Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29.11.2013 р. 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та cкорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - ПАТ КБ "Приватбанк") на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - АТ КБ "Приватбанк"). Відповідно до положень Умов і Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а тепер на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг». Вказаний договір, в силу вимог ст. 634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується факт, що вона був повністю проінформована про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 61500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі та надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, чим порушує умови договору та законні права АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 55559,74 грн., з яких: 55179,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 379,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 28.12.2020 р. у даній справі відкрито провадження. 15.02.2021 відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що анкета-заява не містить прохання видати кредитну картку чи встановити на ній кредитний ліміт, а містить лише анкетні дані відповідача, довідка про наявність кредитних карток стверджує про наявність 2 кредитних карток у відповідача, проте відсутні докази про наявність прохання відповідача видати ці картки. Матеріали справи не містять доказів встановлення кредитного ліміту на іншій карті. Відповідач вказує на неправомірність односторонньої зміни кредитного ліміту та взагалі, що факт зміни такого ліміту, не може підтверджувати надання кредитних коштів. Розрахунок заборгованості не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не є первиннм обліковим бухгалтерським документом та не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а документ, в якому зафіксовані грошові операції, ніким не підписаний. Витяг з правил надання банківських послуг не підписаний відповідачем, а тому їх дія не розповсюджується на нього. 12.03.2021 позивачем надано відповідь на відзив, у якій він заперечував проти тверджень, наведених у відзиві, та просив задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Підписуючи анкету-заяву від 29.11.2013, відповідач висловив згоду на укладення договору про надання банківських послуг та висловив бажання отримати та оформити на своє ім`я картку «Універсальна», при цьому своїм підписом засвідчив, що він згоден з тим, що дана заява, разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому було надано у письмовому вигляді, та зобов`язався їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідач користувався вказаною карткою «Універсальна», про що свідчить виписка з карткового рахунку, що свідчить про отримання даної картки. Виписка по картковому рахунку є належним та допустимим доказом, оскільки є первинним документом відповідно до наказу Мінюсту від 12.04.2012 №578/5. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано, не надано контррозрахунок, не просив призначати судово-економічну експертизу. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості по данному кредитному договору. 25.12.2015 відповідач звернувся до Банку з заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості з кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Відповідач знав про свій обов`язок за кредитним договором, оскільки до певного періоду часу належним чином виконував своє зобов`язання. 05.05.2021 відповідачем було надано заперечення на відповідь на відзив, де він заперечував необхідність сплачувати відсотки, та навів розрахунки в яких зазначив, що переплатив банку грошові кошти на суму 180453,15 грн., а тому позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості не підлягають виконанню. 17.05.2021 позивачем було надано пояснення, де він заперечував відносно зробленого відповідачем розрахунку, оскільки той не має спеціальних знань щодо його складання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 29.11.2013 [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 18). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] видано кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2018 року, № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2019 року (а.с. 17) Отримання відповідачем [PERSON] , відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 04.12.2015 по 02.09.2020 (а.с. 63-98) Станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 55559,74 грн., з яких: 55179,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 379,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 6-15). Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст.ст. 626, 628 ЦК України) Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Публічний договір - це договір в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (ч. 1 ст. 633 ЦК України ) Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведеного вище випливає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як убачається із анкети-заяви позичальника від 29.11.2013 в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які, як вказує позивач, встановлені за домовленістю сторін у процентах 84,0% та 86,4 % від простроченої суми заборгованості. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.11.2013 посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 379, 75 грн задоволенню не підлягають. Щодо заборгованості по простроченому тілу кредиту, то як вбачається з розрахунку заборгованності, прострочене тіло кредиту становить 55179,99 грн. Проте, з розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку заборгованності за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 24708,27 грн (четверта колонка розрахунку), відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму. При цьому суд враховує, що анкета- заява від 29.11.2013 не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 30471,72 грн. (55179, 99-24 708, 27). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1152 грн. 82 коп, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial