Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду про стягнення з [PERSON] 20088,55 грн. заборгованості за кредитним договором № ROR0RB13211131 від 13.06.2005 року. Одночасно позивач просить також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.06.2005 року [PERSON] отримала у ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" кредит у розмірі 4050,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченого умовами договору. У свою чергу відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, а також продовжує на даний час ухилятись від його виконання, у зв'язку з чим, станом на 04.11.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 20088,55 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обс'язі та просив його задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що даний кредит відповідач [PERSON] не отримувала, а кредитний договір був укладений [PERSON] шахрайським методом. На підтвердження своїх слів, надав суду копію вироку Дубровицького районнгого суду Рівненської області від 22.12.2008р. по кримінальній справі № 1-32/08, яким [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190; ч.1, ч.3 ст.358 КК України. Просив в позові відмовити. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 13.06.2005 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ROR0RB13211131. Згідно умов якого, ЗАТ КБ "Приватбанк" надав відповідачу кредит у розмірі 4050,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2008 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190; ч.1, ч.3 ст.358 КК України (а.с. 30-31). У межах вказаної кримінальної справи було задоволено у повному обсязі цивільний позов ЗАТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" 7085,72 грн. матеріальних збитків у вигляді заборгованості за кредитним договором. Вирок набрав законної сили в січні 2009 року та ніким не оскаржувався. Згідно обставин, викладених у вироку, [PERSON] в кінці травня 2005 року з метою заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, оформила споживчий кредит на прізвище [PERSON] на придбання спального гарнітуру, вартістю 4500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Крім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 в пункті 7 роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Кредитний договір є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що є предметом зазначеного договору. Як вбачається з вищезгаданого вироку Дубровицького районного суду від 22.12.2008 року (а.с.30-31), відповідач не отримала жодних коштів, тобто між позивачем та відповідачем зобов'язальні правовідносини не виникали, а отже відповідач не може відповідати по вищевказаному договорі. Тобто в даному випадку позовні вимоги пред'явлені до відповідача - [PERSON], яка не була стороною при розгляді цивільного позову, заявленого у межах кримінальної справи. Встановлення вказаних обставин в ході розгляду кримінальної справи, суттєво впливають на законний розгляд даної цивільної справи, оскільки це стосується підстав, заявлених у цивільній справі позовних вимог та умов, від яких залежить можливість вірного її розгляду. А тому, оскільки кредитний договір укладений шахрайським шляхом, то відповідно не створює для відповідача юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі вище викладеного та з урахуванням предмету позову та заявлених позовних вимог вбачається, що питання стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором № ROR0RB13211131 від 13.06.2005 року вже було розглянуто при винесенні вироку Дубровицьким районним судом від 22.12.2008 року. Враховуючи термін повернення кредиту - 12.06.2007 року, строк звернення з відповідною вимогою, щодо виконання зобов'язання за кредитним договором, давно сплив. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вище викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed