Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 21.09.2009 року шлюб між нею і [PERSON] (далі-відповідач) було розірвано. За таких обставин відповідач перестав бути членом її сім`ї, а відтак втратив право на проживання в будинку [ADDRESS] (далі - будинок), який належить їй на праві особистої приватної власності. Незважаючи на це, [PERSON] і надалі проживає в її будинку, добровільно виселитись не бажає, чим створює позивачу та членам її сім`ї перешкоди у користуванні будинком. Через протиправну поведінку відповідача, яка проявляється в погрозах поміщення позивача до психіатричної лікарні, вона вимушена звертатися за захистом до правоохоронних органів. На цьому ґрунті в неї погіршився стан здоров'я. Оскільки спільне проживання є неможливим, позивач просить суд виселити відповідача з будинку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити з підстав, що в ньому наведені. Відповідач проти задоволення позову заперечив пояснивши суду, що після одруження з [PERSON], за її згоди він поселився в будинку, який належить їй на праві власності. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] ([INFO]), яка проживає в спірному будинку. В 2009 року шлюб між ними було розірвано, проте до цього часу він проживає разом з сім`єю в будинку позивача. Відповідач вважає, що скарги позивача на його поведінку обумовлені її психічним захворюванням. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що підстав для його виселення не має. Свідок [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні показала суду, що є матір'ю [PERSON] До грудня 2015 року свідок проживала в місті Свердловськ Луганської області, у зв'язку з чим приїжджала до дочки раз в рік, як правило на період коли [PERSON] проходила курс лікувалася в медичному закладі у зв'язку з психічними розладами. В грудні 2015 року свідок переїхала жити в місто Вінниця, де на даний час проживає. Починаючи з квітня 2016 року свідок почала частіше відвідувати дочку, яка проживає в будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку також проживають її онуки та [PERSON], який після розірвання шлюбу з її дочкою відмовився звільняти будинок. Зі слів дочки свідку відомо, що [PERSON] вчиняв відносно [PERSON] фізичне та психологічне насильство внаслідок чого стан здоров'я її погіршився. Також, свідок показала, що з грудня 2015 року коли вона відвідувала дочку, була очевидцем сварок [PERSON] з [PERSON], який безпричинно чіплявся до дочки, погрожував їй фізичною розправою і намагався спричинити дочці фізичні і психологічні страждання. Неповнолітній свідок [PERSON], будучи допитаною в присутності представника служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області показала суду, що [PERSON] її мати, а [PERSON] її вітчим, якого вона вважає своїм батьком (далі - батько). Після розлучення батьків, вітчим незначний час проживав окремо від сім`ї, однак трохи згодом вони помирилися і знову почали проживати разом однією дружньою сім`єю. Згодом, її мати залишила їх сім`ю і почала проживати з іншим чоловіком, проте через незначний час вона повернулася додому. На цьому ґрунті відносини в батьків погіршилися, у зв'язку з чим мати почала безпричинно влаштовувала сварки та скандали з батьком. Вона була очевидцем цих подій так як проживає в спірному будинку. Будь-яких протиправних дій батько відносно матері не вчиняв. Оскільки свідок засуджувала поведінку матері і підтримувала батька, її взаємовідносини з матір`ю погіршилися. Після того як до них тимчасово переїхала жити її бабуся, [PERSON], ситуація в сім`ї стала більш напруженою. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позов, оцінивши докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.04.2003 року на підставі Договору дарування (а.с. 4), зареєстрованого в реєстрі за № 173, [PERSON] набула у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). 20.04.2004 року сторони зареєстрували шлюб, підтвердженням чого є відмітка в паспорті громадянина України, який виданий на ім'я [PERSON] (а.с. 3 на звороті). Після одруження відповідач, як член сім`ї [PERSON], за усною згодою останньої, поселився в вищевказаному будинку, який належить позивачу. У шлюбі в них народилася дочка, [PERSON] ([INFO], а.с. 6), яка проживає в спірному будинку. 21.09.2009 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати в спірному будинку разом з сім`єю. Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК). Статтею 156 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З зазначеного слідує, що оскільки [PERSON] набув право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] як член сім`ї [PERSON], оскільки проживав в ньому за згодою останньої, припиненням ним сімейних відносин з власником будинку не позбавляє його права користування займаним приміщенням. Зі змісту позовної заяви слідує, що [PERSON] систематично вчиняє відносно позивача протиправні дії, чинить перешкоди в користуванні житловим будинком, чим створює [PERSON] та членам її сім`ї нестерпні для життя умови. На підтвердження вищевказаних обставин [PERSON] посилається на покази свідка [PERSON], результати перевірок правоохоронних органів, які були проведені за її зверненнями щодо протиправної поведінки [PERSON] (а.с. 10 на звороті, 11-13), а також на дані, які містяться в карті виїзду Хмільницької станції швидкої медичної допомоги Вінницької обласної Ради № 3212/1084 від 07.06.2016 року та листі Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка" від 14.06.2016 року за вих. № 20.2334. Дослідивши зазначені матеріали суд встановив, за результатами розгляду звернень [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON], останній ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався. Рішення, дії чи бездіяльність правоохоронних органів з приводу результатів проведених перевірок позивач не оскаржувала. За захистом цивільних прав, позивач до суду не зверталася. Суд вважає покази свідка [PERSON] щодо обставини справи до грудня 2015 року недопустимими, оскільки вказані обставини відомі їй з чужих слів, а саме зі слів [PERSON], яка зацікавлена в розгляді справи. Крім цього, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] щодо обставин справи з грудня 2015 року по даний час, оскільки вони суперечать показам свідка [PERSON], які узгоджуються з письмовими доказами по справі. Також, судом встановлено, що в період з 04.04.2016 року по 08.04.2016 року [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в 15-му Відділенні Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка" з діагнозом: параноїдальна шизофренія, куди була госпіталізована через погіршення стану здоров'я за її згодою. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали. Під час перебування у відділенні в позивача було виявлено вагітність 6 тижнів. У зв'язку з цим, за заявою [PERSON], її було виписано з лікарні для переривання вагітності за місцем проживання. Через вказані обставини лікування в повному обсязі позивач не пройшла. В подальшому, 07.06.2016 року о 01:40 год. до Хмільницької станції швидкої медичної допомоги Вінницької обласної Ради надійшов виклик про надання медичної допомоги [PERSON], яка скаржилася на головні болі та важке дихання. При виїзді бригада ШМД Липовецької підстанції швидкої медичної допомоги встановила [PERSON] попередній діагноз: гіпертонічна хвороба І ступеня, неускладнений гіпертензивний криз, невростенічний синдром. З карти виїзду №3212/1084 від 07.06.2016 року (а.с. 8) також вбачається, що [PERSON] згодна з запропонованим лікуванням. Встановлені судом обставини спростовують доводи позивача щодо систематичного вчинення відповідачем відносно позивача протиправних дій, а також перешкод в користуванні житловим будинком. Відповідно до частини 3 статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Зі змісту ст. 157 ЖК УРСР слідує, що членів сім'ї власники житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч.1 статті 116 ЖК УРСР). З зазначеного слідує, що виселення вказаних у статті 116 ЖК УРСР осіб без надання іншого жилого приміщення є санкція за скоєне правопорушення. У всіх випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження. Під заходами запобігання і громадського впливу маються на увазі, зокрема попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"). Матеріали справи не містять доказів того, що до відповідача у встановленому порядку застосовувалися відповідними органами заходи запобігання. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позов необґрунтованим, з огляду на що в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed