Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив виділити в натурі 33/100 частки будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які належать на праві власності [PERSON] , згідно варіанту № 1 висновку № 115-105 судового будівельно-технічного дослідження від 14.07.2019 року; виділити у власність [PERSON] , з часткою 33/100 житлового будинку [ADDRESS] , а саме частину житлового будинку літ. "А1, а1"з наступними приміщеннями: 2-1 - коридор площею 11,9 кв. м.; 2-2 - кухню площею 9,7 кв. м.; 2-3 - коридор площею 5,4 кв. м.; 2-4 - ванну площею 3,5 кв. м.; 2-5 - вбиральню площею 1,0 кв. м.; 2-6 - житлову площею 23,5 кв. м.; 2-7 - житлову площею 10,4 кв. м.; 2-8 - житлову площею 10,6 кв. м. Всього загальною площею 76,0 кв. м., житловою площею 44,5 кв. м. Надвірні узаконені господарські споруди: літ. "Х" - гараж; літ. "Ж" - літня кухня; літ. "У" - сарай; літ "К" - вбиральня; літ. "З" - гараж; літ. "Л" - душ; № 4, 5, 6, 10 - огорожа та споруда. Мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 33/100 частки спірного житлового будинку, інші 67/100 частки спірного житлового будинку належать відповідачу. Протягом тривалого часу між співвласниками склався порядок користування домоволодінням [ADDRESS] . На теперішній час він має намір відокремлено, на власний розсуд, користуватися належним йому на праві власності майном. Відповідач з невідомих причин відмовляється здійснювати будь-які дії щодо реального розподілу спірного домоволодіння. Він має намір виділити належні йому приміщення в окрему адресу, з цією метою ним навіть було оформлено земельну ділянку, яка є окремою від земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, якими користується відповідач. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 33/100 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про прав особистої власності на житловий будинок від 30.10.1996 року, виданого виконкомом Ленінського району Ради народних депутатів. [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 67/200 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.03.2000 року, виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-323, свідоцтва про право на спадщину від 10.11.2010 року виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 6-1599. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.11.2019 року. Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 25.11.2016 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А; літньої кухні літ. Ж; гаража літ. З; вбиральні літ. К; душ літ. Л; літньої кухні літ. М; гаража літ. О; сараю літ. П; навісу літ. Р; сараю літ. У; гаража літ. Х; огорожі та споруди № 4-№8, №10. Об`єкти самочинного будівництва у користуванні [PERSON] : гараж літ. Х (1997 р.) площа забудови - 36,80 кв.м. Гараж літ. О. (1989 р.) навіс літ. Р, нежитлова прибудова літ. а2 (1987 р.) не є самочинним згідно чинного законодавства. [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 015129, на земельну ділянку площею 0, 1000 га для обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1216 від 23.12.2016 року, земельній ділянці площею 1000 кв. м. по [ADDRESS] (згідно з кадастровим планом земельної ділянки та довідкою управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради) надано адресу: [ADDRESS] . Згідно висновку № 115-105 судового будівельно-технічного дослідження від 14.07.2019 року, провести виділ 33/100 часток житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по [ADDRESS] , на самостійну ізольовану квартиру, враховуючи планування, обємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, відповідно до порядку користування, що склався між співвласниками, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 "Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення", технічно є можливим. Експертом запропоновано один варіант виділу 33/100 часток житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по [ADDRESS] відповідно до порядку користування, що склався між співвласниками. Власнику 33/100 часток домоволодіння ( [PERSON] ) виділяється частина житлового будинку літ. "А1,а1", загальною площею 76,0 кв. м., житловою площею - 44,50 кв. м., у складі приміщень: 2-1; 2-2; 2-3; 2-4; 2-5; 2-6; 2-7; 2-8, а саме: квартира [ADDRESS]: коридор 2-1 загальною площею 11,9 кв. м. допоміжною 11,9 кв. м.; кухня 2-2 загальною площею 9,7 кв. м., допоміжною площею 9,7 кв. м.; коридор 2-3 загальною площею 5,4 кв. м., допоміжною площею 5,4 кв. м.; ванна 2-4 загальною площею 3,5 кв. м., допоміжною площею 3,5 кв. м.; вбиральня 2-5 загальною площею 1,0 кв. м., допоміжною площею 1,0 кв. м.; житлова 2-6 загальною площею 23,5 кв. м., житловою площею 23,5 кв. м.; житлова 2-7 загальною площею 10,4 кв. м., житловою площею 10,4 кв. м.; житлова 2-8 загальною площею 10,6 кв. м., житловою площею 10,6 кв. м. Узаконенні господарські споруди: літ. Х - гараж; літ. Ж - літня кухня; літ. У - сарай; літ. К - вбиральня; літ. З - гараж; літ. Л. - душ, № 4,5,6,10 - огорожа та споруда. У запропонованому варіанті співвласникам проведення будь-яких будівельних робіт по переплануванню приміщень не потрібне. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася». На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості». Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved