Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У січні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з позовом про відшкодування завданої майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2016 о 03 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Бульварно-Кудрявській в напрямку вул. Жилянської , водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo» д.н.з. [NUMBER] на нерегульованому перехресті просп. Перемоги та вул. Бульварно-Кудрявської (де проводились дорожні роботи), проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не надав дорогу автомобілю марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався через дане перехрестя із сторони просп. Перемоги в напрямку просп. Перемоги по головній дорозі - прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених автомобілів. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а водій [PERSON] отримав травмування. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував спричинені збитки, власник пошкодженого автомобіля, звернувся до позивача з заявою про відшкодування збитків. Таким чином, МТСБУ були понесені витрати у вигляді виплати страхового відшкодування у сумі 58 234, 98 грн. та витрат стосовно залучення суб`єкта оціночної діяльності в сумі 1 941, 00 грн., які просив суд стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій, розгляд справи просив проводити за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року встановлена вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-12). Цією постановою встановлено, що 10.09.2016 о 03 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Бульварно-Кудрявській в напрямку вул. Жилянської , водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo» д.н.з. [NUMBER] на нерегульованому перехресті просп. Перемоги та вул. Бульварно-Кудрявської (де проводились дорожні роботи), проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не надав дорогу автомобілю марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався через дане перехрестя із сторони просп. Перемоги в напрямку просп. Перемоги по головній дорозі - прямо, внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених автомобілів. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а водій [PERSON] отримав травмування. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом достовірно встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв`язку з чим власник пошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідно заявою (а.с. 13) Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , складного на замовлення МТСБУ Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», ринкова вартість автомобіля до моменту пошкоджень складає 192 860,00 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 115 657, 58 грн.; вартість матеріального збитку, завданому власнику транспортного засобу, складає 58 234, 98 грн. (а.с. 16-28). На підставі наказів №3459 від 20.04.2017 року та №9937 від 13.12.2016 власнику автомобіля марки «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] було здійснено виплату в розмірі 58 234 грн. 98 коп. (а.с 29, 31), що також підтверджується платіжним дорученнями №9937рв від 14.12.2016 року та №3459рв від 24.04.2017 року (а.с. 35-36). Також, МТСБУ понесло додаткові витрати на послуги аварійного комісара, що підтверджується платіжним дорученнями № 6155/4рв від 04.11.2016 року, №6155/4рв від 23.03.2017 року на суму 1 491, 00 грн. (а.с. 33-34). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої майнової шкоди у розмірі 59 725, 98 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.

Outcome: approved