Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

10.05.2006р. [PERSON] звернулося до суду із вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO]. Вказаний житловий будинок та господарські будівлі за зазначеною адресою належали, [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності виданого Борівською селищною радою 24 квітня 1954 року і був набутий батьками в шлюбі. Батько, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] та дочці [PERSON]. 16 вересня 1991 року [PERSON] помер. Позивач вважав, що фактично прийняв спадщину. [PERSON] спадщину не прийняла. [PERSON] добудував та відремонтував гараж, почав добудовувати додаткові приміщення до будинку, сплачував за газ, електроенергію, також утримував, доглядав забезпечував матеріально хвору матір, [PERSON] [PERSON] після смерті чоловіка оформила на себе Свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, тобто на ? частку житлового будинку та господарських будівель. 17 жовтня 1988 року [PERSON] подарувала 11/20 частин житлового будинку [PERSON] До середини серпня 2005 року у будинку № 7 по вулиці 8-го Березня в селищі Борова, Фастівського району, Київської області [PERSON]П проживала. З початку вересня 2005 року, [PERSON] матір не бачив. В 10-их числах вересня 2005 року невідомі особи: чоловік, жінка, [PERSON], та дитина, зламали замки в господарських будівлях, спорудах та користуються господарськими будівлями та спорудами. [PERSON] заявила, що купила частину будинку, право власності на яку оформлено на [PERSON], оформили договір дарування. З приводу того, де перебуває мати, [PERSON] неодноразово звертався до Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київської області, до Прокуратури Фастівського району, Київської області, в Фастівську районну державну нотаріальну контору, до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON], але жодної конкретної відповіді не отримав. Зясовано, що 9/20 частини спірного будинку, які належали [PERSON], були продані її представником по довіреності, відповідачкою, [PERSON], відповідачці [PERSON], шляхом укладення договору дарування від 26 липня 2005 року. Цей договір за реєстром №2796 нотаріально посвідчила [PERSON], приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області, яка не вказала адресу місця проживання представника, [PERSON] Договір дарування від 28.07.2005 року був посвідчений нотаріусом на підставі [PERSON] з реєстру права власності на нерухоме майно, що видане Фастівським БТІ 26.07.2005 року. [PERSON], вважав, що БТІ м. Фастова не мало права видавати цей [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки ще проводилися реконструкція, прибудови до будинку, які не введені в експлуатацію, а поділу будинку між співвласниками не було. Перед видачею 26.07.2005 року [PERSON] з реєстру права власності на нерухоме майно Фастівське БТІ не проводило обстеження будинку та не встановлювало, що будинок є згідно Рішення виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 14 квітня 2005 року про дозвіл на добудову до житлового будинку, а також Генерального плану забудови садиби є незавершеним будівництвом, яке не прийнято, не введено в експлуатацію, не зареєстровано. В лютому 2006 року [PERSON] дізнався, що правовстановлюючим документом для укладення Договору дарування 9/20 частин спірного будинку стало Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчено державним нотаріусом Фастівської районної держнотконтори 03.07.1992 року за № 1444 та яке підтверджує право [PERSON] на ? частину спірного будинку. [PERSON] вважав, що свідоцтво видано всупереч вимогам ст. 48 ЦК УРСР, тому просив визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину, Договору дарування, та визнання права спільної часткової власності на будинок та господарські споруди. 16 серпня 2010 року [PERSON] помер (т.2, а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] (т.2, а.с. 24). [PERSON] вимоги батька підтримав, та зазначив, що його батькові в процесі судового розгляду стало відомо, що оспорюваний договір дарування складений на підставі Довіреності від 19.07.2005 року, що зареєстрована в Реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району за № 232, відповідно до якої [PERSON] від імені [PERSON], як дарувальника, підписала 26.07.2005 року договір дарування. Але на його думку підпис від імені [PERSON] на виданій Довіреності та в Журналі реєстрації нотаріальних дій Борівської селищної ради можливо не належить [PERSON], оскільки він відрізняється від її підпису, що були нею зроблені до цього, тому з цих підстав просить визнати довіреність недійсною. Також йому незрозуміло чому [PERSON] перебуваючи в тяжкому фізичному та психологічному стані погодилась продати своє єдине житло та переїхати невідомо куди, можливо при підписанні вказаної довіреності вона не усвідомлювала значення своїх дій . В судовому засіданні позивач, [PERSON], просив позов задовольнити, з підстав визначених в первісному та змінених і доповнених позовах. В своїх додаткових поясненнях позивач зазначив, що за записом № 132 в Книзі реєстрації нотаріальних дій посвідчено здійснення зовсім інших нотаріальних дій від імені гр. [PERSON] від 18 квітня 2005 року. Тому [PERSON] також просить визнати недійсними Довіреності від 19.07.2005 року, що зареєстровані в Реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району за №132 та № 232, на підставі якої [PERSON] від імені [PERSON], як дарувальника, підписала, 26.07.2005 року договір дарування. Представник відповідача, [PERSON], [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Зазначивши, що спірний будинок належав [PERSON] та [PERSON] 16 березня 1991 року [PERSON] помер. 03 липня 1992 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину. 17 жовтня 1998 року [PERSON] подарувала 11/20 частини будинку сину [PERSON]. У договорі дарування було вказано конкретні приміщення. Будинок має два окремі виходи. В одному проживав [PERSON], а в іншому [PERSON]. [PERSON] хворіла, за нею доглядала [PERSON], яка наймала сиділок. Догляд здійснювала [PERSON] 26 липня 2005 року [PERSON] подарувала [PERSON] 9/20 будинку (теж конкретні приміщення). Ствердження позивача, що будинок не було поділено не вірне, оскільки доказом поділу є конкретне користування. Договір дарування від 26.07.2005р. посвідчений на підставі довіреності від 19.07.2005 року видана сільською радою. [PERSON] доручила підписати договір дарування [PERSON] В нотаріальній конторі фігурує тільки одне доручення. [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. [PERSON] в судовому засіданні просила в позові відмовити. Борівська селищна рада, Фастівська районна державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Фастівського МБТІ просила в задоволенні позову відмовити. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO]. Вказаний житловий будинок та господарські будівлі за зазначеною адресою належали, [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Борівської селищної ради 24 квітня 1954 року (т.3, а.с. 117). 07.12.1990 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів сину [PERSON] та дочці [PERSON] (т.1, а.с. 10). 16 вересня 1991 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с. 9). 03.07.1992 року [PERSON], як дружина померлого, звернулась в Фастівську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] (том.3 а.с.114), з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18.02.1938 року (том 3, а.с.116). 03.07.1992 року [PERSON] отримала в Фастівській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку № 7 по вул.8 Березня в сел. Борова Фастівського району, як частку в спільному майні подружжя (том 3 а.с.120), а також свідоцтво про право на спадщину за законом, як дружина померлого на іншу 1/2 частину названого будинку (том.3 а.с. 121). З чого вбачається, що вона стала власником всього будинку. 17.10.1998 року [PERSON] подарувала [PERSON] 11/20 частин належного їй на праві власності будинку № 7 по вул. 8 Березня в сел. Борова Фастівського району При чому в договорі були визначені приміщення, які переходять в конкретне користування обдарованого (том 3, а.с. 109). Також до цього договору була долучена довідка-характеристика Фастівської МБТІ № 33 від вересня 1998 року, з якої вбачається, що [PERSON] належить весь будинок, тільки 1/2 частина - як спадщина, а інша 1/2 - як частка в спільному мані подружжя (том.3, а.с.111). На думку суду це свідчить про те, що [PERSON] на час укладання договору дарування знав або міг знати про те, що його мати [PERSON] оформила на себе спадщину після померлого [PERSON] 28 липня 2003 року [PERSON] склала заповіт, яким усе, що належало їй на день смерті заповідала своїй доньці [PERSON] (том 3, а.с. 104). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 26 липня 2005 року [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої секретарем Виконкому Борівської селищної ради 19.07.2005 року № 132 подарувала [PERSON] 9/20 частин житлового будинку за № 7 по вулиці 8-го Березня в селищі Борова, Фастівського району, Київської області (т.1, а.с. 37). Як вбачається з додаткових пояснень позивача в матеріалах справи є три довіреності: перша - витребувана та належним чином завірена копія з Борівської селищної ради (том 1, а.с. 124), друга - направлена приватним нотаріусом [PERSON] разом з копіями документів щодо договору дарування частини будинку від 26.07.2005 року р/н 2706 (том 3, а.