Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №б/н від 26.11.2013 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 19.04.2017 року у сумі 16909 грн. 85 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 483 грн. 50 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11944 грн. 93 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3200 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 781 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2. У судовому засіданні представник позивача Лещенко Д.Ю., що діє на підставі довіреності №9589-К-О від 10.11.2017 року (а.с.76), на задоволенні позовних вимог наполягав. 3. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Винник З.Г., яка діє на підставі ордера серії ДН № 049043 (а.с.53), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову, оскільки заборгованість по кредиту виникла з квітня 2014 року, а позивач звернувся з позовом лише в травні 2017 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Крім того, вважає, що АТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем, у зв'язку зі зміною назви банка з ПАТ КБ "Приватбанк" на АТ КБ "Приватбанк". ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 26.11.2013 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 5. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.11.2013 року за відповідачем станом на 19.04.2017 року, наявна заборгованість у сумі 16909 грн. 85 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 483 грн. 50 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11944 грн. 93 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3200 грн. 00 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 781 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова). (а.с.4-5). V. Оцінка суду. 6. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. 7. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. 8. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. 9. У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 10. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. 11. Вирішуючи питання стосовно стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів, пені та комісії, суд виходить з наступного. 12. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У відповідність до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Розпорядженням від 30.10.2014 № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 23 пункту 1 цього розпорядження місто Миколаївка віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО. 02.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, то втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України". Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність:розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 №1053. Вищевказаним розпорядженням затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Указом Президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» (додається, для службового користування). Проте у назві Указу не йдеться про завершення АТО, а текст його не оприлюднений. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що Закон № 1669-VII втратив чинність, оскільки ним прямо визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції та його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору та на теперішній час, зареєстрована у м. Миколаївка, Донецької області, що підтверджується копією Паспорта громадянина України (а.с.32), суд приходить до висновку, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв'язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості за договором, заборгованості з пені та комісії станом на 14 квітня 2014 року не існує. 13. Вимога АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та в сумі 781 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова), також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ за період з 14 квітня 2014 року, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. 14. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У суді встановлено, що [PERSON] отримала у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи його заборгованість за тілом кредиту становить 483 грн. 50 коп. Судом встановлено, що відповідно до Тарифів банку станом на 26 листопада 2013 року за користування кредитом сторони домовились про сплату процентів у розмірі 27,60 % на рік. Однак, протягом дії кредитної картки процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період: - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 32,40 % річних; - з 01 квітня 2015 року по 19 квітня 2017 року - 42,00 % річних. Про це свідчить розрахунок заборгованості за договором від 26.11.2013 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.4,5). Умовами кредитного договору № б/н від 26.11.2013 року не встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, умови договору не містять порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволив точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк» (а.с.99), [PERSON], згідно кредитного договору № б/н від 26.11.2013 року, отримала картку № [NUMBER], яка мала термін дії - 07/17. Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом до липня 2017 року. Відповідно до частини 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Судом встановлено, що збільшення Приватбанком процентної ставки за користування кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог вказаного Закону, оскільки позивачем не доведено, що відповідач був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з ним не підписувались будь-які угоди щодо цього. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника, тому, такі дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі, та, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 27,60 % річних. Отже, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та за період з 01 квітня 2015 року по 19 квітня 2017 року, однак не з розрахунку 32,40 % та 42,00 % річних, а з розрахунку 27,60 % річних, як це передбачено кредитним договором. Судом встановлено, що борг відповідача за кредитом складає 483 грн. 50 коп., прострочення сплати з 01 вересня 2014 року по 19 квітня 2017 року, дорівнює 961 днів, тому заборгованість за відсотками за цей період складає 357 грн. 77 коп. (483,50 грн. х 0,077% (на день) х 961 днів). Оскільки відповідач несвоєчасно виконувала зобов'язання за кредитним договором, суд приходить до переконання про необхідність стягнення заборгованості процентів за користування кредитом, яка відповідно до розрахунку, станом на 29.08.2014 року, накопичувальним підсумком складає 99 грн. 05 коп., яка розрахована виходячи із суми заборгованості за кредитом за відсотковими ставками 27,60 %, що відповідає умовам, передбачених кредитним договором та є такими, що не порушують права відповідача, як споживача кредитних послуг. Отже, з 01 вересня 2014 року по 19 квітня 2017 року заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, згідно розрахунку проведеного судом, складає 357 грн. 77 коп., заборгованість по відсоткам станом на 29 серпня 2014 року складає 99 грн. 05 коп., тому до сплати заборгованість по відсоткам за користування кредитом дорівнює 456 грн. 83 коп. (357,77 грн. + 99,05 грн.). 15. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором № б/н від 26.11.2013 року, станом на 19.04.2017 року, у розмірі 940 грн. 33 коп., яка складається з наступного: - 483 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; - 456 грн. 83 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. 16. Доводи представника відповідача - Винник З.Г. про те, що АТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем, у зв'язку зі зміною назви банка, не застосовують на увагу, оскільки, відповідно до п.1.7 Статуту АТ КБ "Приватбанк", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України за № 519 від 21.05.2018 року, АТ КБ "Приватбанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк". Таким чином, АТ КБ "Приватбанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк", та відповідно належним позивачем по справі. 17. Стосовно посилань представника відповідача - Винник З.Г. на ті підстави, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду, пропустив строк позовної давності, то суд вважає належним зазначити, що ці пояснення суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.11.2013 року, наданим позивачем АТ КБ "Приватбанк" (а.с.4,5), вбачається, що відповідач [PERSON] здійснила останнє погашення за наданим кредитом у сумі 500 грн. - 17.04.2014 року, а вже наступне погашення за кредитом у травні місяці 2014 року - не відбулося. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що, позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки з моменту, як банк довідався про порушення його права, а саме після 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.7), тобто після 25.05.2014 року, та по день звернення до суду з позовом 03 травня 2017 року, минуло менш ніж три роки, встановлені ст. 257 ЦК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 18. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 88 грн. 97 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial