площею 1,966 га, розташована в [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Безлюдівської селищної ради №51 від 10.02.2000. Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] , в реєстр внесені записи про обтяження зазначеного майна: 23.04.2010 - арешт майна на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.04.2010; 22.07.2009 - арешт майна на підставі постанови старшого слідчого Харківської міжрайонної прокуратури Демурчан В.Д. від 13.07.2009; 13.05.2009 - арешт майна на підставі постанови старшого слідчого Харківської міжрайонної прокуратури Демурчан В.Д. від 23.04.2009. Крім того, згідно витягу про реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23.04.2010 в реєстр внесений запис про арешт спірного майна на підставі постанови Харківського РВ ГУВМС України в Харківській області від 22.04.2009. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2011 року [PERSON] поновлено на роботі на посаді заступника голови правління Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» з 02 лютого 2009 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 березня 2011 року визнано незаконним звільнення з посади та поновлено [PERSON] на посаді голови правління Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» з 02 лютого 2009 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2012 по справі № 5023/2783/12 порушено провадження по справі про банкрутство ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» в порядку ст.ст.6,8,11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2012 по зазначеній справі введено процедуру розпорядження майном боржника ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Кошовського С.В. Постановою господарського суду Харківської області від 12 лютого 2013 року Закрите акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, скасовано арешти, що накладені на майно боржника, у тому числі податкову заставу і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, призначено ліквідатором товариства арбітражного керуючого Кошовського С.В. У подальшому 19 грудня 2013 року на підставі ухвали Господарського суду Харківської області ліквідатором банкрута ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» призначено арбітражного керуючого Белікова Олексія Петровича. Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. на виконання ухвали суду про витребування доказів надана копія протоколу від 04 листопада 2014 року № 1 проведення відкритих торгів у формі аукціону, затверджений в.о. директора Товарної біржі «РЕСУРС -ІНФОРМ», згідно якого відбулися відкриті торги у формі аукціону з продажу нерухомого майна банкрута ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», що складається з нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; переможцем торгів зазначений [PERSON] . 30 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. відповідно до ст.62 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акту про передання права власності на куплене нерухоме майно від 04.11.2014 і протоколу № 1 про проведення аукціону, складеного Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» від 04.11.2014, видано свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно, що складається з нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та на підставі свідоцтва в той же день внесений запис № 8317478 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] . Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» від 01 липня 2015 року № 5 збільшено статутний капітал товариства та [PERSON] набув права учасника товариства. На підставі акту приймання-передачі та оцінки майна від 01 липня 2015 року учасник ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» [PERSON] здійснив передачу до статутного капіталу ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» вищезазначеного належного йому на підставі свідоцтва про право власності нерухомого майна. 26 січня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. внесений запис № 13071917 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» на підставі протоколу ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» від 01.07.2015. Постановою Харківського апеляційного господарського суду Харківської області від 27.03.2017 ухвалу господарського суду Харківської області від 05.07.2012 про ведення процедури розпорядження майном боржника ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» залишено без змін. Постановою Вищого Господарського суду України від 01 серпня 2017 року задоволено касаційну скаргу Безлюдівської селищної ради Харківської області, скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 05 липня 2012 року, припинено провадження по справі № 5023/2783/12 про банкрутство ЗАТ Автобаза «Харківводбуд». Рішенням позачергових загальних зборів Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» (протокол позачергових загальних зборів товариства від 10.11.2017) змінено найменування Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» на Приватне акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд». Приватне акціонерне товариство Автобаза «Харківводбуд» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код юридичної особи - 01034946, керівник - [PERSON]. Як вбачається з листа Прокуратури Харківської області від 10 травня 2018 року, станом на дату підписання листа триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012220430000511 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.191, ст.219 КК України за фактами неправомірної перереєстрації прав власності на цінні папери ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», доведення до банкрутства вказаного товариства, заволодіння коштами шляхом шахрайських дій та розтрати майна товариства. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом ухвалою господарського суду Харківської області від 05 липня 2012 року введено процедуру розпорядження майном боржника ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» та призначено розпорядника майна боржника, у подальшому ухвалою цього суду ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» визнано банкрутом та призначено ліквідатора. Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що була чинною на момент проведення аукціону, було передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення, окрім іншого, здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Відповідно до протоколу № 1 Товарної біржі «РЕСУРС-ІНФОРМ» відбувся аукціон з продажу нерухомого майна ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», що складалось з нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Ж-1» загальною площею 22,30 кв.м., нежитлової будівлі літер «Г-1» загальною площею 35,40 кв.м., нежитлової будівлі літер «Е-1» загальною площею 42,70 кв.м., нежитлової будівлі літер «В-1» загальною площею 357,60 кв.м., нежитлової будівлі літер «Б-1» загальною площею 20,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «А-3» загальною площею 1183,80 кв.м., нежитлової будівлі літер «И-1» загальною площею 809,00 кв.м., нежитлової будівлі літер «З-1» загальною площею 47,20 кв.м., нежитлової будівлі літер «Д-1» загальною площею 6,50 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Нерухоме майно було реалізовано учаснику аукціону фізичній особі [PERSON] за 146763,10 гривень без ПДВ. Протокол підписаний переможцем аукціону [PERSON] , продавцем ліквідатором ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» Беліковим О.П. та організатором аукціону в.о. директора Товарної біржи «РЕСУРС-ІНФОРМ». Дати складення та підписання протокол не містить, дата проведення аукціону зазначена лише приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В., яким була надана копія зазначеного протоколу та видане свідоцтво про право власності переможцю аукціону. Враховуючи викладене суд вважає дату проведення аукціону 4 листопада 2014 року, як зазначено реєстратором. Постановою Вищого Господарського суду України від 01 серпня 2017 року задоволено касаційну скаргу Безлюдівської селищної ради Харківської області, скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 березня 2017 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 05 липня 2012 року, припинено провадження по справі № 5023/2783/12 про банкрутство ЗАТ Автобаза «Харківводбуд». Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, підставою для скасування постанови від 27 березня 2017 року та ухвали від 05 липня 2012 року стало те, що судами першої та апеляційної інстанції не було встановлено фактичну суму заборгованості боржника, яка була необхідною для порушення справи про банкрутство, не було з`ясовано наявність у боржника ознак неплатоспроможності. Тобто продаж майна на аукціоні відбувався в межах процедури банкрутства, яка введеної порушенням провадження по справі про банкрутство по справі № 5023/2783/12, яке було припинено як безпідставно порушене постановою Вищого Господарського суду України від 01 серпня 2017 року, а також скасовано ухвалу суду підготовчого засідання по даній справі, якої введено процедуру розпорядження майном боржника. Скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Означена правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-2026цс15, від 22.06.2016 у справі № 6-1562цс15, №15/118 від 24.06.2015 у справі №907/544/14. За таких обставин, за наявності вказаних постановою Вищого Господарського суду України від 01 серпня 2017 року порушень законодавства при введенні процедури банкрутства, відсутні правові підстави проведення аукціону з продажу майна боржника в межах процедури банкрутства. Крім того, судом встановлено, що спірне майно, яке було предметом продажу з аукціону, перебувало під арештом, накладеним в межах кримінальних проваджень, що вбачається з даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відомості про скасування зазначених арештів в порядку кримінального процесу відсутні. Надаючи оцінку зазначеним обставинам суд керується правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № Б-50/112-09 та від 24.11.2019 у справі № Б24/194-06. Правова природа арешту полягає у наслідках цієї процесуальної дії, якими є накладення заборони на право розпоряджатися майном, тобто арешт є тимчасовим обмежувальним стосовно майна заходом, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Ухвалення судом рішення про обмеження права власності в порядку одного виду судочинства ніякою мірою не виключає можливість застосування такого обмеження в порядку іншого виду судочинства. На відміну від кримінального провадження, наслідки триваючого провадження про банкрутство є суспільно значущими, але не є небезпечними у порівнянні з суспільним інтересами, які захищаються шляхом накладення арешту у межах, зокрема, кримінального провадження. Це, ймовірно, може створювати певну ієрархію суспільних відносин, на захист яких судові та адміністративні органи накладають арешт або застосовують інші обмеження щодо майна боржника, у межах наданих ним повноважень. Арешт майна у розумінні кримінального процесу - це тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. Отже, арешт, накладений в межах кримінальної справи, є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим згідно з нормами КПК України і його скасування відбувається в порядку, визначеному статтею 174 КПК України - без можливості його скасування судами інших юрисдикцій, що випливає також із положень статей 37, 41 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що накладений в межах кримінального провадження арешт на майно боржника є в будь-якому випадку перешкодою для реалізації такого майна, зокрема шляхом проведення торгів (аукціону) в межах процедури банкрутства. Враховуючи викладене, аукціон з продажу майна ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» не можна визнати таким, що відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим результати зазначеного аукціону є недійсними. Підстави та порядок для визнання недійсними результатів аукціону в межах процедури банкрутства регламентовані положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час проведення аукціону. Згідно із ч.3 ст. 55 зазначеної норми Закону результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними, наслідком визнання недійсними результатів аукціону є визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна позивача, які оформлені протоколом про проведення аукціону № 1 від 04 листопада 2014 року, складеним Товарною біржою «РЕСУРС-ІНФОРМ», а не Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр», як зазначено позивачем в позовній заяві. При цьому суд виходить зі змісту протоколу № 1, копія якого надана приватним нотаріусом Десятниченком О.