Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

03.11.2016 року Роздільнянська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] [INFO], стягнення аліментів та залишення дитини під наглядом органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач по справі - [PERSON], є матір'ю малолітньої [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області. Відповідачка разом з донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею - [PERSON] [INFO], в будинку 3 кімнати, веранда, кухня, опалення пічне, водопровід та електропостачання. Умови проживання незадовільні. Будинок потребує капітального ремонту відсутні належні умови для розвитку та виховання дитини. Крім того в позові зазначено, що відповідно до листа від 29.09.2014 року №441,наданого КУ «Роздільнянська ЦРЛ», в дитячій консультації ЦРЛ перебуває на обліку сім»я [PERSON]., як соціально - неблагополучна. Мати зловживає алкогольними напоями та палінням. При активному патронажі дитини, матері часто немає вдома, дитина знаходиться з бабусею, яка хворіє та майже не ходить. Дитина брудна, недоглянута, голодна. Висновком Роздільнянської районної державної адміністрації від 02.1.2016 року було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO] відносно доньки [PERSON], [INFO] - яке було задоволено.(а.с.8-9) Орган опіки та піклування вважає, що оскільки [PERSON] вихованням дитини не займається. а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, фактично не спілкувалася і не спілкується з дитиною, не дбала і не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє і не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тому [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача, Самсій О.В. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення з підстав зазначених в позові. Вказала, що враховуючи вищевикладене, інтереси дитини та висновок Роздільнянської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 02.11.2016 року, просить позов задовольнити у повному обсязі. Крім того зазначила, що проводились систематичні перевірки умов проживання, під час яких було встановлено, що умови проживання малолітньої дитини - незадовільні, будинок потребує капітального ремонту, в кімнаті відсутні дитяче ліжко, у зв'язку з чим дитина спить з матерю. В будинку проживає бабуся - [PERSON], [INFO] на яку відповідачка оформила опіку, бо вона не в змозі самостійно доглядати за собою. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, з'являлася в усі судові засідання без ознак наслідків вживання алкогольних напоїв. Пояснила, що вдень працює не офіційно на мебельній фабриці з понеділка по п'ятницю, спиртними напоями не зловживає, дійсно вимушена залишала дитину з бабусею, але на даний час її донька знаходиться під наглядом няні, яка є її подругою. Пояснила суду, що бабусю забрали в лікарню,за цей час привела її кімнату в порядок,побілила стіни,змінила диван. Відносно того, що в кімнаті відсутня дитяче ліжко, пояснила що донька категорично відмовляється спати сама,тому спить з нею, але ліжко є, та знаходиться в гаражі. Вважає, що дитині в сім`ї буде гарніше, просить надати можливість бути гарною матір'ю. Крім того, в ході розгляду справи вона привела двір будинку в охайний стан, що підтверджується поясненням свідка. До дитячого садка дитину не влаштувала, так як її черга підійде, коли дитина піде до школи. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Прибилов О.О. позовні вимоги підтримав частково, а саме заперечував відносно стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів та судового збору, у зв'язку з тяжким фінансовим станом відповідачки. Представник третьої особи Роздільнянсього ЦРЛ, заступник головного лікаря по охороні материнства та дитинства Почтаренко Л.М. позов підтримала,суду пояснила,що при проведені патронажу встановлено, що в будинку де проживає дитина - брудно, повітря не свіже в приміщенні неприємний запах, дитині [PERSON] частково проведено щеплення, мати рідко водить дитину на перевірку до лікаря. Пояснила, за 2016 рік у лікарні на консультації у педіатра родина [PERSON] була лише один раз. Надала суду виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на дитину [PERSON], згідно якої після виписки з пологового будинку мати виконувала всі рекомендації лікарів по мірі необхідності,при огляді дитини було виписано направлення до лікаря невролога в Одеську обласну дитячу клінічну лікарню у зв'язку з деякими проблемами з мовленням, але мати його проігнорувала(а.с.78) Оглянувши вищевказану виписку суд приходить к висновку, що загрожуваючих життю та здоров'ю дитини обставин в ній не зазначено. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". Відповідно до "Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок" схваленої Постановою Верховною Радою України №475-ХІV від 05.03.1999 року, зазначено, що держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (надалі Постанови) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.10,11). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану відомості про батька дитини - [PERSON] записані за вказівкою матері згідно ст. 135 ч. 1 СК України (а.с.12). Щодо особи відповідача, то судом встановлено, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS], до складу її сім`ї входить: бабуся- [PERSON], [INFO] У відповідності до листа начальника служби у справах дітей Роздільнянської РДА № 12/01-15 від 03.02.2014 року направленого на адресу відділу кримінальної міліції у справах дітей, оскільки при проведення обстеження житлово-побутових умов мешкання,було встановлено, що житлове приміщення потребує ремонту, зобов`язано сім`ю [PERSON] взяти під особистий контроль (а.с. 17). Згідно листа Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області № 66/2//9184 від 08.10.2014р. начальника Роздільнянського РВ ГУМВС Виниченко А.С., притягнути до адміністративної відповідальності громадянку [PERSON] не є можливим, так як відсутня дата та місце скоєння правопорушення. (а.с. 20). З матеріалів справи крім іншого вбачається, за місцем проживання [PERSON] були проведені перевірки обстеження умов проживання,згідно яких було встановлено, що будинок по [ADDRESS] складається з 2 кімнат, веранди та кухні, опалення в будинку пічне, є водопровід та електропостачання. Розглянувши вищевказані акти було виявлено, що при перевірці будинку були встановлені неоднозначні умови проживання, а саме від задовільних (в будинку охайно, чисто,наявна побутова техніка та меблі (а.с.21,22)) до незадовільних в (будинку брудно,багато сміття,гори невимитої посуди (а.с.13,18,23)), були проведені бесіди відносно умов проживання та догляду за дитиною. Згідно листа Роздільнянської РДА від 26.12.2016р. (а.с. 55) сім`я [PERSON] була знята із соціального супроводу на засіданні дорадчого органу 06.06.2016 року, але лишилась у полі зору центру соціальних служб на обліку сімей які знаходяться у складних життєвих обставинах. [PERSON] виявила бажання у оформленні доньки до дитячого садочку, після чого була надана допомога, а саме в вигляді постановки на чергу. Згідно до ч.1 Закону України "Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю" полягає: - соціальна робота з сім'ями - діяльність уповноважених органів, а також фахівців з соціальної роботи, яка спрямована на соціальну підтримку сімей, забезпечення їхніх прав і свобод, поліпшення якості життєдіяльності, задоволення інтересів та потреб; - соціальне обслуговування сімей - система соціальних заходів, спрямованих на сприяння, підтримку і надання послуг сім'ям, дітям та молоді з метою подолання або пом'якшення життєвих труднощів, підтримку соціального статусу та повноцінної життєдіяльності; - соціальний супровід - вид соціальної роботи, спрямованої на здійснення соціальних опіки, допомоги та патронажу соціально незахищених категорій дітей та молоді з метою подолання життєвих труднощів, збереження, підвищення їх соціального статусу. Статтею 6 ч. 3 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" влаштування дитини до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не позбавляє органи опіки та піклування за місцем походження та за місцем перебування дитини від обов'язку продовжувати діяльність щодо реалізації права цієї дитини на сімейне виховання. У Рішенні Європейського Суду від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" (щодо відібрання дітей у сліпих батьків) зазначається, що було порушено ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що органи державної влади та суди мали би звернути увагу на неодноразові спроби позивачів покращити свої матеріально-побутові умови життя (зокрема, на їхні звернення про проведення природного газу до будинку, про повернення заборгованостей із заробітної плати та інших виплат, а також на клопотання про надання допомоги у працевлаштуванні). Національний суд, натомість, взяв на віру твердження органів місцевого самоврядування про те, що Савіни, попри надану їм фінансову та іншу допомогу, не спромоглися покращити умови свого життя. Окрім посилань на акти огляду помешкання заявників, суди не досліджували будь-які інші докази, хоча аналіз такої інформації був би доречним при встановленні того, чи місцеві органи влади дотримувались Конвенційних зобов'язань із забезпечення цілісності сім'ї та чи вони вивчили можливість застосування інших альтернатив перед тим, як відбирати дітей у заявників. Стосовно недостатнього фінансового забезпечення заявників Суд вказав, що визначення можливості надання сім'ї Савіних спеціальної матеріальної допомоги задля збереження цілісності цієї сім'ї є завданням, перш за все, відповідних державних органів влади та, зокрема, національних судів. Таким чином, системний аналіз наведених норм закону та практики Європейського Суду свідчить про те, що соціальні органи та органи опіки та піклування, не виконали свої фактичні обов`язки щодо соціального супроводу сім`ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" (надалі Порядку) підставою для прийняття рішення про взяття дитини на первинний облік є акт обстеження умов перебування дитини, в якому зазначається факт відсутності батьківського піклування, або інші документи, що підтверджують факт залишення дитини без батьківського піклування. Згідно додатку 9 до зазначеного порядку вказані Акти крім іншого повинні містити інформацію щодо створених умов проживання, виховання та розвитку дитини; з`ясовані традиції сім'ї; зазначений результат бесіди і ставлення членів сім'ї до відповідного рішення; крім того повинна міститися підпис одного з батьків про ознайомлення з результатами обстеження. З огляду на наведене акти, які додані до матеріалів справи, а саме: акти обстеження умов проживання родини [PERSON] від 01.09.2014 року;06.10.14 р.,07.11.2014р.09.12.2014р. (а.с. 13,18,21,22,23,27,53) вказаним нормам закону не відповідають, вони неоднозначно відображають житлові умови, та деякі з них суперечать позовній заяві. Крім того, звертає на себе увагу наявність в матеріалах справи заяви сусідки [PERSON], яка проживає за адресою, [ADDRESS], згідно якої вона пояснила,що [PERSON] закриває в будинку дитину та бабусю, та не займається вихованням доньки. Під час клопотання представника позивача про доручення до матеріалів справи заяви, відповідачка заявила, що дійсно знає сусідку [PERSON],та пояснила що з нею часто були сварки межу між земельними ділянками. Тому судом не може бути прийнято до уваги вищевказана заява. В якості свідка в судовому засідання була допитана [PERSON]- начальник відділу Районного центру соціальних служб для сім»ї,дітей та молоді, суду пояснила, що родина [PERSON] у 2015 році перебувала під соціальним супроводом. Згідно повідомлень Роздільнянської ЦРЛ - є проблеми з санітарно -гігієнічними умовами проживання. Пояснила, що під час обстеження умов проживання було виявлено, що постільна білизна у дівчинки брудна, в будинку тяжкий запах від бабусі, яка не встає,та не доглядає за собою, в зв'язку з віком та хворобою. Допитана в якості свідка по справі [PERSON] - подруга відповідачки,на даний час працює нянею у малолітньої [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] зараз тимчасово не працює, так як приводить будинок до ладу,змінила ліжко бабусі та зробила косметичний ремонт в кімнаті. В неї постійно є продукти харчування, дитина не голодує, як вказано в деяких актах. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не підтверджено які заходи вживалися до матері та яке реагування було з її боку, а судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, також не встановлено таких крайніх обставин як алкоголізм матері або наркоманія, або будь-які інші дані, які б свідчили, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або жорстоко поводиться з нею; тому суд зазначає, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, відсутні, та вирішує, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам малолітньої дитини та засадам вищезазначеної Декларації та практики Європейського Суду, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Оскільки судом відмовляється в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів та залишення дитини під наглядом органу опіки та піклування для подальшого влаштування також задоволенню не підлягають з урахуванням вищенаведеного. Пунктом 18 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав зазначено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed