Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 09.07.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття. Свою позовну заяву позивачка мотивує тим, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не бере у часті у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям та навчанням, матеріально не допомагає, не лікує, залишила дітей у бабусі, а сама поїхала проживати до чоловіка в с. Мала Бурімка Чорнобаївського району. Діти залишилися без засобів для існування. На дзвінки від спеціалістів служби у справах дітей та соціального захисту населення, соціального фахівця КП «Центр надання соціальних послуг», старости села - реагує, агресивна, використовує нецензурну лайку, виявляє байдужість щодо життя своїх дітей. На запрошення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади - жодного разу не з`явилась. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 16.07.2021 відкрито провадження по справі. Ухвалою від 26.08.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання з`явився, просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання з`явився, частково визнав позов щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач повідомив, що проживає зі своїм співмешканцем окремо від дітей в межах колишнього Чорнобаївського району, с. Мала Бурімка. Вказав, що на даний час офіційно не працює, займається домашнім господарством. Доньку [PERSON] позивач любить, а [PERSON] ні, оскільки, як вказав позивач, та теж її не любить. Донька [PERSON] проживає з бабусею, оскільки з відповідачем проживати не бажає. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки, виданої Сигнаївської сільською радою 27.04.2005 за №6 у книзі реєстрації актів про народження відділу РАЦС Шполянського РУЮ 27.04.2005 зроблено запис акта за № 6 про народження дитини [PERSON] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 6). Згідно з довідкою, виданою Сигнаївської сільською радою 27.03.2007 у книзі реєстрації актів про народження відділу виконкому Сигнаївської сільської ради 27.03.2007 зроблено запис акта за № 3 про народження дитини [PERSON] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7). Відповідно до характеристики, наданої Сигнаївським НВК «Заклад дошкілької освіти-загальонооствіньої школи І-ІІІ ступенів» ОТГ від 01.07.2021 за № 151 [PERSON] була зарахована до 1 класу Сигнаївського НВК 27.08.2013 і навчається по даний час. За цей період неодноразово змінювала місце проживання та навчання. Має навчальні досягнення середнього рівня. На уроках не завжди уважна, навчальний матеріал засвоює повільно. Коло спілкування з друзями невелике. Інна добра, ввічлива, трудолюбива. До виконання громадських, доручень ставиться сумлінно, відповідально. Мати не приділяє належну увагу вихованню дочки (а.с. 13). Згідно з характеристикою, наданою Комунальним навчальним закладом фахової передвищої освіти «Корсунь-Шевченківський педагогічний фаховий коледж ім. Т.Г. Шевченка Черкаської обласної ради» від 25.05.2021 за № 193 [PERSON] навчається в педагогічному коледжі з 01.09.2020 за освітньо-кваліфікаційним рівнем "фаховий молодший бакалавр", спеціальністю 013 "Початкова освіта", професійною кваліфікацією "Вчитель початкових класів, організатор роботи з учнівськими об`єднаннями вихователь". Навчається не в міру своїх можливостей на "добре" та "задовільно. Навчальні заняття відвідує систематично. Вікторія доброзичлива, не конфліктна, намагається підтримувати дружні стосунки з багатьма студентами. Студентка здебільшого спокійна врівноважена, але в складних ситуаціях може проявляти імпульсивність. Має достатній рівень розвитку інтелекту, але увага нестійка. Емоційно-вольова сфера студентки потребує постійної уваги зі сторони педагогів і вихователів. У студентки добре розвинене мовлення, відповіді на запитання дає логічні, володіє достатнім словниковим запасом. Голос та почерк розбірливий, адекватна (правильно оцінює свої позитивні й негативні риси). Фізичний розвиток та стан здоров`я задовільний. Шкідливих звичок немає. Приводів в поліцію не було. Проживає в студентському гуртожитку, проблем з оплатою не було. Стосунки з матір`ю не доброзичливі, спілкуються рідко. Мати не бере участі у вихованні доньки, жодного разу в коледж не з`являлась (а.с. 14-15). Відповідно до заяв [PERSON] від 14.04.2021 та 29.06.2021 на ім`я Сигнаївського старости [PERSON] , [PERSON] просила вплинути на її матір [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням останньою батьківських обов`язків (а.с. 16, 18). Згідно з повідомленням старости Сигнаївської сільської ради [PERSON] до міського голови Шолянської міської ради ОТГ від 27.04.2021 № 16 останнього було повідомлено про заяву [PERSON] , [INFO] , з повідомленням що її мати, [PERSON] , [INFO] , не виконує свої материнські обов`язки і залишила їх з неповнолітньою сестрою, [PERSON] , [INFO] , на їхню бабу, [PERSON] , [INFO] , і поїхала до чоловіка в с. Мала Бурімка, Чорнобаївського району. Дитина навчається в Комунальному навчальному закладі фахової передвищої освіти «Корсунь- Шевченківський педагогічний фаховий коледж ім. Т. Г. Шевченка Черкаської обласної ради» і повертатись в Сигнаївку до баби не може, тому що, вона не дозволяє, а відправляє до матері і вітчима. До вітчима дитина боїться їхати, так як він зловживає спиртними напоями. Староста, с. Сигнаїка неодноразово телефонувала до матері і баби, але вони не відповідають на дзвінки (а.с. 17). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 02.07.2021 № 375, було вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, оскільки вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків (а. с. 19-21). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 02.07.2021 № 375, було вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, оскільки вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що свою маму [PERSON] любить, однак поїхала від неї, оскільки її співмешканець її ненавидить. Відтоді мама не надає їй коштів та не спілкується. Також [PERSON] змушувала дитину забрати документи з коледжу, щоб не платити за послуги гуртожитку. Дитина згадує, що, коли проживала з бабусею протягом двох років (сестра [PERSON] на той час з ними не проживала), мама телефонувала на декілька хвилин. Потім [PERSON] стала не потрібна. Наразі [PERSON] проживає вже протягом 4 місяців в посторонніх їй людей, які і надають їй кошти на потреби. [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що її мама [PERSON] про неї дбає. Мама до неї телефонує, цікавиться навчанням, перевіряє домашнє завдання, купує речі. Дитина припинила проживати з матір`ю, тому що її співмешканець її лякав. Періодично він випивав та ображав маму, бив її. На [PERSON] він кричав. Бабуся ставиться до дівчинки добре, а до старшої сестри сердито. Інна допомагає бабусі у хатніх справах. Дівчинка маму не навідує, їй достатньо спілкування по телефону. Таким чином, відповідач у справі, [PERSON] - мати [PERSON] , [INFO] , не виховує своєї дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку її здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню. Отже, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , фактично позбавлена батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Таким чином, існує необхідність захистити дитину від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову частково. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2021 становить - 2395,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. З приводу позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року в справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053цс19) зроблено висновок, що: «Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків…Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду». Відповідно до позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, «…При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.». Оскільки в судовому засіданні [PERSON] вказала на своє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , та позицію доньки [PERSON] , враховуючи, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд дійшов до висновку про відмову в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] . Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1816,00 на користь позивача. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: partial