Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що 24 жовтня 2013 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір за № 50010919, відповідно до якого позичальник отримала у кредит кошти у сумі 152 461,38 грн., що еквівалентно 18620,10 доларів США, під 9,90 відсотків річних на 60 місяців на придбання автомобіля. Придбавши автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, рік випуску 2013, об'єм двигуна 1968, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] передала його у заставу згідно із договором від 25 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті», з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Позивач вказала, що надавши кредит у національній валюті України, відповідач одночасно зазначав його еквівалент у валюті США, також до кредитного договору надано графік погашення кредиту, визначений у валюті США; орієнтовна сукупна вартість кредиту зазначена у валюті України та США. Вважала, що відповідач порушив її права, зокрема неналежним чином визначив ціну кредитного договору, не навів у графіку погашення кредиту конкретних грошових сум погашення у національній валюті, умови договору про погашення наданого у валюті України кредиту у перерахунку за поточним обмінним курсом валюти США та п.1.3.1 та 2.3 Загальних умов кредитування протирічать ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», ст. 1046, 1049, 1054, 1056 ЦК України, п.5.5 кредитного договору щодо здійснення страхування авторизованою страховою компанією протирічить ст. 6 Закону України «Про страхування» та ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.1 Загальних умов кредитування протирічать п.2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки у відповідача відсутня ліцензія на здійснення споживчого кредитування, договір від імені ТОВ «Порше Мобіліті» підписаний неналежною особою. Просила визнати кредитний договір таким, що підписаний не уповноваженою особою, визнати недійсними кредитний договір та договір застави, стягнути із неї на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 43 880грн. 38коп. у рахунок повного погашення кредиту (том 1, а.с.1-4,18-22, том 2, а.с.170-185Ю том 3, а.с.36-51). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Кредитний договір № 50010919 від 24 жовтня 2013 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» за участю поручителя [PERSON], - визнано недійсним. Договір застави № 50010919 від 25 жовтня 2013 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» відносно передання в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, рік випуску 2013, серебристого кольору, об'єм двигуна 1968, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], - визнано недійсним. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (том 3 а.с.179-186). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» в рахунок повного погашення кредиту за кредитним договором № 50010919 від 24.10.2013 року 43 880,38 грн. (том 3 а.с.189-194). В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Мобіліті» Самойленко А.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (том 3, а.с.221-226). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] слід відхилити, а апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» Самойленко А.О. задовольнити частково з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи кредитний договір та договір застави недійсними, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачу надано споживчий кредит, проте відповідачем порушено принцип добросовісності та включено до договору споживчого кредитування визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, що є порушенням прав споживача, створює істотний дисбаланс у правах та обов'язках сторін. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вимог ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статей надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» за участю поручителя [PERSON] був укладений кредитний договір №50010919 (том 1, а.с.65-69), відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало [PERSON] кредит у розмірі 152 461,38 гривень, що еквівалентно сумі кредиту в доларах США 18620,10 доларів США, під 9,90 відсотків річних на 60 місяців. Згідно із договором усі платежі повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 3 Загальних умов кредитування, ці умови також підписані сторонами (том 1, а.с.70-77). У цей же день, 25 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу №50010919, відповідно до якого у заставу переданий автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, рік випуску 2013, об'єм двигуна 1968, реєстраційний номер [NUMBER] (том 1, а.с.79-84). Зазначені договори містять підписи сторін, від імені ТОВ «Порше Мобіліті» договори підписані [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені директора товариства [PERSON], на договорах наявна печатка Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті», що свідчить про те, що договори є укладеними і підписані повноважною особою, чиї повноваження підтверджуються Статутом товариства і не заперечуються відповідачем, тому доводи [PERSON] у цій частині не приймаються до уваги. 18 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Порше Мобіліті» із заявою, в якій, посилаючись на збільшення курсу долару по відношенню до гривні, просила здійснити реструктуризацію кредитного договору шляхом продовження строку його погашення за умови, що щомісячний платіж не буди перевищувати суму, еквівалентну 250 доларів США (том 1, а.с.86). Дана заява була задоволена, між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] за участю поручителя [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою збільшено строк кредиту до 84 місяців, складено і підписано новий графік погашення кредиту, щомісячний платіж визначено у сумі 290 доларів США (том 1, а.с.78, 231-234). 13 жовтня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] за участю поручителя [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору застави транспортного засобу, якою збільшено строк кредиту до 84 місяців, складено і підписано новий графік погашення кредиту (том 1, а.с.85) Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Посилання позивача на те, що відповідач не мав права надавати фінансовий кредит, оскільки не має ліцензій, виданих Держфінпослуг та не зареєстрований як фінансова установа, - є необґрунтованими у зв'язку з наступним. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 цього ж Закону кредитною установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності, а відповідно до п.6 ч.1 ст.4 цього ж Закону фінансовими вважаються такі послуги: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Отже, відповідач правомірно, не порушуючи норми чинного законодавства України, надає фінансові послуги з кредитування фізичних та юридичних осіб в установленому законодавством порядку; що має статус фінансової установи, яка зареєстрована відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Так, відповідно до ст.6 Розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Згідно ст.7 Розділу 1 Положення документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво. Стаття 8 Розділу 1 вищезазначеного Положення містить положення Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Встановлено, що 02 липня 2009 року було прийнято розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про схвалення рішення про видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (том 1 а.с.43). Відповідно до п.1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії. Отже, відповідач, набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, а також чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 №41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 №4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами». Також, з моменту набуття статуту фінансової установи, кредитна установа має право здійснювати діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів та коштів, які не відносяться до залучених згідно з визначенням такого поняття у пункті 1.1 глави 1 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 18.10.2005 р. №4802, зареєстрованим Міністерством юстиції України 06.12.2005 р. за №1459/11739. Відповідно до ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним із видів фінансових послуг визначено послугу із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того чи є такі кошти власними чи залученими. Відповідно до п.1.1. глави 1 зазначених Ліцензійних умов, залучені кошти - кошти, прямо або опосередковано отримані на зворотній основі від фізичних та/або юридичних осіб, отримані залишки фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб. До залучених коштів не належать кошти, отримані у вигляді внесків до капіталу кредитної установи, у тому числі субординований капітал, отримані від кредитних установ за кредитними договорами, а також кошти, отримані з місцевих та державних бюджетів фінансовими установами - юридичними особами публічного права. Відповідач надає фінансові кредити за рахунок коштів, отриманих від кредитних установ за відповідними кредитними договорами. Відповідно, такі кошти, згідно із Ліцензійними умовами, не є залученими і не зобов'язують відповідача отримувати ліцензію для здійснення діяльності із надання фінансових кредитів. Посилання позивача на те, що окремі положення спірного кредитного договору №50010919 від 24.10.2013 року та договору застави від 15.05.2013 року №50010919, не відповідають вимогам ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" є також необґрунтованими у зв'язку з наступним. Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Проте, відповідно до вищезазначених умов Договору кредит надавався позивачу саме в українських гривнях у розмірі 152 461,38 грн., а розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в гривні із зазначенням еквіваленту у доларах США. Посилання позивача на те, що положення Договору порушують принцип добросовісності та справедливості не ґрунтуються на законі у зв'язку з наступним. Принцип добросовісності передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та непорушення прав інших осіб. Принцип справедливості передбачає таку поведінка кожної із сторони зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов'язання стосовно одна одної. Встановлено, що при укладені Кредитного договору №50010919 від 24.10.2013 року з [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було дотримано принцип добросовісності, а Загальні умови кредитування відповідають принципам справедливості та нормам законодавства України, оскільки сторони в п. 1.3. Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі; в п.1.1. Загальних умов кредитування сторони погодили, що товариство зобов'язується надати [PERSON], кредит у сумі визначеній у Кредитному договорі в українських гривнях. В Кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін; в розділі «Основні умови Кредиту» Кредитного договору сторони погодили, еквівалент суми кредиту в доларах США та визначили, що для обчислення еквіваленту застосовується курс встановлений ПАТ «Креді Агріколь Банк»; відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування [PERSON], сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до рахунків, виставлених ТОВ «Порше Мобіліті», у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Отже, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відповідно до п.1.3.2. Загальних умов кредитування відповідач має право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку (Національного банку України або іншого українського комерційного банку), замість обмінного курсу вказаного вище. Позивач та відповідач погодили, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд відповідачем і без обмежень за кількістю таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позивача. Відповідач повинен повідомити позивача про свій намір щодо зміни обмінного курсу банку за 7 (сім) робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позивачем. Таким чином, положення п. 1.3.2. Загальних умов кредитування не позбавляють позивача права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу та забезпечує право позивача та відповідача на погодження умов щодо встановлення нового обмінного курсу, що відповідає принципам добросовісності та справедливості. Відповідно до п. 3.1.1. позивач має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. При цьому розмір платежів, що сплачуються позивачем згідно з цією статтею, розраховується в порядку, встановленому в п.1.3.1. цих Загальних умов кредитування, за винятком розрахунку коригування процентів на суму курсової різниці, зазначеної в частині третій п.1.3.1. цих Загальних умов кредитування, яка вважається рівною нулю у випадку, якщо обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка є нижчим за обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору. Якщо обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка перевищує обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, застосовується порядок розрахунку курсової різниці, передбачений частиною третьою пункту 1.3.1. цих Загальних умов кредитування. Відповідно до п.3.1.2 Загальних умов кредитування при автоматичній рекалькуляції платежі перераховуються за обмінним курсом за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено в Кредитному договорі, що діяв станом на робочий день, що передував дню здійснення такого платежу за винятком випадків, коли обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка є нижчим за обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору; в такому випадку при автоматичній рекалькуляції використовуватиметься курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, положення п. 3.1.1. та 3.1.2. Загальних умов кредитування забезпечують право відповідача, передбачене Кредитним договором та ст.1054 ЦК України на отримання суми кредиту в повному обсязі, в розмірі не меншому, ніж його було надано позивачеві. Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Тому, враховуючи умови Договору та положення закону, твердження позивача про те, що законодавством заборонено використовувати розрахунок розміру платежів шляхом застосування еквівалентів у іноземній валюті є безпідставними. Крім того, відповідно до п.1.3.1. Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей: 1) сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих відповідачем, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Договору; 2) позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Згідно із графіком погашення кредиту загальний розмір щомісячного платежу протягом усього часу дії Договору є незмінним та становить еквівалент 394,71 дол. США за обмінним курсом, що є чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка (том 1, а.с.67-69). Отже, посилання позивача про те, що суми які зазначаються відповідачем у рахунках, розраховуються на власний розсуд відповідача, і не відповідають умовам Договору та змінюються відповідачем в односторонньому порядку, - не відповідають дійсності та є такими, що не приймаються судом до уваги. Позивач, підписавши кредитний договір, погодилась з усіма його умовами, а отже і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При підписанні Договору позивач була попереджена про дані ризики, що підтверджується текстом кредитного договору та Загальних умов кредитування, а також її заявою від 18 вересня 2014 року про реструктуризацію кредитного договору. Так, згідно п. 9.5. Загальних умов кредитування підписанням Загальних умов кредитування Позивальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника, та умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання). Таким чином, оспорювані умови кредитного договору та загальні умови кредитування відповідають вимогам ст. ст. 524, 533, 627,628 ЦК України та не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживача», оскільки грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (правова позиція Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14). За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідає нормам матеріального права, тому підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання договорів недійсними, з вищенаведених підстав. Тому апеляційна скарга представника ТОВ «Порше Мобіліті» Самойленко А.О. підлягає задоволенню частково. У той же час колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з позивачки на користь відповідача 43880,38 грн. в рахунок повного погашення кредиту, оскільки [PERSON] при існуванні, на її погляд, заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» чи достроковому поверненні кредиту (або його частини) має право захистити свої матеріальні права шляхом сплати зазначених коштів у встановленому договором та чинним Законодавством України, порядку. Крім того, діючим цивільним та цивільно-процесуальним законодавством не передбачено стягнення коштів із позивача, а відповідачем зустрічний позов не заявлявся. Тому апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: partial