с. 56) слід зазначити, що ці дві довіреності за своїм змістом та формою є абсолютно тотожніми, за виключенням реєстраційного номера на зворотній стороні, також є третя довіреність, точніше її оригінал, який зберігається в Борівській селищній раді і за своїм змістом відрізняється від попередніх двох адресою довіреної особи, проте реєстраційний номер і суть, яка полягає в уповноваженні [PERSON] подарувати 9/20 частин будинку № 7 по вул.8 Березня в сел. Борова є однаковими. В оглянутому в судовому засіданні оригіналі журналу нотаріальних дій за 2005 рік (класифікація 05-2) міститься запис № 232 від 19.07.2005 року, яким посвідчено довіреність [PERSON] на дарування 9/20 частин будинку на дому( завірена копія журналу - том.1, а.с.122-123, оригінал - при справі). Вказаний журнал прошнурований, пронумерований та скріплений гербовою печаткою. На аркуші 68 названого журналу містить нумерація нотаріальних дій, з якої візуально вбачається механічне виправлення починаючи з номеру "231" і до номеру "235" - першу цифру підправлено з "1" на" 2", на думку суду, це може свідчити про технічну описку, яка потягла за собою виправлення реєстраційного номера на зворотній стороні довіреності. Суть довіреності, безпосередньо в її тексті, та її короткій зміст в журналі нотаріальних дій ( том 1, а.с.122) також є однаковими. Відповідно до заяви [PERSON] їй було відомо наміри померлої [PERSON] подарувати належні їй 9/20 частини будинку [PERSON], яка здійснювала постійний догляд за нею (т.1, а.с. 235). Згідно повідомлення Борівської селищної ради №64 від 20.02.2008 року гр. [PERSON] до 26.07.2005 року проживала в селищі Борова по вул. 8-Березня, 7 в частині будинку. З 26.07.2005 року гр. [PERSON] до дня смерті проживала в м. Києві у своєї дочки (т.1, а.с. 198). Це факт, на переконання суду підтверджує, що дії [PERSON] були обміркованими та послідовними, оскільки саме після дарування належної їй частини будинку вона переїхала до доньки в Київ. При цьому, [PERSON] не поставили до відома про те, що інша частина будинку № 7 по вул. 8 Березня, в сел. Борова, співвласником якого він є подарована третім особам. З огляду на те, що в будинку зявились незнайомі [PERSON] особи, які пояснили, що купили 9/20 частин, а [PERSON] виїхала з будинку і місце знаходження її було невідомо, він звернувся із заявами до правоохоронних органі про проведення розслідування ( том 1, а.с.19, 21, 22, 42-44). 27.12.2005 року за результатами перевірки вищеназваних заяв Фастівським МРВ винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у звязку з відсутністю складу злочину (том 1, а.с. 36). Згодом ця постанова скасовувалась і за повторними зверненнями [PERSON] проводились додаткові перевірки, про що останній додатково повідомлявся ( том 1, а. с. 40, 41). 21.05.2006 року [PERSON] направлена відповідь начальника управління карного розшуку ГУ МВС України в Київській області з якої вбачається, що його мати [PERSON] [INFO] проживає за адресою [INFO] разом з донькою [PERSON] (рідною сестрою [PERSON]П.) (том 1, а.с.105). 11 червня 2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.147, том 3, а.с.105). Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON], [PERSON] - 07.09.2007 року, а [PERSON] - 27.11.2007 року звернулись до нотаріальних контор із заявами про прийняття спадщини після померлої матері. (том 3, а.с. 100, 101). Хоча, як вбачається з матеріалів справи, на той час 9/20 частин будинку вже були подаровані і спадкоємці про це знали, оскільки дана цивільна справа перебуває в провадженні Фастівського міськрайонного суду з 10.05.2006 року ( том1, а.с.1). Проте, [PERSON] в своїй позовній заяві стверджував, що прийняв спадщину, ще після померлого батька [PERSON] шляхом фактичного володіння та управління спадковим майном, здійснював перебудови та прибудови будинку та господарських будівель. На підтвердження вказаного надав копію довідки Борівської селищної ради Фастівського району № 338 від 29.08.2005 року (т.1 а.с. 16), будь яких інших доказів фактичного прийняття спадщини суду надано не було. Зокрема, жодним чином не доводиться оплата комунальних платежів саме [PERSON] Що стосується проведення ремонту та здійснення прибудов, то враховуючи той факт, що з 1998 року [PERSON] є співвласником будинку ( а довідка селищної ради датована 2005 роком), то цілком логічно, що він утримував будинок і здійснював прибудови до нього протягом 7 років. Крім того, рішенням виконкому Борівської селищної ради Фастівського району, Київської області від 14 квітня 2005 року [PERSON], проживаючого у селищі Борова, по вул. 8-Березня, 7 надано дозвіл добудувати до будинку котельню розміром 3,0*3,0 м (т.1, а.с. 14). 27 липня 2006 року померла [PERSON] (обдарована по договору дарування 9/20 частин спірного будинку) (том 1, а.с.147). [PERSON] помер 16 серпня 2010 року (т.1, а.с. 38). Відповідно до довідки виданої Девятою Київською державною нотаріальною конторою № 1752/0214 від 04.05.2011 року в нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті гр. [PERSON] Заяву про прийняття спадщини подав син померлого, [PERSON] Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались (т.1, а.с. 40). В своїх додаткових поясненнях [PERSON] просить визнати недійсними Довіреності від 19.07.2005 року, що зареєстровані в Реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району за №132 та № 232, на підставі якої [PERSON] від імені [PERSON], як дарувальника, підписала, 26.07.2005 року договір дарування. Однак, заяву про збільшення позовних вимог в цій частині позивач не подавав, судовий збір не сплачував. Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно п.3 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільних справах» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Пункт 2 вищеназваної постанови передбачає, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів . Так, відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON], його син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (том 3, а.с.113-122). Що стосується фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, то жодним доказом, крім довідки Борівської селищної ради № 338 від 29.08.2005 року (т.1 а.с. 16). Однак слід зазначити, що вказана довідка видана селищною радою вже після укладання оскаржуваного договору дарування від 26.07.2005 року, будь-які конкретні факти прийняття спадщини, тим більше в 6 місячний строк, як того вимагає закон, в ній не наведені. Безпосередньо зміст довідки «[PERSON] володів та управляв спадковим майном» спростовуються матеріалами справи. Зокрема: зі змісту позовної заяви (том 1 а.с.1) вбачається, що [PERSON] проживав за адресою: 03035, [ADDRESS], ця обставини свідчить про те, що він не міг фактично володіти спадковим майном перебуваючи в цей час в іншому місті. Крім того, згідно повідомлення Борівської селищної ради №64 від 20.02.2008 року гр. [PERSON] до 26.07.2005 року проживала в селищі Борова по вул. 8-Березня, 7 в частині будинку. З 26.07.2005 року гр. [PERSON] до дня смерті проживала в м. Києві у своєї дочки (т.1, а.с. 198). Це факт, свідчить про те, що саме [PERSON] фактично володіла та управляла спадковим майном, яке крім того оформила через нотаріальну контору. Також, суд звертає увагу на те, що безпосередньо в письмових поясненнях позивача (том 3, а.с. 37) зазначено: «після оформлення на мого батька часток баби на будинок на нього він вважав себе повним власником будинку, почав його реконструювати, добудовувати, переобладнувати». Цими поясненнями позивач додатково підтверджує, що лише після оформлення договору дарування від 1998 року [PERSON] почав володіти і розпоряджатись будинком, а не з 1991 року після смерті [PERSON] Слід констатувати, що жодним іншим письмовим доказом чи показами свідків позивач не довів фактичне прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Стосовно визнання договору дарування від 26.07.2005 року недійсним з підстав його удаваності, то ст.235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, адже в ньому зовнішнє волевиявлення не збігається з їх внутрішньою волею. Проте, посилання позивача на удаваність правочину не доведено жодним допустимим та належним доказом, а навпаки спростовується як існуючою довіреністю так і поясненнями учасників судового розгляду, які вказують на те, що їм було відомо про намір [PERSON] подарувати частину будинку особі, яка її доглядала (том 1, а.с.229,235). Крім того, жодна зі сторін правочину, нотаріус або свідки не зазначали факт оплати за будинок, що свідчило б про фактичне укладання договору купівлі продажу. Що стосується позовних вимог про визнання довіреності від 19.07.2005 року недійсною, то як підставу позову позивач зазначає можливість здійснення підпису від імені [PERSON] іншою особою (том 2, а.с.165-166). За призначеною ухвалою суду судово-почеркознавчою експертизою (том 4, а.с. 56-57) експерт направив повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.05.2015 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (т.4, а.с. 74). За таких обставин суд вважає, що відсутні докази вчинення підпису від імені [PERSON] іншою особою, значить і відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Заява про зміну підстав позову в частині позовних вимог щодо недійсності довіреності до суду не надходила. Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Довіреності від 19.07.2005 року, що зареєстровані в Реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району за №132 та № 232 видані з порушенням норм законодавства і не відповідають волі довірителя, судово-почеркознавчу експертизу провести неможливо, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed