Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18 березня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду було задоволено його позовні вимоги, а саме: визнано незаконними дії Куп`янського об`єднаного УПФУ Харківської області щодо відмови у врахуванні трудового стажу під час призначення йому пенсії за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року; зобов`язано Куп`янське об`єднане УПФУ Харківської області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії із врахуванням трудового стажу за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, починаючи з дати призначення пенсії 15 листопада 2018 року. Рішення набрало законної сили 25 квітня 2019 року, але в повному обсязі до теперішнього часу не виконано. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.11.2019 року було відмовлено у задоволенні його позову до Головного управління Державного Казначейства України в Харківській області, 3-я особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. 25.03.2020 року постановою Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанову Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року скасовано, а рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року залишено в силі з урахуванням мотивів та висновків, викладених у цій постанові. Також в цій постанові стверджується, що «Зазначене не перешкоджає [PERSON] звернутися до суду на загальних підставах до належного відповідача.» Позивач звертає увагу суду на те, що факт завдання моральної шкоди внаслідок противоправних дій з боку Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України треба визначати з моменту призначення пенсії за віком [PERSON] (15.11.2018р.) , а не з дня набрання судовим рішенням законної сили (25.04.2019р.), так як в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року зобов`язано здійснити перерахунок пенсії з дати призначення пенсії, а саме з 15.11.2018р., тобто завдання моральної шкоди почалося з моменту призначення пенсії і продовжується надалі, та буде продовжуватися до тих пір поки це рішення не буде виконане в повному обсязі. [PERSON] зазначає, що ігнорується факт, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року до теперішнього часу не виконано в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору в сумі 768.40 грн на його користь з Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду не стягнуто. Не враховано, що на протязі тривалого часу судових проваджень (з 15.11.2018р. до теперішнього часу) пенсія за віком для позивача є єдиним доходом, а отримання ним пенсії у значно зменшеному розміру призвело до переживань, що відобразилось на його здоров`ї. Кожне судове засідання для [PERSON] є також психотравмуючим фактором виразу душевного болю та втрати спокою, але на це не звертається ніякої уваги. Факт відмови [PERSON] у наданні статусу «Ветерана праці» є також приниженням честі та гідності фізичної особи. Враховуючи рівень заробітних плат державних службовців у 2019 році, позивач вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 608100,00 грн (2027,00 грн/міс. х 12 міс. х 25 років = 608100,00 грн, де 2027,00 грн/міс - прожитковий мінімум, який враховується при нарахуванні мінімальної пенсії з 01.01.2020р., 12 міс. - кількість календарних місяців у році, 25років - мінімальний страховий стаж для призначення пенсії за віком у 2018 році) для пенсіонера - «Ветерана труда» є справедливим і адекватним дійсним стражданням, виразу душевного болю, приниженні честі та гідності чоловіка праці і повністю відповідають вимогам розумності та соціальної справедливості. Таким чином, на думку позивача, є всі підстави для задоволення позовної вимоги в повному обсязі, тому необхідно стягнути на його користь з ГУ ПФУ України у Харківській області моральну шкоду в розмірі 608100,00 грн. внаслідок противоправних дій Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду у Харківській області, під час призначення йому пенсії за віком, а саме безпідставна, відмова у врахуванні до страхового стажу періодів з 26.06.1987 по 30.11.1998 та з 12.04.2018 по 31.10.2018 (майже 12 років), а також, не виконання Головним Управлінням ПФУ у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року в повному обсязі. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічною позовною заявою немає. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 09.06.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче засідання. 11.09.2020 ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області було закрито підготовче судове засідання, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ГУ ПФУ - Шапка С.П., у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі із врахуванням доводів викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначив, що позивач вже звертався в 2019 році з аналогічними позовними вимогами про стягнення моральної шкоди в розмірі 1200000 грн. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року у справі № 628/2318/19 у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року у справі № 628/2318/19 скасовано та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено частково. Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі №628/2318/19 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року скасовано, рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року залишено в силі з урахуванням мотивів та висновків, викладених у цій постанові. Тобто, Верховний Суд, розглянувши справу [PERSON] про стягнення моральної шкоди, дійшов висновку, що Куп`янський міськрайонний суд правильно відмовив у задоволенні позову [PERSON] . Також набрало законної сили Рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року у справі №628/2318/19, яким у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, 3-я особа : Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про стягнення моральної та матеріальної шкоди було відмовлено. Позивач знову звернувся до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, але вже в розмірі 608100 грн., та навів надуманий та необґрунтований розрахунок зазначеної суми. У відзиві також зазначено, що позивачу відповідач здійснив перерахунок пенсії, після отримання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року по справі № 520/122/19, яке набрало законної сили. Позивач в позові посилається на переживання, що відобразилися на його здоров`ї, але не надає ніяких доказів погіршення здоров`я, не надає доказів причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Позивач посилається на те, що пенсія за віком для нього є єдиним доходом, що не відповідає дійсності. Позивач зареєстрований в ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа-підприємець з 03.03.2003 року по теперішній час та отримує дохід від підприємницької діяльності. Зазначений факт підтверджує довідка Салтівської об`єднаної ОДПІ та витяг з ЄДРЮОФОП від 01.07.2020 року. Позивач звернувся з вимогою про стягнення моральної шкоди, але вже в розмірі 608100 грн., та навів надуманий та необґрунтований розрахунок зазначеної суми. Тому, відповідач просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити повністю. Представник третьої особи ГУ ДКУ - Саповського Б.Л. у судовому засіданні також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, також просив суд врахувати пояснення раніше направлені представником ГУ ДКУ до суду. В письмових поясненнях Головне управління Державного Казначейства України в Харківській області зазначило, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/122/19 були відновлені порушені права позивача. Відповідно до п.2 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» орган Казначейства не є органом примусового стягнення і не може здійснювати стягнення коштів з рахунків боржника, що відкриті у банках, а не у Казначействі. Тоді як Боржником є Куп`янське об`єднане УПФУ Харківської області (Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області), яке не обслуговується в органах Казначейства. Відповідно до частини 1 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу/ відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (КГІКВ 3504040) здійснюється Казначейством у порядку черговості надходження виконавчих документів. На час надходження 09.09.2019 від позивача до Головного управління виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі №520/122/19 (про стягнення судового збору) у черзі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» перебувало понад 86 тис. судових рішень на загальну суму понад 4,1 млрд. грн. Оскільки, боржник, вказаний у виконавчих листі Куп`янське об`єднане УПФУ в Харківській області - не обслуговується в органах Казначейства і пред`явлені до виконання виконавчі листи неможливо виконати шляхом списання коштів з рахунків боржника, Головне управління в установленому Порядку передало відомості до Казначейства про виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду про стягнення 768,40 грн. (судового збору) шляхом внесення відомостей до Реєстру судових рішень АС «Є-Казна». На теперішній час зазначений виконавчий листи знаходиться у черзі виконання рішень суду. Виконання рішення поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень працівників Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, виконавчі листи яких надійшли до Казначейства раніше рішення Позивача. Також, законодавством України не передбачено будь-яких виключень, які можуть вплинути на зміну черговості при виконанні виконавчих документів у таких категоріях справ. Разом з цим, позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України) та є надмірним відшкодуванням. Тоді як, відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинно приводити до її збагачення. Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, так як шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Проте, позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди, а також не надано доказів, які б свідчили про глибину їх фізичних і духовних страждань. Тому представник третьої особи просить суд прийняти пояснення та врахувати їх при розгляді справи, а також відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. З`ясувавши позиції учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року у справі № 628/2318/19 у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року у справі № 628/2318/19 скасовано та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено частково. Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 628/2318/19 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року скасовано, рішення Куп`янського міськрайонного суду від 18.11.2019 року залишено в силі з урахуванням мотивів та висновків, викладених у цій постанові, що підтверджується копією постанови ВСУ від 25.03.2020 (а.с. 3-9). Виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі №520/122/19 про стягнення судового збору з ПФУ Харківської області на користь [PERSON] , перебуває у черзі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» та знаходиться за черговістю надходження на 61279 місці, що підтверджується витягом з АБС "БАРС" Головного управління ДКСУ у Харківській області (а.с. 22). Представниками Головного управління Державного Казначейства України в Харківській області неодноразово направлялися листи до Міністерства фінансів України з проханням збільшити бюджетні призначення за КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», однак до даного часу бюджет не збільшено, тому всі рішення виконуються в порядку черговості та в межах бюджетних асигнувань. Станом на 14.01.2020 не вистачає для виконання судових рішень 4107 мільйонів гривень. На виконанні знаходиться 90053 судових рішень, що підтверджується копією листів до Міністерства фінансів України (а.с. 23-25). Частиною 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в передбачений законом спосіб. Такими способами згідно із ч.2 цієї норми, зокрема, є: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. (ст. 22 ЦК України). Згідно вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Згідно до п.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.1 статті 81 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому, суд бере до уваги обставини встановлені рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.11.2019 року у справі №628/2318/19, яке набрало законної сили. Рішенням суду було встановлено та підтверджено, що [PERSON] звертався до сімейного лікаря зі скаргами на поганий сон, тривожно-невротичний стан. Діагноз: Невроз. Рекомендована консультація психотеравпета. 11.02.2019 р. був оглянутий психотерапевтом ВП «КЦМЛ» КНП «Куп`янське ТМО». Діагноз: Астено-депресивний синдром, тривожно-фобійний синдром, диссаничні розлади. Було призначене лікування. 29.03.2019 р. був оглянутий психотерапевтом повторно та продовжено лікування. Проте, з даної довідки неможливо встановити на підставі чого та в який час виникли встановлені діагнози, що не дозволяє однозначно дійти висновку на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Також, вищевказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] не довів те, що йому завдано саме моральної шкоди, а порушені права позивача відновлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року, яке набрало законної сили та виконано в повному обсязі (а.с. 42-47). Правовими підставами цього позову позивач зазначив статті 23, 1167 ЦК України. Згідно статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що позивач вдруге звернувся до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, але вже в меншому розмірі 608100,00 грн та до іншого відповідача, і надав розрахунок зазначеної суми, виходячи з прожиткового мінімуму, який враховується при нарахуванні мінімальної пенсії з 01.01.2020 року та помножив цей прожитковий мінімум на 12 місяців та 25 років. З позову вбачається, що [PERSON] отримав моральну шкоду у зв`язку з протиправними діями відповідача, яка виразилася в погіршенні стану здоров`я, що змусило його нести додаткові витрати, пов`язані з розглядом справ у суді. Зазначає, що пенсія за віком для нього є єдиним доходом, а отримана значно менша пенсія призвела до переживань, що відобразилися на його здоров`ї, яке погіршувалося увесь час, коли йому не нараховувалася пенсія відповідно до законодавства. Також позивач зазначив, що його права й досі порушуються, і ігноруються з боку відповідача по справі. Натомість, судом встановлено, що на даний час рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року набрало законної сили та виконано в повному обсязі, окрім стягнення судових витрат у розмірі 768,40 грн. Нестягнута сума у розмірі 768,40 грн не співмірна з сумою, яку вимагає позивач стягнути з відповідача у рахунок завданої моральної шкоди. На думку суду, судові витрати позивача, пов`язані з іншою справою, витрати на придбання ліків та розмір заробітної плати державних службовців не можуть бути складовими, закладеними у розрахунок моральної шкоди, який зробив позивач. Крім того, позивачем не було надано до суду жодного доказу, який міг би підтвердити заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань у вказаним ним період часу або втрат немайнового характеру, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Також позивач посилається на те, що пенсія за віком для нього є єдиним доходом, що не відповідає дійсності, адже як встановлено судом, позивач зареєстрований в ГУ ДПС у Харківській області, як фізична особа-підприємець з 03.03.2003 року по теперішній час та займається підприємницькою діяльністю. Зазначений факт підтверджує довідка Салтівської об`єднаної ОДПІ та витяг з ЄДРЮОФОП від 01.07.2020 року, де вбачаються зареєстровані види діяльності позивача: 1) надання інших індивідуальних послуг; 2) роздрібна торгівля уживаними товарами у магазинах; 3) діяльність інформаційних агентств; 4) надання інших інформаційних послуг; 5) надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 6) діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; 7) діяльність у сфері зв`язків із громадськістю; 8) консультування з питань комерційної діяльності й керування; (а.с. 38-41). Відповідно до ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої статті 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.07.2018 року по справі № 281/46/16-ц. Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень за (КПКВ 3504040) та наданих бюджетних асигнувань. Бюджетне призначення - це повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункт 8 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України). Частиною 2 статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Кабінет Міністрів України, який є вищим органом виконавчої влади та, зокрема, розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (п. 6 ст. 116 Конституції України, ч. 1 ст. 32 Бюджетного кодексу України), а Міністерство фінансів України є головним розпорядником коштів за КВК 350. Тому, Казначейство здійснює виконання рішень у Порядку та у черговості надходження таких документів у межах суми, передбаченої Законом України "Про державний бюджет". Відповідно до частини 2 статті 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Отже, перебування виконавчого документа позивача в органах Казначейства з 09.09.2019 у третій черзі виконання рішень суду за бюджетною програмою (КПКВ 3504040) пов`язано з наявністю сформованої черги, в якій перебувало на виконанні більше 78 тис. виконавчих документів на суму більше 4,1 мільярда гривень. Тому, факт несплати коштів у розмірі 768,40 грн не можна вважати неправомірними діями відповідача або третьої особи, адже вони діють в межах законів України та делегованих їм повноважень. Відсутні будь-які докази в підтвердження того, що відповідач вчинив дії неправомірного характеру, які призвели до душевних страждань позивача та отримання ним моральної шкоди. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням емоційного стану та стану здоров`я позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 608100,00 грн. Також, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині долучення до матеріалів даної справи, матеріалів цивільної справи №628/2318/19, яка була надіслана до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Верховним Судом за вих. №18311/0/222-20 від 09.04.2020, так як процедура долучення до справи матеріалів іншої справи не передбачена цивільним процесуальним кодексом України.

Outcome: dismissed