В. на виконання ухвали суду, а також враховує, що зазначена обставина позивачу на момент подання позву та проведення підготовчого засідання по справі відома не була, оскільки зазначений документ був наданий суду після закриття підготовчого засідання, а в свідоцтві про право власності, виданому приватним нотаріусом зазначено про проведення аукціону Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр». Характерною особливістю юридичної природи проведення аукціону в провадженні у справі про банкрутство є наявність чітко визначених законом про банкрутство послідовних юридичних актів та дій, що створюють конкурентну процедуру виявлення переможця торгів та укладення договору купівлі-продажу за результатами такої процедури, яка опосередковує весь процес організації та проведення торгів. Отже, у випадку визнання недійсним результатів аукціону у порядку вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час проведення аукціону, руйнується весь юридичний склад процесу конкурентного відчуження майна боржника (банкрута) в процедурах банкрутства. Результатом прилюдних торгів (аукціону) у справі про банкрутство є оформлення протоколу про проведення прилюдних торгів, укладення договору купівлі-продажу, складання акту про передання права власності на нерухоме майно та видача нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні або в разі отримання переможцем аукціону рухомого майна - оформлення протоколу про проведення прилюдних торгів, укладення договору купівлі-продажу рухомого майна. Всі ці процедурні етапи є складовою частиною проведення прилюдних торгів та завершальним етапом придбання майна боржника покупцем майна у справі про банкрутство. Враховуючи здійснені судом висновки стосовно визнання недійсними результатів аукціону, виданому 30 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. на підставі протоколу про проведення аукціону свідоцтво про право власності [PERSON] на спірне майно як переможця аукціону має бути визнано недійсним оскільки зазначені вимоги є похідними. Крім того, суд звертає увагу, що свідоцтво про право власності [PERSON] на спірне майно від 30 грудня 2014 року, видане приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Десятниченком О.В. на підставі протоколу № 1 про проведення аукціону, складеного Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр», в той час, як наданий до суду протокол № 1 містить відомості про проведення аукціону Товарною біржо. «РЕСУРС-ІНФОРМ», а представник Торгової біржи «Всеукраїнський торгівельний центр» у своїх поясненнях заперечує факт проведення останньої зазначеного аукціону. Будь-яких пояснень з приводу зазначених обставин, ані сторонами, ані приватним нотаріусом Десятниченко О.В. суду не надано. Як встановлено судом нерухоме майно позивача за результатами аукціону, проведеного 04 листопада 2014 року, перейшло у власність відповідача [PERSON] , а в подальшому у власність відповідача ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС». Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Юридичний аналіз статей 216, 328 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а незаконність набуття права власності, яка встановлена судом, не може обґрунтовувати правомірності набуття права власності. Отже правочин, який визнаний судом недійсним, незалежно від його державної реєстрації у реєстрі прав на нерухоме майно, не породжує наслідків визнання за набувачем права власності на спірне майно, а положення статей 2-5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мають застосовуватися з врахуванням винятків при визнанні недійсними правочинів у судовому порядку. Як встановлено статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України. Системний аналіз приписів статті 330 та частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, то добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу спірне майно не може бути витребуване у нього. Законодавцем передбачено три підстави, які дозволяють витребування майна, та які зазначені в частині 1 статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведені висновки повністю узгоджуються з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц. У процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником (частина 2 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент продажу майна). Отже, вибуття майна з володіння власника відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство (частина 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент продажу майна»). Отже, встановлення судами недійсності правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, передбачених частиною 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент продажу майна, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури. Відповідно до статті 13 Конвенції Про захист прав і основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02)). Судом встановлено, що нерухоме майно вибуло з володіння позивача та було реалізовано на аукціоні ліквідатором в межах процедури банкрутства, рішення про порушення якої у подальшому було скасовано як безпідставне, дії ліквідатора у даному випадку не були вираженням волі власника майна, а тому, у розумінні положень статті 388 ЦК України, спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що дає підстави для витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» на користь позивача. Між позивачем та відповідачем ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного нерухомого майна. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з наведених вище правових положень, з метою захисту права власності позивача на спірне нерухоме майно, враховуючи ту обставину, що таке майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що встановлено судом, суд задовольняє позовні вимоги в частині витребування такого майна з чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача. При цьому, реалізація права на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсними правочинів, за якими майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв`язку з наявністю заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд розглядає питання про застосування строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначила представник позивача [PERSON] у письмових поясненнях щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, про незаконність рішення господарського суду про банкрутство, що свідчить про незаконність процедури банкрутства, позивач дізнався після скасування такого рішення Вищим Господарським судом України 01 серпня 2017 року, саме з цього моменту представник позивача отримав повноваження органів управління товариством та можливість звернення до суду. При тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі №907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. Одночасно, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. В силу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача, з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів, однак, суд не обмежений у захисті цивільного права за відсутності такого клопотання, що підтверджується системним аналізом ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Як встановлено судом у даному випадку, дії арбітражного керуючого, який виконував повноваження керівника ЗАТ Автобаза «Харківводбуд» до моменту ухвалення 01 серпня 2017 року Вищим Господарським судом України постанови про припинення провадження по справі про банкрутство ЗАТ Автобаза «Харківводбуд», не відповідали волі власника щодо розпорядження спірним майном, ухвала суду про призначення арбітражного керуючого розпорядником майна скасована вищезазначеною постановою Вищого Господарського суду України, а тому не створює правових наслідків. В той же час, виходячи з положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у тому числі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин, позивач не мав повноважень керівника підприємства, а тому не міг звернутись до суду з позовом про захист порушеного права внаслідок реалізації майна позивача з аукціону. За зазначених обставин, суд вважає причини пропуску позовної давності позивачем поважними, в зв`язку з чим заява представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. До суду з даним позовом позивач звернувся 19 серпня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, загальний строк якої дорівнює три роки, а тому строк позовної давності за вказаними вимогами не сплинув. Разом з тим, позовні вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер 18482312 від 30.12.2014, прийнятого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченком О.В. 30.12.2014, скасування проведеної на підставі цього рішення державної реєстрацію прав власності (номер запису 8317478 від 30.12.2014) на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності (номер запису 13071917 від 26.01.2016) на нерухоме майно, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України, що узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16. У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року №338/180/18 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387, 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у забезпеченні введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Право власника на витребування свого майна із чужого незаконного володіння не є похідним від інших вимог, воно зберігається за власником за наявності умов, викладених у статтях 387, 388 ЦК України, що й повинно бути доведено у суді (пункти 10.10.-10.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, провадження №12-158гс19). Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Отже, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявлені вимоги про витребування майна. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18). Суд також відхиляє аргументи позивача щодо відсутності договору купівлі-продажу спірного майна, який мав бути укладений між продавцем та переможцем аукціону за результатами проведення аукціону відповідно до вимог ст.ст.50, 51, 73 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час продажу майна, як підставу визнання результатів аукціону недійсними, оскільки такі доводи не підтверджені достатніми належними та допустимими доказами. В частині 3 та 4 статті 71 вищезазначеного зазначеного Закону визначено, що протягом п`яти днів з дати підписання цього протоколу замовник аукціону надсилає переможцеві торгів пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу майна разом з проектом цього договору відповідно до поданої переможцем торгів пропозиції щодо встановлення ціни цього майна. У разі придбання переможцем кількох лотів договір укладається окремо на кожний лот. Переможець торгів повинен протягом п`яти днів з дня одержання проекту договору підписати його та перерахувати кошти за придбане майно на зазначений у протоколі номер банківського рахунка. Положеннями статті 50 вищезазначеного Закону передбачено обов`язковість оформлення продажу майна на аукціоні договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Але, в матеріалах справи міститься лише протокол № 1 проведення відкритих торгів у формі аукціону, наданий до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів, постановленої за результатами розгляду клопотання позивача про витребування доказів. Будь-яких інших документів, що стали підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрацію такого права, позивачем суду не надано. Торговою біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» надано відповідь про неможливість надання до суду відповідних документів в зв`язку з тим, що біржою не проводився аукціон з продажу майна позивача. Клопотань про витребування вищезазначених доказів, у тому числі договору купівлі-продажу спірного майна, у інших осіб, зокрема державного реєстратора приватного нотаріуса, який здійснив державну реєстрацію права власності проданого за результатами аукціону майна, позивач не заявляв. Відсутність посилання на договір купівлі-продажу в свідоцтві на право власності, виданого приватним нотаріусом за результатами аукціону, не може беззаперечно свідчити про відсутність такого договору взагалі. Доводи позивача щодо рейдерського захоплення Закритого акціонерного товариства Автобаза «Харківводбуд» взагалі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та грунтуються виключно на твердженнях позивача у позовній заяві. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, судовий збір за подання вказаного позову, що містить п`ять вимог, на день подання позову (станом на 19 липня 2018 року) складав 8810 (1762Х5) гривень. Позивачем був сплачений судовий збір частково - у розмірі 5286 гривень. Також позивачем був сплачений судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом, у розмірі 352,40 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (в частині вимог про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна та свідоцтва про право власності, витребування майна із чужого незаконного володіння), а також враховуючи сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 5638,40 гривень, з відповідачів ТОВ «РЕНТЕКС ПЛЮС» та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2819,20 гривень. З позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову в частині вимог про скасування двох рішень про державну реєстрацію права власності, в задоволенні яких відмовлено, у розмірі 3524 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial