Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, визнання пункту договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що в жовтні 2015 року в мережі інтернет знайшов рекламу з продажу сільськогосподарської техніки ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО. Зателефонувавши за номером телефону, вказаним в рекламі, йому повідомили про наявність трактору МТЗ 892, 2012 року випуску за ціною 102 000,00 (сто дві тисячі) гривень та запропонували звернутися за адресою: вул. Київська, (біля Автовакзалу) м. Житомир для оформлення договору купівлі продажу вказаного транспортного засобу. Під час телефонної розмови продавець пояснив в усній формі, що Позивач спочатку має сплатити перший внесок в розмірі 51 000 (п'ятдесят однієї тисячі) гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача і тільки тоді з ним буде укладено договір фінансового лізингу. 30 жовтня 2015 року Позивач приїхав за вищевказаною адресою, проплатив 51 000 (п'ятдесят одну тисячу) гривень з зазначенням призначення платежу, а саме: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №001678, що підтверджується квитанцією № ПН 843 від 30.10.2015 року. Після чого між ним та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" в особі представника за довіреністю [PERSON], який діє на підставі Довіреності №14 від 25.09.2015 року, було укладено Договір №001678 фінансового лізингу з додатками, які є невід'ємними частинами договору. Під час укладення договору мова йшла про трактор МТЗ 892 2012 року випуску за ціною 102 000,00 (сто дві тисячі) гривень, продавець запевняв, що після сплати авансового внеску в розмірі 51 000,00 грн. трактор наступного ж дня буде доставлений позивачу додому, решта суми підлягає оплаті протягом року. При підписанні Договору лізингу позивач звернув увагу на те, що у Договорі лізингу вказана інша вартість трактора в сумі 510 000 (п'ятсот десять тисяч) гривень, однак представник компанії сказав не звертати на це уваги, так як в Додатку до Договору компютер вибиває ціну нового трактору, а його трактор 2012 року випуску коштує 102 000 (сто дві тисячі) гривень. Крім того представником відповідача, не було роз'яснено призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. 31 жовтня 2015 року позивачу зателефонували і повідомили, що наступного дня трактор привезуть, а 01 листопада 2015 року зателефонували і повідомили, що виникли проблеми з документами при доставці даного трактора і потрібно почекати декілька днів. Протягом тижня велися постійні телефонні розмови з обговоренням наступного строку доставки трактора. Приблизно 08 грудня 2015 року позивачу зателефонували та повідомили, що трактори 2012 року випуску закінчилися на складі і запропонували в разі незгоди з новою ціною подати заяву про розірвання договору. 11 грудня 2015 року позивач поїхав до м. Житомир, щоб власноруч подати заяву до офісу, де він підписував Договір лізингу, однак представник відповідача відмовився ставити будь-який вхідний номер чи підпис, хто прийняв дану заяву. 15 січня 2015 року Позивач надіслав повторну заяву про розірвання договору з рекомендованим повідомленням вже саме на юридичну адресу відповідача. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Відповідач в особі [PERSON] отримав заяву 18 січня 2015 року. 27 січня 2015 року позивач приїздив до Відповідача в головний офіс м. Київ, де представник компанії відповідача йому повідомив, що трактор МТЗ 892 не був поставлений з причини, того що Договором лізингу передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 51 000 грн. є адміністративним платежем тільки за оформлення договору. Уважно прочитавши договір, позивачу стало відомо, що його було введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, а після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, уточнили позовні вимоги, а саме зазначили про те, що договір лізингу був розірваний 19.01.2016 року згідно листа №1552 від 04.02.2016 року. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин та приймаючи до уваги, що представник позивача та позивач цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав: Копія договору №001678 фінансового лізингу від 30.10.2015 (а.с.15-20) підтверджує факт укладення 30.10.2015 між позивачем та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто», в особі представника [PERSON] договору фінансового лізингу. Копія квитанції від 30.10.2015 (а.с. 23) в свою чергу підтверджує факт сплати [PERSON], тобто позивачем, авансового платежу по договору фінансового лізингу №001678 в сумі 51 000 грн.. Суд звертає увагу, що призначення платежу в квитанції узгоджується з поясненнями позивача, що представником відповідача було запропоновано заплатити саме авансовий платіж в розмірі 51000 грн., що становило, як він повідомив, половину вартості трактора, та після надання квитанції про сплату вказаних коштів підписати договір. Причому йому було надано і рахунок на оплату. Факт розірвання між сторонами договору №001678 фінансового лізингу від 30.10.2015 не заперечується позивачем та підтверджується листом відповідача на імя позивача №1552 від 04.02.2016 року (а.с.39).\~\~ В\~ст. 627 ЦК України\~законодавець закріпив, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо серед іншого порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст.18 даного Закону визначено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.\~\~\~\~Несправедливими є, серед інших зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. В пунктах 5, 6\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно положень ч. 1, ч. 3, ч. 6\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агрессивною. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Відповідно до\~ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~визначено укладення договору лізингу у письмовій формі та визначено істотні умови договору. Так, істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи обставини справи та правові норми, що їх регулюють, оцінюючи укладений між сторонами договір №001678 фінансового лізингу від 30.10.2015, суд вважає, що ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто» не дотримано положень чинного законодавства при укладенні даного договору фінансового лізингу, що призвело до ненадання послуг, які були предметом договору. Суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір №001678 фінансового лізингу від 30.10.2015 не містить всіх істотних умов. Зокрема, в ньому не визначено розміру лізингових платежів. Стаття 8 договору відсилає до додатків №1 та №3 договору. В кінці ст. 17 значаться додатки до договору: №1\~графік сплати Авансового внеску, №2\~Специфікація та №3\~Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Однак, до договору зазначені додатки не долучено і позивачу вони не надавались. При цьому, наявні невідповідності в договорі щодо відсилання на додатки. Так, у визначенні термінів (а.с.4), зокрема адміністративного платежу, зазначено, що розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений стронами відсоток від вартості предмета лізингу. Однак, як було зазначено вище, додаток №1 значиться як графік сплати Авансового внеску.\~\~ Крім того, явно є таким, що вказує на нечесну підприємницьку практику, яка вводить в оману, а також суперечить основним\~\~принципам бухгалтерського\~\~обліку та фінансової звітності, що закріплені законодавцем в\~ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, принципу повного висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі, визначення адміністративного платежу. Визначено, (а.с.15) що це - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів на укладання договору, незалежно від призначення платежу у квитанції на сплату. Квитанція і є первинним бухгалтерським документом, на підставі якого формується бухгалтерська звітність.\~\~\~\~ Зважаючи, що в ст.8 договору (п.8.7) всі рахунки на сплату платежів, які вказані в додатках №1 та №3 лізингоодержувач зобовязаний самостійно отримувати у лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього договору та враховуючи пояснення позивача, що він сплачував авансовий внесок саме на підставі рахунку відповідача і саме як авансовий платіж за трактор, як йому повідомив представник відповідача, суд приходить до переконання, що зазначена умова договору є вкрай несправедливою, такою, що суперечить як вищезазначеним правовим нормам, так і засадам моралі, вимогам розумності та справедливості, вказує на нечесну підприємницьку практику, яка вводить в оману, оскільки позбавляє споживача можливості зрозуміти, які платежі він здійснює, і відповідно порушує принцип добросовісності наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Водночас, з врахуванням вимог\~ст. 1212 ЦК України\~та враховуючи, що положення довору щодо визначення адміністративного платежу в частині зазначення призначення платежу у квитанції є несправедливим, таким, що суперечить принципу добросовісності, вказує на нечесну підприємницьку практику, яка вводить в оману, а тому відповідно до положень ст.ст.\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є недійсним, позивачем було сплачено саме авансовий платіж згідно квитанції, яка є первинним бухгалтерським документом і відповідає всім вимогам, суд стягує з відповідача суму сплаченого авансового платежу в розмірі 51000 грн. на користь позивача.\~\~ Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за проведення операції з перерахунку авансового платежу на рахунки ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" в розмірі 510 грн, суд вважає необхідним відмовити за необгрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО", а входить у складову частину банківських операцій. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і сплачена сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп..

Outcome: partial