Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 16957 грн. 05 коп. матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнути моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП та взаємодії джерел підвищеної небезпеки в розмірі 10 000,00 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача такі судові витрати:пов`язані з проведенням експертного висновку за результатами автотехнічного дослідження в розмірі 8 000,00 гривень, пов`язані з проведенням звіту по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу та звіту про ринкову вартість колісного транспортного засобу після ДТП в сумі 6 000,00 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000,00 гривень. А також стягнути з відповідача суму судового збору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 квітня 2017 року о 13 год. 00 хв. в місті Києві на перехресті рівнозначних доріг вулиці Азербайджанська та провулку Профспілковий сталося дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки "ВАЗ-21043" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована АТ "СК "АХА Страхування" та автомобіля марки "МІТ811ВІ8НІ 6КА.1ЧПІ8" реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням власниці - позивача [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.09.2017 року провадження в справі №755/6700/17 відносно позивача - [PERSON] закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема встановлено той факт, що ДТП сталася на перехресті рівнозначних доріг, та в діях водія [PERSON] не вбачається порушень п.10.2 ПДР України, який би знаходився в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року зазначена постанова залишена без змін, та остання вступила в законну силу. Таким чином, відсутність провини позивача [PERSON] у скоєні цієї дорожньо- транспортної пригоди встановлена судовим рішенням, та не доказується при розгляді цієї справи. Крім того, вина Відповідача - [PERSON] у скоєні цієї ДТП доводиться висновком автотехнічного дослідження №78/0917 від 29.09.2017 року. Таким чином, своїми протиправними діями, Відповідач завдав матеріальної шкоди Позивачу, яка виразилась у пошкодженні його транспортного засобу - автомобіля марки "МІТ81ІВІ8НІ ОКАНПІ8" реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] була завдана велика моральна шкода, яка виразилася душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Вона дуже переживала з цього приводу, оскільки ДТП, яку скоїв відповідач, сталася 21.04.2017 року - менше ніж за місяць до народження її доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] . Під час ДТП вона перебувала на останньому місяці вагітності. їй було завдано великого стресу, у зв`язку с чим вона зазнала страждань та переживань за власне здоров`я та здоров`я майбутньої дитини. Тому, з урахуванням всіх обставин, позивач просить стягнути з відповідача також майнову шкоду. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з підготовкою даного позову та розглядом справи. 02 квітня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Апеляційним судом м. Києва від 25 травня 2018 року не встановлювалась вина учасників ДТП, а лише визначалась законність закриття Дніпровським районним судом м. Києва справи відносно [PERSON] , тому твердження щодо того, що у вище вказаній постанові Апеляційного суду м. Києва визнана вина [PERSON] є хибним. Також доказів про звернення [PERSON] до лікувального закладу в зв`язку з отриманням нею душевних страждань пов`язаних з ДТП для відшкодування моральної шкоди нею не надано. Крім цього, представник позивача в позовній заяві зазначив, що вина [PERSON] також підтверджується висновком авто-технічного дослідження, однак даний доказ не можна сприймати як належний з наступних підстав. Зображення перехрестя, які викладені експертом у вище вказаному висновку взагалі не відносяться до тієї ДТП, яка мала місце 21 квітня 2017 року. Та даний висновок виготовлявся лише на підставі тих обставин та доказів, які надавалися експерту лише тільки зацікавленою особою, а саме позивачем. Крім того, відповідач також звернув увагу, що експерт, який склав висновок авто-технічної експертизи, не був попереджений про кримінальну відповідність за завідомо неправдивий висновок. 08 квітня 2019 року представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив в якому зазначив, що не погоджується з обставинами викладеними у відзиві. Факт того, що ДТП трапилося на перехресті рівнозначних доріг встановлений обома судовими рішеннями та не доказується при розгляді цієї справи. Також, відповідач не погоджується із висновком експерта за результатами автотехнічної експертизи, однак представником позивача було зазначено, що відповідачем разом з відзивом не надано жодного доказу (висновки експертів, заяви свідків), які би підтвердили його заперечення проти позову. Крім цього, з приводу відшкодування майнової шкоди представник позивача зазначає, що факт завдання позивачу моральної шкоди доводиться самим фактом пошкодження належного їй майна та емоційних переживань за здоров`я її майбутньої дитини, оскільки ДТП трапилась на останньому місяці вагітності. 18 квітня 2019 року представником відповідача [PERSON] подані заперечення на позовну заяву зазначивши наступне. Відповіді з Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, відповіді містобудування та архітектури КМДА не надають якоїсь конкретики щодо чіткого визначення, що провулок Профспілковий є «наскрізний проїзд» та інформація яка міститься в них є лише припущенням і не можна сприймати як доказ. Відносно висновку експерта, як було зазначено відповідачем у своєму відзиві, необхідно звернути увагу на те, що даний висновок не можна сприймати як належний доказ з наступних підстав. У матеріалах висновку викладено всього два зображення (невідомого походження) «класичного перехрестя» рівнозначних доріг, які взагалі до даного ДТП не мають ніякого відношення, так як вони не відображають реального місця скоєння ДТП. Таким чином, даний висновок автотехнічного дослідження викликає законне заперечення щодо його об`єктивності та повноти і не може сприйматися в якості належного доказу у даній справі. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та підтримав доводи викладені відповідачем у відзиві та запереченнях на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було задоволено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової автотехнічної експертизи в межах розгляду даної справи було відмовлено. 31 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду. Суд, заслухавши думку позивача та її представника, представника відповідача, оцінивши надані докази сторонами під час розгляду справи, дослідивши повно та всебічно матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 21.04.2017 року о 13-00 в місті Києві на перехресті рівнозначних доріг вулиці Азербайджанська та провулку Профспілковому сталося ДТП, за участю автомобіля марки ВАЗ-21043 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення. Заперечуючи проти позову, представник відповідача пояснив, що ані в постанові Дніпровського районного суду міста Києва, ані в постанові апеляційного суду міста Києва не встановлена вина [PERSON] в скоєнні ДТП. Крім цього, відповідач не погоджується з тим фактом, що ДТП трапилась на перехресті рівнозначних доріг, а тому в його діях відсутнє порушення п. 16.12 ПДР. На підтвердження своїх заперечень відповідачем було надано копію відповіді на запит адвоката відповідача [PERSON] , з якого вбачається, що відповідно до ДБН В.2.3-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» частина провулку Профспілкового є місцевим проїздом. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2018 року вказану вище постанову Дніпровського суду м. Києва залишив без змін. З постанови вбачається, що працівники поліції під час розгляду справи в апеляційному суді, зазначили, що ними було прийнято рішення про винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, оскільки [PERSON] виїжджала з прилеглої території і автомобіль під керуванням [PERSON] був для неї перешкодою справа, а тому вона повинна була пропустити. Статус дороги, з якої виїжджала [PERSON] не визначали. З огляду на ситуацію, вважали, що це другорядна дорога. Під час апеляційного розгляду було встановлено, що [PERSON] виїжджала не з дворової (прилеглої) території вулиця Калачівської, 9 в місті Києві, а з провулка Профспілкового, який згідно з відповіддю КП ШЕУ Дніпровського району міста Києва від 11.05.2018 року за № 62/1-1167, відноситься до вулиць місцевого значення і не є прилеглою територією. Має асфальтобетонне покриття, багато пошкоджень до щебеневої основи, є наскрізними та виходить на вулицю Азербайджанська. Тротуарів провулок Профспілковий не має та його ширина обмежується краєм смуги відводу. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на даному перехресті відсутні будь-які дорожні знаки пріоритету, а тому водії повинні керуватися п. 16.12 ПДР України, а саме на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. В ухвалі ВССУ від 22.05.2013 р. по справі № 6-9016св13 зазначено, що у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Непритягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова Апеляційного суду міста Києва від 25.05.2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою чітко встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, цією ж постановою встановлено, що [PERSON] виїжджала не з дворової (прилеглої) території вулиця Калачівської, 9 в місті Києві, а з провулка Профспілкового, який відноситься до вулиць місцевого значення і не є прилеглою територією. Одночасно із цим, на підтвердженні вини [PERSON] , позивачем надано копію висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 78/0917 від 29.09.2017. З даного висновку зокрема вбачається, що відповідно заданих обставин даної ДТП водій автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] в даній дорожній обстановці, виїжджаючи до рівнозначного перехрестя мала перевагу перед автомобілем "ВАЗ-21043", який виїжджав на перехрестя зліва і з моменту виникнення небезпеки, повинна була діяти відповідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS [PERSON] , не мала технічної можливості запобігти зіткненню із автомобілем «ВАЗ- 210433», при виконанні з її боку вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. З урахуванням заданих обставин даної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ-21043» д/н [NUMBER] [PERSON] в даній дорожній обстановці виїжджаючі на головну дорогу, щоб запобігти зіткненню з автомобілем MITSUBISHI GRANDIS повинен був надати перевагу вказаному автомобілю MITSUBISHI GRANDIS, що наближався справа, та керуватися передбаченими вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації що склалася, настання дорожньо-транспортної пригоди що розглядається цілком залежало від дій водія автомобіля «ВАЗ-21043», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . Виходячи з вищенаведеного, з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ВАЗ-21043», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] виконуючи вимоги п.16.12 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем MITSUBISHI GRANDIS, який наближався справа до вказаного значного перехрестя. Виходячи з проведеного дослідження на підставі наданих вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «ВАЗ-21043», реєстраційний номер [NUMBER] не відповідали вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України, та знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Виходячи з проведеного дослідження на підставі наданих вихідних даних, з технічної зору, в діях водія автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху які б лилися в причинному зв`язку з настанням даної ДТП не вбачається. Так, виходячи з висновків, які викладені в висновку експерта № 78/0917 від 29.09.2017 року, дії відповідача не відповідали вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Таким чином, ДТП сталася з вини відповідача [PERSON] , який, керуючи автомобілем «ВАЗ-21043», реєстраційний номер [NUMBER] в даній дорожній обстановці виїжджаючі на головну дорогу, щоб запобігти зіткненню з автомобілем MITSUBISHI GRANDIS повинен був надати перевагу вказаному автомобілю MITSUBISHI GRANDIS, що наближався справа, та керуватися передбаченими вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України та допустивши зіткнення із автомобілем MITSUBISHI GRANDIS, внаслідок чого автомобіль позивача був пошкоджений. Отже, своїми протиправними діями [PERSON] завдав матеріальної шкоди [PERSON] , які виразилися у пошкодженні його транспортного засобу - автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] . В судовому зсіданні встановлено, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована АТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується витягом з інтернет-сторінки сайту МТСБУ та не оспорюється сторонами. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно висновку про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № С-17-472 від 13.11.2017 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП від 21.04.2017 року складає 226 004 грн., що дорівнює його ринкову вартість, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищувала ринкову вартість автомобіля. Тобто , в результаті цієї ДТП автомобіль був фізично знищений. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.09.2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». Із матеріалів справи вбачається, що в результаті ДТП автомобіль позивача є фізично знищеним. З огляду на це при вирішенні спору підлягає застосуванню спеціальне законодавство, а саме вище вказані норми Закону. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню в результаті фізично знищеного автомобіля, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Згідно звіту про ринкову вартість КТЗ № С52/19 від 27.06.2019 року середня ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП на дату оцінки складає 112 000 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Згідно полісу АК/5277921страховий ліміт за шкоду заподіяну майну складає 100 000 грн., розмір франшизи - нуль. Страховиком АТ «СК «АХА Страхування» було перераховану позивачці 97 0947 грн. 58 коп. страхового відшкодування, що підтверджується копією повідомлення про отримання переказу. Таким чином, різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром матеріальної шкоди становить 16957 грн. 05 коп. Дана сума відповідачем в судовому засіданні не оспорювалася. Отже дана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З матеріалів справи вбачається, що винна поведінка [PERSON] , а саме порушення ПДР, призвела до зіткнення з автомобілем, що належить [PERSON] на праві власності, та відповідно спричиненню в тому числі й моральної шкоди позивачу. Таким чином суд приходить до висновку, що внаслідок ДТП [PERSON] була завдана моральна шкода, яку вона зазнала у зв`язку з пошкодженням майна, душевних страждань, а саме ДТП сталася коли вона була останньому місяці вагітності, що призвело до стресу. Таким чином, враховуючи принципи розумності та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2689 грн., а також витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: 8000 грн. витрат пов`язаних з проведенням авто технічної експертизи, 6000 грн. витрат пов`язаних з проведенням звіту по визначенню вартості матеріального збитку, 8000 грн. витрати на правничу На підставі викладеного,

Outcome: approved