Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, посилаючись на те, що її батько [PERSON] , працював вогнеупірником в Криворізькому спеціалізованому управління підприємства "Дніпрококсохімремонт". Підприємство "Дніпрококсохімремонт" здійснювало ремонтні роботи на коксохімічних підприємствах. Його структурний підрозділ - Криворізьке спеціалізоване управління, у якому працював батько позивача, виконувало ремонті роботи безпосередньо у Криворізькому коксохімічному заводі, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 17 липня 1996 року під час виконання трудових обов`язків на території Криворізького коксохімічного заводу був смертельно травмований батько позивача - [PERSON] . Смертю батька позивачу завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку їй людину, яку дуже любила і поважала, свою опору та підтримку. Смерть батька призвела до того, що позивач тривалий час перебував у напруженому психічному стані, думки про його смерть не покидають її навіть до теперішнього часу. Негативні зміни у її сім`ї є незворотними, оскільки її батька вже не повернути до життя, у зв`язку з чим вона позбавлена батьківського піклування, усвідомлення чого завдає їй ще більшого душевного болю та моральних страждань. Тому, просить стягнути ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» суму моральної шкоди в розмірі 187 785,00 грн. 08 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 27 грудня 2019 року відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що Відповідач є неналежним відповідачем по справі, так як не є роботодавцем загиблого, в матеріалах справи відсутні докази вини Відповідача у настанні смертельного випадку з батьком позивача, а також відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. 30 січня 2020 року позивач скористався своїм правом надання заперечення на відзив, в якому зазначив, що доводи Відповідача необґрунтовані. 06 лютого 2020 року відповідач скористався правом надання заперечення в яких зазначив, що вважає заперечення позивача безпідставними та необґрунтованими. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . 28 серпня 1998 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Батько позивача [PERSON] , працював вогнеупірником в Криворізькому спеціалізованому управління підприємства "Дніпрококсохімремонт" (на даний час ліквідовано без правонаступника). Підприємство "Дніпрококсохімремонт" здійснювало ремонтні роботи на коксохімічних підприємствах. Його структурний підрозділ - Криворізьке спеціалізоване управління, у якому працював батько позивача, виконувало ремонті роботи у Криворізькому коксохімічному заводі, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідно до Акту про нещасний випадок від 25.07.1996р. форми Н-1, 17 липня 1996 року о 7 годині 30 хвилин майстер підприємства "Дніпрококсохімремонт" [PERSON]. направив 3-х робітників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на виконання робіт по вистиланню пода рампи №4 для складування кокса Криворізького коксохімічного заводу. Робітники прибрали сміття і змивали пил із рампи водою. Виконуючи підготовчі роботи вони очікували на прибуття бетону. У зв`язку з тим, що прибуття бетону затримувалося, [PERSON] попросив вогнеупірників [PERSON] та [PERSON] допомогти йому перекрити підсобне приміщення для зберігання матеріалів та інструментів, так як воно протікало. Залишивши робоче місце вони прийшли в підсобне приміщення і почали подавати металошифер на дах. При цьому [PERSON] подавав знизу з приставної металевої драбини. При укладення листа на дах [PERSON] вирішив його поправити та потяг на себе, знаходячись на драбині. При цьому була ушкоджена ізоляція електропровода, що знаходився під напругою 220В, та лежав зверху на рубероїдній покрівлі. Після відключення електроструму [PERSON] не втримався на драбині та впав на землю. Від дії електроструму він отримав смертельну травму. Відповідно до свідоцтва про смерть від 18 липня 1996 року серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років. Причиною настання даного нещасного випадку зазначено: порушення виробничої дисципліни. Порушення "Правил устройства электроустановок" (ПУЭ). Згідно додатку №2 до Акту про нещасний випадок від 25.07.1996р. відповідальними за стан електрогосподарства та облаштування освітлення допоміжних приміщень у відповідності до "Правил устройства электроустановок" (ПУЭ) є Криворізьке спеціалізоване управління Підприємства "Дніпрококсохімремонт" (на даний час ліквідовано без правонаступника) та Криворізький коксохімічний завод, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідач не оспорює той факт, що є правонаступником Криворізького коксохімічного заводу, на території якого помер батько позивача внаслідок нещасного випадку на виробництві. Суд, вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню, керується положеннями ст. 440-1ЦК Української РСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивачки з моменту смерті її батька в результаті нещасного випадку, що стався з ним 17.06.1996 року під час виконання робіт на території Криворізького коксохімічного заводу, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок не забезпечення останнім на своїй території належного освітлення допоміжних приміщень у відповідності до "Правил устройства электроустановок" (ПУЭ), що й стало причиною смерті батька позивача. Згідно статті 6 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. У відповідності до статті 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли свої підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог з електробезпеки, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення Відповідача в тій частині, що в матеріалах справи відсутності доказів вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок не забезпечення останнім на своїй території належного освітлення допоміжних приміщень у відповідності до "Правил устройства электроустановок" (ПУЭ), що й стало причиною смерті батька позивача. Доводи представника відповідача що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, так як на день смерті вона була повнолітньою та не перебувала на утриманні померлого, суд не приймає до уваги, оскільки стаття 440-1 ЦК Української РСР, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, не містить будь-яких обмежень щодо кола осіб, які мають право відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Щодо посилання Відповідача, що у зв`язку з ліквідацією підприємства "Дніпрококсохімремонт" відшкодування моральної шкоди позивачу повинен здійснювати Фонд соціального страхування відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, то виплата Фондом соціального страхування грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи в наслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім`ї зазначеним Законом не передбачена та вказаний Закон не регулює дані правовідносини (Постанова Верховного Суду України від 13.11.2013 року по справі № 413/10066/2012, провадження №6-120цс13; Ухвала ВССУ від 25.02.2015р. по справі №212/9421/14-ц, провадження №6-47740св14). Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Адже смерть рідної людини не відновлювальна втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. На підставі матеріалів справи, можна прийти до обгрунтованого висновку про достатню аргументованість моральних страждань, які позивачу довелось пережити внаслідок смерті батька. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок смерті батька на виробництві позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення її нормальних життєвих зв`язків. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях ("Шевченко проти України", "Харук та інші проти України", "Скорідіно проти Італії") і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні вимог з охорони праці, які призвели до смертельного випадку та інших обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини смерті батька позивача, вік позивача в якому нею було втрачено батька, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка втратила підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 187 785,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1877,85 грн.

Outcome: approved