Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач 30 вересня 2016 року звернувся з позовом до відповідачів про поновлення строку позовної давності, визнання права на земельну частку (пай)в порядку спадкування за законом. В позовній заяві позивач [PERSON] посилався на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Відкрилась спадщина. Ще у 1992 році мати була прийнята в члени КСП імені Мічуріна, колгоспником. Згодом КСП імені Мічуріна було реформоване в СТОВ імені Мічуріна. До виходу на пенсію - 20 вересня 2001 року, мати працювала у цьому сільськогосподарському підприємстві. В кінці 1995 року було проведення паювання земель, однак мати помилково не була внесена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), через що вона не отримала належної їй земельної частки (паю). Єдиним спадкоємцем після смерті матері був він. Тобто успадкував право на земельну частку (пай), що належало матері - Своєчасно до суду не міг звернутись в силу того, що на протязі певного періоду часу намагався віднайти документи, які підтверджували отримання матір»ю зазначеного правовстановлюючого документу. Однак це не дало позитивного результату. Все вище викладене і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить поновити строк позовної давності та визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) як члена КСП - СТОВ імені Мічуріна, Кодимського району Одеської області с. Писарівка, в розмірах установлених на території Писарівської сільської ради. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву, в якій свій позов підтримав та просив його задовольнити. Представники відповідачів - Кодимської районної державної адміністрації та Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, в судове засідання не з'явились, надавши письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши вимоги позивача та надані ним письмові докази, суд визнає позов [PERSON] обґрунтованим та вважає необхідним його задовольнити, з таких підстав. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом на підставі наданої позивачем архівної довідки №25 від 05 лютого 2016 року встановлено, що [PERSON] з 1992 року по 2001 рік працювала в КСП-СТОВ імені Мічуріна с. Писарівка, Кодимського району Одеської області (а.с.11). Крім того, як убачається з довідки архівного відділу Кодимської районної державної адміністрації №16-02-32/08 від 15 лютого 2016 року рішень КСП імені Мічуріна, с. Писарівка, Кодимського району Одесьокї області про звільнення [PERSON] з членів КСП не виявлено (а.с.12). Відповідно до постанови Верховної Ради України №2200-ХІІ від 13 березня 1992 року «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів. Відповідно до ст.2 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі підприємству в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. За змістом вказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Державний акт на право колективної власності на землю КСП імені Мічуріна с. Писарівка, Кодимського району був виданий 17 листопада 1995 року. Отже, на момент видачі сільгосппідприємству с. Писарівка Кодимського району державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] була членом цього підприємства, тому мала право на отримання земельної частки (паю), однак помилково була невнесена до списку осіб, які мали право на її отримання, внаслідок чого не отримала сертифікат на земельну частку (пай), а згодом і державний акт на право приватної власності на землю. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року вказав, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), не може позбавити цю особу права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. В п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року №122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Частиною другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. З огляду на викладене, суд констатує, що [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю) із земель Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області, як член колективного сільськогосподарського підприємства. Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 30 грудня 2003 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис №27 (а.с.9). Позивач - [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги як син спадкодавця. Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 лютого 1968 року Білгород-Дністровським відділом ЗАГС Одеської області, згідно якого, матір»ю народженого [INFO] року [PERSON] є [PERSON] (а.с.8). Частиною першою статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено в частині 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набув право власності на спадкове майно - право на отримання земельної частки (паю) як члена КСП - СТОВ імені Мічуріна, Кодимського району Одеської області с. Писарівка, в розмірах установлених на території Писарівської сільської ради. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив наступного. Позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мав можливості отримати документ на право на земельну частку (пай) з незалежних від нього причин. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки він є особою матеріально не забезпеченою, та на протязі певного періоду часу не мав можливості отримати документ на право на земельну частку (пай) з незалежних від нього причин, а звідси - не мав можливості захистити своє порушене право. На підставі ст.ст. 116, 122 ЗК України,

Outcome: approved