Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва), Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (далі КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"), просить змінити дату звільнення з КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва з урахуванням процедури звільнення шляхом скорочення; стягнути з КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва моральну шкоду в розмірі 97000,00 грн.; поновити позивачку на роботі на посаді провідного інженера відділу кадрів КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва»; стягнути з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день подачі позову до суду становить 3609,29 грн.; стягнути з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» моральну шкоду в розмірі 118 000,00 грн. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що 17.06.2013 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було винесено Розпорядження № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації». На виконання Розпорядження №335 від 17 червня 2013 року КП по УЖГ Дніпровського району з вересня 2013 року було розпочато реорганізацію підприємства. Всі структурні підрозділи, які були в КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва станом на 01.01.2014 року перейшли під керування КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України та п.п. 4, 5 Розпорядження № 335 від 17.06.2013 року Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. 16.10.2013 року адміністрацією КП по УЖГ Дніпровського району було видано наказ «Про реорганізацію структури Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та можливе скорочення штату», з яким вона була ознайомлена. 30.10.2013 року адміністрацією КП по УЖГ було видано наказ № 635 «Про внесення змін до штатного розпису працівників адмінуправлінського персоналу КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва», а саме: вивести посаду інженера II категорії з підготовки кадрів з відділу кадрів в кількості однієї одиниці з штатного розпису та у зв'язку з виробничою необхідністю ввести посаду провідного інженера відділу кадрів. З 01.11.2013 року у відповідності до наказу № 486-к від 31.10.2013 року вона була переведена з посади інженера II категорії з підготовки кадрів на посаду провідного інженера з підготовки кадрів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва. В листопаді 2013 року адміністрація КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» направила до КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва лист №103/46-933 від 20.11.2013 року з проханням звільнити за переведенням працівників КП по УЖГ Дніпровського району з 01.01.2014 року. 17.12.2013 року вона дізналася що адміністрацією Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» було направлено до КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва листа про звільнення працівників за переведенням з 01.012014 року, в якому було відсутнє її прізвище. 31.12.2013 року наказом № 566-к від 30.12.2013 р. вона була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення було незаконним та проведено з порушенням встановленого порядку, оскільки з наказом про скорочення із займаної посади адміністрація КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва персонально її не попереджали, іншу роботу на підприємстві не пропонували. Оскільки Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація провела реорганізацію підприємства шляхом поділу, злиття і перетворення деяких структурних підрозділів та з 01.01.2014 передала ці структурні підрозділи під керівництво КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», вважає, що дія її трудового договору має продовжуватися, а зважаючи на те, що з 01.01.2014 року вона не працює, то середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 3609,29 грн. Також позивачем зазначено, що у зв'язку з незаконними діями відповідачів її було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер її прав та глибину душевних страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідачів моральну шкоду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва Турченко Д.Л., Острова В.В. в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях на позов та письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. (а.с. 25-26, 81-83) Представник відповідача Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" Мацієвська О.П. в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити в повному обсязі, з підстав його необґрунтованості. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], представників відповідача Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва Турченка Д.Л. та Острової В.В., представника відповідача Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" Мацієвської О.П., показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Як роз'яснено у п.1 та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується; при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення. Як убачається з матеріалів справи, Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 335 від 17.06.2013р., закріплено з 02.09.2013 року на праві господарського віддання за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровського районного в місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою. (а.с. 8-9) На виконання п. 5 вказаного Розпорядження Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва видано наказ № 623 від 16.10.2013р., відповідно до п.2.2. якого, наказано заступнику директора з економічних питань до 30.10.2013 року попередити усіх працівників Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району про зміну структури, зміну істотних умов праці та скорочення. (а.с. 10) Судом встановлено, що позивачку [PERSON] було ознайомлено із наказом № 623 від 16.10.2013р. про реорганізацію структури КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва та можливе скорочення штату - 17.10.2013 року, про що свідчить її особистий підпис в додатку № 1 до наказу № 623 від 16.10.2013 року. (а.с. 27-28) Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у частині третій статті 64 Господарського кодексу України. Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (ст. 36 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 30.10.2013 року наказом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва № 635 за виробничою необхідністю виведено посаду інженера ІІ ктг. з підготовки кадрів з відділу кадрів в кількості 1 одиниці з штатного розпису та введено посаду провідного інженера з підготовки кадрів в кількості 1 одиниці до штатного розпису. (а.с. 11) А отже як встановлено судом, [PERSON] була переведена з 01.11.2013 року на посаду провідного інженера з підготовки кадрів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи. 17.12.2013 року [PERSON] у зв'язку з реорганізацією структури КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва та скорочення штату працівників запропоновано вакантну посаду в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» секретаря-друкарки ЖРЕО-418 з окладом 3398,00 грн. та майстра з ремонту ЖРЕО-18 з окладом 3946,00 грн., однак [PERSON] не погодилася з запропонованими посадами, про що свідчить акт від 17.12.2013 року складений в.о. начальника відділу кадрів [PERSON], начальником відділу експлуатації та обліку житлового фонду Цвік А.І. та начальником відділу ремонтів Бібік Л.П. (а.с. 77, 78) Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При цьому, стороною відповідача КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва вказувалося про те, що з зв'язку з значним скороченням штату на підприємстві були відсутні інші вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачці, а тому на підставі того, що позивачка відмовилася надавати згоду на переведення до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та відмовилася від запропонованих її посад, вона була включена до подання на отримання згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 1 ст. 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно даних протоколу № 41 засідання членів профспілкового комітету КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва від 30.12.2013 року, вирішено питання щодо звільнення провідного інженера з підготовки кадрів [PERSON] із займаної посади та надано згоду на розірвання трудового договору по п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату. (а.с. 30-31) Наказом № 566к від 30.12.2013 року [PERSON], провідного інженера відділу кадрів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва звільнено 31.12.2013 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та наказано виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку за період з 11.10.2013 р. по 31.12.2013 р. (а.с.14) Підставою для звільнення [PERSON] в наказі значиться: наказ від 16.10.2013 року № 623, повідомлення про майбутнє звільнення з займаної посади, згода профкому/протокол №41 від 30.12.2013 року. Позивачка вважає, що відповідач Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства незаконно звільнив її із займаної посади провідного інженера відділу кадрів, оскільки персонально не попередив за два місяці про її звільнення. Відповідно до роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Проаналізувавши викладене, судом встановлено, що позивачка була ознайомлена 17.10.2013 року з наказом № 623 від 16.10.2013р. про реорганізацію структури КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва та скорочення штату, про що свідчить її особистий підпис в додатку № 1 до наказу № 623 від 16.10.2013 року, а 17.12.2013 року КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва вручено позивачці повідомлення про скорочення посади яку займає [PERSON], на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та запропоновано їй вакантні посади, які, як встановлено судом, позивачка відмовилася займати, при цьому [PERSON] відмовилася підписувати вказане повідомлення, про що був складений відповідний акт, та цього ж дня 17.12.2013 року згідно даних листа № 47-613 від 20.02.2014 року КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва знаходилася на лікарняному, та після виходу на роботу, 31.12.2013 року її було звільнено із займаної посади інженера з підготовки кадрів Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. (а.с. 27-28, 35, 77, 78) Разом з тим, згідно довідки № 312 від 12.03.2014 року наданої Державним центром зайнятості Дніпровського РЦЗ в місті Києві встановлено, що [PERSON] з 08.01.2014 року перебуває на обліку центра зайнятості, як безробітна. (а.с. 66) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка на день звільнення позивачки із займаної посади, займала посаду в.о. начальника відділу кадрів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, показала, що всі працівники підприємства були попереджені про реорганізацію та скорочення штату працівників, в той час позивачка не зверталась до комунального підприємства із заявою про переведення її до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", від запропонованої посади секретаря-друкарки та майстра з ремонту, позивака відмовилася, та взагалі пішла на лікарняний, після виходу з якого, з позивачкою проведено остаточний розрахунок та з правових підстав звільнено із займаної посади на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України. А тому, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що [PERSON] було повідомлено про можливе скорочення штату згідно вимог трудового законодавства, після чого позивачка почала перебувати на лікарняному та вже після виходу на роботу була звільнена із займаної посади. Суд при цьому, враховує ту обставину, що позивачка не звертається до суду з вимогами про незаконне її звільнення, а лише просила поновити її на роботі та змінити дату звільнення. Частиною 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» установлено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Звертаючись з позовом до суду, серед іншого, позивачка просить поновити її на посаді провідного інженера відділу кадрів КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», проте, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки як встановлено судом, процедура звільнення позивачка була проведена згідно вимог трудового законодавства, а саме у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, разом з тим, займаною останньою посадою позивачки була - провідний інженер з підготовки кадрів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, а не провідний інженер відділу кадрів КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та згідно штатного розпису та довідки відділу кадрів КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» вакантна посада у відділі з питань кадрової роботи підприємства з 01.01.2014 року відсутня, а штатним розписом КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва така посада не передбачена. Разом з тим, виходячи з предмету спору, позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту її звільнення і до поновлення її на роботі, однак оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому в розрізі даного спору, немає підстав для задоволення вказаної вимоги. Крім того, суд визнає необґрунтованими вимоги позивача щодо зміни дати звільнення з КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва з урахуванням процедури звільнення шляхом скорочення, оскільки позивачкою необґрунтовані підстави для задоволення даної вимоги та не конкретизовано на яку дату позивачка хоче змінити дату звільнення та чим це передбачено. В частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою. Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Це правило кореспондується зі змістом ст. 2371 КЗпП України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, в ході розгляду судової справи, позивачкою не доведено факт наявності вини відповідачів КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва, КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" що могло призвести до фізичних та душевних страждань позивачки, або позбавлення можливості у їх реалізації, настання негативних явищ та існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та шкодою, також позивачка не надала жодного доказу на користь підтвердження душевного дискомфорту та не змогла обґрунтувати принцип визначення грошового еквіваленту моральних страждань, тому вимоги позивачки про відшкодування за рахунок КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва моральної шкоди в розмірі 97000,00 грн. та КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" в розмірі 118000,00 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення позивача, заперечення сторони відповідачів, надавши оцінку показам свідка,

Outcome: dismissed