Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В грудні 2016 року позивач звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та визнання припиненим договору поруки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 січня 2014 року між [PERSON] (надалі - Позивач), Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» (надалі - Банк та/або Відповідач 1) та [PERSON] був укладений Договір Поруки №77-П-ДІУ/14, а також між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Колісник Д.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №121.Вищевказані Договір Поруки №77-П-ДІУ/14 та Іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14 укладеним між Банком та [PERSON] 29 січня 2014 року, про надання кредиту у розмірі 450000,00 грн. зі сплатою 17,9% річних, з остаточними повернення Кредиту не пізніше 29 січня 2020 року. Позивач зазначила, що Повідомленням Державної іпотечної установи до [PERSON] від 06.08.2014 року та Письмовою вимогою ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» до [PERSON] від 06.08.2014 року було повідомлено про зворотне відступлення прав вимоги ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та встановлення (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитними коштами в розмірі 27,9 %.Позивач не надавав своєї письмової згоди на укладання додаткової угоди, не проставляв свій підпис в Додатковій угоді до Основного договору, укладеної між Відповідачем 1 та [PERSON] та не укладав з Відповідачем - 1 додаткової угоди до Договору поруки та Іпотечного договору.Відповідно до вище зазначеного вбачається, що між Відповідачем 1 та Відповідачем 2в порушення умов чинного законодавства України, була здійснена зміна умов Основної договору, шляхом укладання Додаткової угоди до Основного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя, без його згоди. А тому позивач вважає, що порушені йог права з боку відповідача та просить позов задовольнити. Ухвалою від 30 січня 2017 року відкрито провадження за вказаним позовом. Ухвалою суду від 29 серпня 2017 року у якості співвідповідача залучено ТзОВ «Фінансова компанія Інвест -Кредо». Ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою від 21 грудня 2017 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 18 січня 2018 року продовжено розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач-1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник Відповідача-3 в судове засідання з'явився, надав до суду відзив на позов, в якому посилається на те, що Договір про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14, Договір поруки №77-П-ДІУ/14 та Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14 укладені в один день - 29 січня 2014 року, тобто вони укладались одночасно і Позивачка не могла не знати про укладення Додаткової угоди. Зазначив, що 29 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14.За своєчасне виконання Позичальником усіх зобов'язань за Договором про іпотечний кредит, як поручитель, зобов'язалась відповідати - [PERSON], про що було укладено Договір поруки №77-П-ДІУ/14 від 29.01.2014 року.В забезпечення належного виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит між ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та [PERSON] (далі також Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір від 29 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 121 (далі - Іпотечний договір) відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартира [ADDRESS]. Представник Відповідача-3 зазначив, щодо твердження Позивача про те, що на майнового поручителя розповсюджуються правила, якими регулюються відносини поруки, а саме - ст.ст. 553-559 ЦК України. Така думка Позивача є помилковою, адже суперечить суті майнової поруки за якою (як, до речі зазначає і сам Позивач) майновий поручитель відповідає за зобов'язаннями лише у межах вартості предмета іпотеки, у той час, як відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Більш того, у відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.Тобто, солідарна відповідальність іпотекодержателя як майнового поручителя не передбачена, а отже, норми що регулюють поруку на майнового поручителя не розповсюджуються. Такої ж позиції дотримується і ВССУ, так відповідно до п. 23 роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених Постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 «При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1,11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки». В судовому засіданні представник відповідача-3 позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14.За своєчасне виконання Позичальником усіх зобов'язань за Договором про іпотечний кредит, як поручитель, зобов'язалась відповідати - [PERSON], про що було укладено Договір поруки №77-П-ДІУ/14 від 29.01.2014 року.В забезпечення належного виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит між ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 29 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 121 відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартира [ADDRESS]. Суд не погоджується із твердженнями позивача у справі, що у разі відступлення прав вимоги ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та встановлення (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитними коштами в розмірі 27,9 %.та не наданя позивачем письмової згоди на укладання додаткової угоди, не проставлення свій підпису в Додатковій угоді до Основного договору, укладеної між Відповідачем 1 та [PERSON] та не укладенням з Відповідачем - 1 додаткової угоди до Договору поруки та Іпотечного договору, між Відповідачем 1 та Відповідачем 2в порушення умов чинного законодавства України, була здійснена зміна умов Основної договору, шляхом укладання Додаткової угоди до Основного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя, без його згоди, внаслідок чого позивач вважає, що порушені її права з боку відповідача. Згідно зі 509 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. Проте, позивач не підтвердила належними доказами виконання зобов'язань за кредитним договором належним чином, а тому підстави для застосування статті 599 ЦК України відсутні. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов"язує припиненя договору поруки із зміною основного зобов"язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов"язання забезпеченого порукою. В цьому випадку можливість збільшення відповідальноств залежить від викоання чи не виконання певних умов договору, тобто, така можливість збільшення відповідальності не призвела до фактичного її збільшення на момент укладання Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №77-Ф-К-ДІУ/14 від 29.01.2014 року, а лише до можливості у майбутньому. Згідно ч.5 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов"язання і є дійсною до припинення основного зобов"язання або до закінчення строку дфї іпотечного договору.Таким чином іпотечний договір є самостійним та окремим видом договру і ніяким чином не пов"язаним з догоом поруки. Суд не поголджується із твердженням позивача, що на майнового поручителя розповсюджуються правила якими регулюються відносини поруки, а саме ст.ст.553-559ЦК України,оскільки суперечить суті майнової поруки за якою майновий поручитель відповідає за зобов"язаннями лише у межах вартості предмета іпотеки, у той час, як відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. У відповідності до ч.1 ст.543ЦК України у разі солідарного обов"язку боржників ,кредиор має право вимагати викоання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. ТОбто солідарна відповідальність іпотекодержателя як майнового поручителя не передбачена, а отже норми, щорегулюють поруку на майнового поручителя не розповсюджуються. Відповідно до п.23 роз"яснень Пленуму ВССУ,викладених в Постанові "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин "від 30.12.2012 року №5 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст.11 Закону України "Про заставу", ст.ст.1,11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, а тому норми, що регулюють поруку (с.ст. 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він володіє перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов"язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. А тому суд дійщов висновку, що відсутні правові підстави для їх задоволення та в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed