Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним договору застави. В обґрунтування позовної заяви, зазначила, що 09 вересня 2008 року між чоловіком позивачки - [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" в особі службовців Йоржа А.В. та Матвієнко Д.О. (відділення "Таврійське" Філії ЗАТ "ОТП Банк" міста Запоріжжя) було укладено Договір застави автотранспортного засобу № PСL-209/015/2008, відповідно до умов якого (п.1.1., 3.1. Договору) для забезпечення повного та своєчасного виконання гр. [PERSON] як заставодавцем своїх боргових зобов'язань за Кредитним договором № СL-209/015/2008 від 09.09.2008 р. було передано в заставу легковий автомобіль HONDA ACCORD, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], колір - чорний, кузов № [NUMBER]. Строк дії Договору застави автотранспортного засобу (пункт 2.1.) було встановлено не пізніше 09 вересня 2015 р., тобто на час подання позову дія договорів не сплинула. На час укладення спірного Договору застави позивачка перебувала із заставодавцем [PERSON] (1977 р.н.) в офіційно зареєстрованому шлюбі, про що зроблено запис у Книзі реєстрації актів про одруження 12 жовтня 2001 р. Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (копія Свідоцтва про шлюб додається), тому також є іншим власником легкового автомобіля. Договір застави було укладено між [PERSON] та службовцями відділення ЗАТ "ОТП Банк" в місті Запоріжжі у простій письмовій формі, нотаріально договір не посвідчувався; позивачка по справі - [PERSON] ані стороною кредитного договору (позичальником), ані поручителем за цими кредитними зобов'язаннями не була. На час укладення спірного Договору застави у встановленому порядку нотаріально посвідчена згода позивачки як дружини позичальника [PERSON] Банком (ЗАТ «ОТП Банк») отримана не була, у зв'язку з чим цей договір є таким, що був укладений з істотними порушеннями встановлених законодавством вимог. Таким чином, враховуючи викладене вище, легковий автомобіль HONDA ACCORD, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], колір - чорний, кузов № [NUMBER] на час його придбання на умовах кредиту був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому розпорядження цим майном мало відбуватися за взаємною згодою обох членів сім'ї. Отже, за таких обставин (позивачка як дружина не надавала нотаріально посвідчену письмову згоду на передання спільної сумісної власності - легкового автомобіля HONDA ACCORD, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], колір - чорний, у заставу та не була стороною кредитного договору) укладення Договору застави в забезпечення кредитного договору відбулося з порушенням встановлених вимог щодо обсягів повноважень відносно розпорядження спільною сумісною власністю (рухомим майном) подружжя. Про факт порушення законних прав та інтересів як співвласника позивачка дізналася лише влітку 2015 року від [PERSON], який повідомив їй про наявність позовної заяви від ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до нього та третьої особи про звернення стягнення на вказаний легковий автомобіль як на предмет застави, у якій [PERSON] є стороною по справі; цим порушуються її законні права як співвласника майна (легкового автомобіля, який є предметом застави). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, визнати договір застави, укладений між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська43, код ЄДРПОУ - 21685166, правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] недійсним повністю з моменту його укладення - 09 вересня 2008 року; в порядку застосування недійсності договору застави автотранспортного засобу укладений між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська43, код ЄДРПОУ - 21685166, правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за реєстраційним №7885547 від 10.09.2008 року про державну реєстрацію приватного обтяження, тип- застава рухомого майна, об'єкт - автомобіль легковий, лег. HONDA Accord, номер об'єкта: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву згідно якої просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору застави у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами письмові докази у сукупності з поясненнями представників сторін суд при вирішенні спору виходить з наступного. 09 вересня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" (відділення "Таврійське" Філії ЗАТ "ОТП Банк" м. Запоріжжя) було укладено Договір застави автотранспортного засобу № PСL-209/015/2008. Відповідно до умов п. 1.1, 3.1 Договору для забезпечення повного та своєчасного виконання гр. [PERSON] як заставодавцем своїх боргових зобов'язань за Кредитним договором №СL-209/015/2008 від 09.09.2008 р. було передано в заставу легковий автомобіль HONDA ACCORD, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], колір - чорний, кузов № [NUMBER]. Відповідно до умов п. 2.1.1 Договору строк дії застави автотранспортного засобу було встановлено не пізніше 09 вересня 2015 р. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] від 12.10.2001 року [PERSON] одружився на [PERSON], актовий запис №1210. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.10.2011 року по справі № 16/5009/3414/11 про банкрутство ФОП [PERSON] була скасована заборона на відчуження заставного автомобіля HONDA ACCORD, 2008 року випуску, р/н [NUMBER]. 16 березня 2012 року вона безперешкодно зареєструвала право власності на вказаний автомобіль за собою у ВРЕР-2 м. Запоріжжя. Відповідно до ст. 60 Сімейний кодекс України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то інше майно, яке було одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя. Відповідно до положень ст. 355-356 ЦК України майно, що знаходиться у власності двох або більше осіб - співвласників належить їм на праві власності і є їхнім спільним майном. Відповідно до ст. 578 ЦК України, застава майна, що є спільній власності майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про заставу", майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За ч. 1-2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом частин 1, 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (висновок Верховного Суду України, лист від 01.07.2012 р.). Згідно ухвали від 13 листопада 2013 року та 22 січня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловив правову позицію, що відповідно до частини другої статті 6 Закону "Про іпотеку", статті 578 ЦК України майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку (заставу) лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників (висновок Верховного Суду України, постанова від 27.05.2015 р. по справі № 6-61цс15). Відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України в своєму Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними (2008 рік) зазначив, що визнання правочину недійсним пов'язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом. Представником позивачки у судовому засіданні було заявлено клопотання про витребування у відповідача заяви [PERSON], як дружини [PERSON] про надання згоди на укладення спірного договору застави, представник відповідача не заперечував проти цього клопотання, судове засідання було відкладено для надання витребуваних доказів, але відповідачем так і не надано жодних доказів того, що позивачка надала згоду на укладення договору застави. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, вбачається, що ненадання суду заяви [PERSON], як дружини [PERSON] про надання згоди на укладення спірного договору застави є підтвердженням того, що такої згоди на час укладення спірного договору застави не було. З викладених вище підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved