Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Представник КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу. В обґрунтування заяви вказував, що у [PERSON] діагностовано гостре порушення психічного стану, а саме останній страждає на шизофренію, параноїдну форму, параноїдний синдром та у звязку з тяжким психічним станом, та загостренням туберкульозного процесу в легенях, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, створює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує стаціонарного лікування у відділенні для хворих туберкульозом. Зазначає, що [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.02.2014 року визнаний недієздатним та 15.07.2016 року до КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР його направив лікар-психіатр КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради", де він проживає та за заявою опікуна [PERSON], вказуючи на загострення його психічного стану та загострення туберкульозного процесу. Тому представник заявника просить суд ухвалити рішення про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний заклад КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР для надання психіатричної допомоги. У судовому засіданні представник КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР - лікар-психіатр [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Особа, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] в судовому засіданні не міг суттєво висловити свою думку. Законний представник [PERSON] [PERSON] просила заяву представника Комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу задовольнити, вказувала, що останнім часом психічний стан [PERSON] значно погіршився, крім того потребує лікування в туберкульозному відділенні в стаціонарі, оскільки не може в повній мірі задовольнити життєві потреби та створює безпосередню небезпеку для себе. Прокурор також не заперечував проти задоволення вище вказаної заяви. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши прокурора, особу, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу, представника психіатричного закладу - лікаря-психіатра, законного представника, представника [PERSON] - адвоката [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, знаходить заявлені вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.08.1985 року [PERSON] визнаний недієздатним, а рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.02.2012 року опікуном призначена [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з висновку комісії лікарів психіатрів КЗ «Гейківська ПЛ» ДОР від 18.07.2016 року [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням шизофренією, параноїдною формою, параноїдний синдром та у звязку з погіршенням психічного стану та загостренням туберкульозного процесу та у звязку з тим, що останній неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та створює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих потребує стаціонарного лікування. Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до положень ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Однак, вказане положення рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Та визначено такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що "стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи" (пункт 30 рішення у справі "МакКей проти Сполученого Королівства" від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає обєктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обовязкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO] 15.07.2016 року був госпіталізований до КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР за направленням лікаря-психіатра КЗ "Криворізький психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради" та заявою опікуна [PERSON] (а.с.1). Враховуючи перелічені докази, те, що [PERSON] неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та виявляє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, в звязку з загостренням психічного стану та загостренням туберкульозного процесу в легенях, суд вважає вимоги представника Комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO] обґрунтованими та відповідно до ч. 5 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне госпіталізувати його до вказаного психіатричного закладу терміном до 3-х місяців.

Outcome: approved