Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління" публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» 10.11.2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 25.06.2008 року був укладений кредитний договір №ODT0GК0000000051, згідно умов якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав останньому кредит у розмірі 29736,63 (долар США)36234,69 грн. із сп-латою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.06.2018 року В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 25.06.2008 року уклали договір іпотеки №ODT0GК0000000051, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 83 кв.м, житловою площею 46 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №9060781 від 16.09.2009 року, відділом ДВС Татарбунарського районного управління юстиції було накладено арешт на вказане домоволодіння. Однак, позивач вважає, що вказане майно підлягає звільненню з з-під арешту з наступних підстав. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, 25.06.2008 року договір іпотеки зареєстровано в реєстрі, а постанова про накладення арешту була винесена у 2009 році, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.02.2010 року звернуто стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Проте, зазначений арешт унеможливлює виконання рішення Татарбунарського районного суду. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та перешкоджає своїми діями виконати рішення Татарбунарського районного суду від 11.02.2010 року. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, направила заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність представника "Приватбанку", позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідачів. Відповідачу [PERSON] судові повістки, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, надсилалися за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому вважається, що судові виклики вручені йому належним чином (а.с.31,34,45). Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Представник відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір №ODT0GК0000000051 від 25.06.2008 року (а.с.17-22) за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29736,63 (дол.США) строком по 25.06.2018 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-12). Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.02.2010 року (а.с.13-15) звернено стягнення на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст.52 Закону україни «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду з заявою про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. В судовому засіданні встановлено, що відділом державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції 16.09.2009 року накладено арешт на будинок по [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності (а.с.16). Однак, арешт на вказаний будинок унеможливлює виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.02.2010 року про звернення стягнення. За таких обставин позовні вимоги позивача про зняття арешту з зазначеного домоволодіння мають бути задоволені в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати (а.с.36). На підставі викладеного,

Outcome: approved