Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Державне територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", звернулася з позовом до відповідачів про визнання незаконним рішення Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 року, та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі оскаржуваного рішення, посилаючись на те, в ході здійснення інвентаризації земель, залізниці стало відомо, що рішенням Ропчанської сільської ради, Чернівецької області від 25.01.2006 року, відповідачу [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,60 га, яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,0012 га. Зазначаючи про те, що залізниця як суміжний землекористувач, проект відведення земельної ділянки, акт встановлення і узгодження меж землекористування [PERSON] не погоджувала і згоди на вилучення земельної ділянки не надавала, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 року. При цьому позивач зазначає, що право користування залізницею вказаною землею підтверджується "Планом границ полоси отвода", який було розроблено у 1959 році, Будівельними нормами і правилами в т.ч. СНіП 11-39-76 і СН 468-74. Крім цього, посилаючись на зазначені обставини і норми діючого законодавства, позивач просив також, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,35 га, який виданий [PERSON] 16.11.2006 року. Представник позивача, в суді підтримав свої позовні вимоги, не заперечив щодо розгляду справи без участі відповідача [PERSON] та представника третьої особи. Представник відповідача Ропчанської сільської ради Олар І.Г. в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що позивачем не доведено своє право власності чи користування землею. Вказав, що рішення сесії є законним та таким що не підлягає скасуванню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Третя особа - відділ Держземагенства, в судове засідання свого представника не направила, направивши на адресу суду письмове клопотання, згідно якого рішення просила прийняти на розсуд суду. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в межах села Ропча Сторожинецького району Чернівецької області під об'єктами залізничного транспорту знаходиться земельна ділянка загальною площею 19,7 га. Вказана обставина не заперечувалась сторонами і підтверджується довідкою позивача від 13.11.2014 року (а.с.21), а тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також встановлено і сторонами також не заперечувалося, що на підставі рішення, Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 року (а.с.14) [PERSON] було виділено 0,60 га землі, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та 16.11.2006 року, видано Державний акт серії ЯГ № 437555 на право власності на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства. Із плану меж смуги відводу лінії "Адинката-Берегомет" Львівської з.д. в адмінмежах Сторожинецького району, Чернівецької області, вбачається, що позивач, земельною ділянкою під об'єктами залізничного транспорту на території села Ропча, в тому числі, спірною земельною ділянкою, користується з 1959 року. Згідно зі ст.68 ЗК України, до складу земель залізничного транспорту входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Статтею 11 Закону України "Про транспорт" передбачено, що до земель транспорту належать землі, надані згідно із Земельним Кодексом, підприємствам і організаціям транспорту (залізничного, водного (морського, річкового), автомобільного, авіаційного, міського електротранспорту, а також трубопровідного), для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів. Землями залізничного транспорту є землі, надані його підприємствам і організаціям. До їх складу входять землі, що є смугою відведення залізниць; під залізничним полотном та його облаштуванням; залізничні станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарств, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, землі під захисні та укріплювальні насадження, службові, культурно-побутові будівлі та інших споруд, які створюються для обслуговування роботи залізничного транспорту. Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Таким чином, право постійного користування залізницею, частиною спірної земельної ділянки підтверджується Постановами Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України" та "Про земельну реформу" із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційними пункти 6 вказаних постанов Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, внаслідок чого виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у користуванні залізниць, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. 54 та п. 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року та згідно Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р. і Норм відведення земель для залізниці 468 -74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247, № 247, які були чинними на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Спірна земельна ділянка згідно Плану меж смуги відводу лінії "Адинката-Берегомет" Львівської залізниці, в адмінмежах Сторожинецького району, Чернівецької області (а.с.24-25), Акту обстеження земельної ділянки від 18.02.2015 року і Плану земельних ділянок, згідно робочих інвентаризаційних планів складає 0,0012 га. Ширина смуги відведення залізниці складає 15 м., а фактична відстань від осі колії до межі земельної ділянки складає 15 м. Відсутність розбіжностей між шириною смуги відведення залізниці (15 м.) та фактичною відстанню від осі колії до межі земельної ділянки (15 м.) свідчить про правомірність рішення Ропчанської сільської ради, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім цього позивач просив визнати недійсним і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 437555 від 16.11.2006 року, виданий [PERSON] на підставі рішення Ропчанської сільської ради від 25.01.2006 року, кадастровий номер №7324588000:02:002:0080. Судом вже встановлено, що право позивача на земельну ділянку було порушене так як площа перекриття його земельної ділянки, ділянкою відповідача [PERSON] складає 0,0012 га. Зважаючи на це, державний акт щодо спірної земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, але тільки в частині земельної ділянки, яка входить в склад земель смуги відведення державної залізниці, площею 0,0012 га. Позицію позивача щодо визнання недійсним державного акту в цілому, суд вважає неприйнятною, а вимоги в цій частині безпідставними. Вирішуючи питання, щодо відшкодування судових витрат, які понесені позивачем при подачі позову до суду, суд виходить з пропорційності задоволення позовних вимог, тобто в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок. На підставі ст. ст. 67, 68, 80, 83, 84, 116, 126, 155, 158 ЗК України, ст.11 Закону України "Про транспорт" ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт" ст.19 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 260, 267, 268 ЦК України та

Outcome: partial