Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

06.11.2018 року ТОВ "Фінансова компанія є гроші" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 24.04.2018 року ТОВ "Фінансова компанія є гроші" та [PERSON] уклали договір №3127616898-001601 про надання позики в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням ним певних дій, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія є гроші" надала позичальнику кошти в сумі 2500 грн. строком на 31 день зі сплатою відсотків за користування позикою - 2% за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно, а відповідач зобов'язався вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконав умови договору, оскільки своєчасно не погашав позику та не сплачував відсотки за користування нею, пеню, внаслідок чого станом на 24.10.2018 року виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 2500 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8559,25 грн., заборгованості за пенею в сумі 10460,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 21519,25 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою від 14.11.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також у відповідності до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач в\~судове засідання\~не з'явився,\~хоча належним\~чином повідомлений\~про слухання\~справи.\~У визначений\~строк відзив\~до суду\~не направив,\~тому \~у відповідності до ст.ст. 279,\~280,\~281 ЦПК України\~за заявою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 24.04.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія є гроші" та відповідачем [PERSON], відповідно до ЗУ "Про споживче кредитування", ЗУ "Про електронну комерцію" укладено договір №3127616898-001601 про надання позики в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням ним певних дій, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія є гроші" надала позичальнику кошти в сумі 2500 грн. Відповідно до п. 5.4 вищевказаного договору дата повернення позики не пізніше 23:00 24.05.2018 включно. Як слідує з матеріалів справи, сума процентів за користування позикою становить 909,25 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 вищевказаного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 605468, який зазначений у тексті договору у розділі "Підписи сторін". Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати позику, сплачувати відсотки за користування позикою, а також пеню, проте свої зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а тому станом на 24.10.2018 року виникла заборгованість по договору позики в сумі 21519,25 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом у сумі 2500 грн.; -заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8559,25 грн.; -заборгованості за пенею в сумі 10460,00 грн. Оскільки, судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе по договору позики, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 21519,25 грн. підлягають повному задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн., так як, стягнення вказаних витрат передбачено ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved