Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень (а.с. 119-123) просила суд: встановити порядок користування земельною ділянкою 0,0896 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], між нею та відповідачкою [PERSON] відповідно до розміру часток у праві спільної часткової власності (по ? кожній) на житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою та виділити [PERSON] в користування 448 кв.м. (0,0448 га) зазначеної земельної ділянки у межах, визначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи №036/2014 від 04.08.2014 року; з метою забезпечення обслуговування зовнішньої стіни частини житлового будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] встановити земельний сервітут відносно території на земельній ділянці, яку пропонується виділити [PERSON] площею 2,92 кв.м вздовж приміщення житлового будинку літ. «А», підлеглого до виділу [PERSON] для обслуговування стіни житлового будинку; зобов'язати відповідачку [PERSON] демонтувати частину кам'яного паркану, зведеного нею без дозволу [PERSON], що огороджує частину земельної ділянки, яка виділяється позивачці згідно запропонованого експертом варіанту порядку користування земельною ділянкою, а у разі невиконання [PERSON] демонтажу вказаної частини паркану знести її примусово. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що їй належить ? частина жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці розміром 2051 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2004 року [PERSON] також є власником ? частини вказаного жилого будинку, який знаходиться на земельній ділянці розміром 2051 кв.м. [PERSON] вказує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2009 року була припинена спільна часткова власність на домоволодіння 37 "а" між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]. У кожної з вказаних осіб було право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] отримали в рівних частках право власності на окремий виділений в натурі об'єкт, тобто домоволодіння [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1023 га. Позивачка також зазначає, що 28.01.2005 року була підписана нотаріальна угода по порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,2128 га, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] отримали у своє користування земельну ділянку площею 0,1023 га, а [PERSON] та [PERSON], яка в подальшому здійснила відчуження своєї 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] - одержали у користування земельну ділянку площею 0,1105 га. [PERSON] вважає, що згідно вказаних документів земельна ділянка площею 0,1105 га, розташована за адресою: [ADDRESS], повинна знаходитись у спільному користуванні позивачки разом з відповідачкою [PERSON] З урахуванням тієї обставини, що частки [PERSON] і [PERSON] у праві власності на зазначене домоволодіння є рівними, позивачка вважає, що у кожній з них повинно перебувати у користуванні по 552,5 кв.м., як це передбачено ст. ст. 88, 91, 120 ЗК України. [PERSON] стверджує, що [PERSON] своїми діями перешкоджає їй в користуванні земельною ділянкою, адже вона не отримавши погодження позивачки збудувала кам'яну огорожу (паркан), що перешкоджає в'їзду на земельну ділянку [PERSON], та користується земельною ділянкою, площа якої є більшою ніж їй належить. Позивачка також зазначає, що за розрахунком експерта загальна площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] складає 896 кв.м, а тому співвласникам [PERSON] та [PERSON] з ідеальними частками у праві власності на домоволодіння по ? повинно належати по 448 кв.м (896:2) земельної ділянки. Площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] та перебуваючої у фактичному користуванні співвласника [PERSON] по фактичному порядку користування (на підставі копії кадастрового плану земельної ділянки) становить 502 кв.м., що на 54 кв.м. більше площі, якою, як на думку позивачки [PERSON], має користуватися відповідачка [PERSON] У той же час площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] та знаходиться за тією ж адресою відповідно до фактичного порядку користування становить 394 кв.м., що на 54 кв.м. менше площі, на яку, як стверджує [PERSON], вона має право користування пропорційно до розміру її ідеальної частки у домоволодінні. Експертом було запропоновано два варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою: перший варіант згідно порядку користування, що фактично склався між [PERSON] та [PERSON] з відступом від ідеальних часток, та другий варіант відповідно з ідеальними частками співвласників. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із даним позовом та вона просить визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту, запропонованого експертом, тобто пропорційно до розміру ідеальних часток співвласників у домоволодінні. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій з урахуванням уточнень (а.с. 133-140) просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 896 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] згідно з першим варіантом порядку користування земельною ділянкою, запропонованим експертом у висновку № 036/2014 судової будівельно-технічної експертизи від 04.08.2014р., тобто відповідно до порядку, що фактично склався з відступом від ідеальних часток; виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 502кв.м; виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 394 кв.м; встановити сервітут по відношенню до території на земельній ділянці, якою користується [PERSON] для обслуговування стіни житлового будинку [PERSON] Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, [PERSON] посилається на те, що вона набула право власності на ? частину житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2004 року (продавець - [PERSON]). При цьому, [PERSON] з посиланням на положення ч. 1 ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, а також роз'яснення, викладені в пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" стверджує, що сталий порядок користування земельною ділянкою фактично існував з 1990-х років, його встановили і дотримувались попередні співвласники житлового будинку [PERSON] та [PERSON], які отримали частки у власність у порядку спадкування за законом, їх частки земельної ділянки були розділені сіткою рабицею та саме по цій раніше встановленій межі на своїй ділянці [PERSON] у 2009 році звела кам'яний паркан. [PERSON] вказує на відсутність будь-яких правових підстав для зміни фактичного порядку землекористування, що склався між нею та [PERSON] Ухвалою суду від 23.09.2014 року (а.с. 126) до участі у справі, в якості третьої особи як за первісним так і за зустрічним позовом було залучено власника спірної земельної ділянки - Одеську міську раду. У судовому засіданні [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні первісного позову та просили суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги зустрічної позовної заяви та просили суд відмовити у задоволенні первісного позову. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, неодноразово сповіщався судом належним чином. Вислухавши пояснення [PERSON], її представника, [PERSON] та її представника, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] та про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 99-69 КЗ від 6 грудня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] ? (одну четверту) частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці розміром 2051 кв.м (а.с. 3). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2007 року вказаний договір купівлі-продажу був визнаний дійсним (а.с. 4). Право власності [PERSON] на ? вказаного домоволодіння було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 5 на звороті). Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2004 року [PERSON] набула у власність ? частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. Продавцем за даним договором була [PERSON], яка наслідувала вказану частину житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 17.09.2004 року (а.с. 56). 28.01.2005 року між співвласниками домоволодіння була підписана нотаріальна угода по порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,2128 га, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] отримали у своє користування земельну ділянку площею 0,1023 га, а [PERSON] та [PERSON], яка в подальшому здійснила відчуження своєї 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] на користь [PERSON] - одержали у користування земельну ділянку площею 0,1105 га. (а.с. 11, 27). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2009 року було виділено в натурі зі складу домоволодіння частки [PERSON] та [PERSON] у самостійний об'єкт нерухомого майна, а також була припинена спільна часткова власність на домоволодіння 37 "а" між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] У кожної з вказаних осіб було право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] отримали в рівних частках право власності на окремий виділений в натурі об'єкт, тобто домоволодіння [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1023 га. (а.с.6-8). Судом встановлено, що частки [PERSON] та [PERSON] (по ? у кожної) у житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] - а в натурі не виділені, нотаріально посвідчена угода або рішення суду з приводу визначення порядку користування будинком та надвірними спорудами відсутні, однак житловий будинок був фактично поділений між попередніми співвласниками, спору з цього приводу немає, що підтверджується поясненнями сторін, а також технічними паспортами від 05.12.1999 року (а.с. 13) від 08.12.2004 року (а.с. 50 на звороті), в яких частини виділені в окремі «квартири», договором № 99-69КЗ купівлі-продажу нерухомого майна від 6 грудня 1999 року, за яким [PERSON] придбала свою частину (в ньому зазначені які саме приміщення передаються у власність, а.с. 3 на звороті). Ухвалою суду від 18.02.2014 року у справі було призначено будівельно-технічну експертизу. Згідно з висновком №036/2014 від 04.08.2014 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної ПП "Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С." встановлено, що у фактичному користуванні співвласників житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 896 кв.м. - 502 кв.м. у [PERSON] та 394 кв.м. у [PERSON], що не відповідає площі, зазначеної у копії проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд станом на 21.09.2004 року, яка становить 1105 кв.м.; площі, вказаної в копії заяви від 28.01.2005 року, яка становить 1105 кв.м. щодо встановлення порядку користування між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON]) (а.с. 84-111). При цьому експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою площею 896 кв.м. Перший відповідає порядку користування, що фактично склався між [PERSON] (в подальшому [PERSON].) та [PERSON], а другий - пропорційно до розміру ідеальних часток у домоволодінні. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача). Відповідно до положень ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мають сторони, слід виходити з розміру їх частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою та для зміни цього порядку підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Отже, для правильного вирішення даного спору суду необхідно було з'ясувати чи був встановлений порядок користування земельної ділянки між співвласниками домоволодіння. Судом встановлено, що сталий порядок користування земельною ділянкою фактично існував з 1990-х років, його встановили і дотримувались попередні співвласники житлового будинку. У судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON], колишній власник ? частки домоволодіння, який в подальшому здійснив її відчуження на користь [PERSON] Він пояснив суду, що фактичний порядок землекористування був чітко визначений між співвласниками домоволодіння. У 1999 році сама [PERSON] встановила огорожу у вигляді сітки - рабиці на тій межі, по якій в подальшому [PERSON] збудувала кам'яну огорожу. Аналогічні пояснення надала і свідок [PERSON], яка пояснила, що їй також належала ? частина даного будинку до виділу її частки в натурі рішенням суду. Порядок землекористування склався ще між дідом свідка [PERSON] та його братом. По існуючий межі [PERSON] сама встановила сітчасту огорожу приблизно у 1999-2000 роках. А в подальшому на місці цієї огорожі [PERSON] у 2009 році побудувала кам'яний паркан. Факт встановлення [PERSON] у 1999-2000 роках огорожі між земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON], не заперечувався [PERSON] у судовому засіданні. По вищевказаній межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] було прокладено труби газопостачання ще до будівництва [PERSON] кам'яної огорожі у 2009 році (а.с. 66, 67, 179, 180). Факт наявності сталого порядку користування земельною ділянкою та наявності згоди усіх співвласників щодо саме такого порядку користування підтверджується також схемою розподілу земельної ділянки, яка є невід'ємною частиною заяви про визначення порядку користування земельною ділянкою між усіма співвласниками домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] від 28.01.2005 року, на якій відображена огорожа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Той факт, що порядок користування земельною ділянкою склався до придбання сьогоднішніми власниками часток у будинку також підтверджується технічним звітом по визначенню площі земельної ділянки [PERSON], виконаний «Укргеоінформ» станом на 2007 рік (а.с. 52-55, 91). Межі земельної ділянки відображені у звіті, співпадають з межами, встановленими у викопіюванні з геодезичної зйомки до технічного паспорту від 05.12.1999 року (а.с. 12), а також в угоді про встановлення порядку користування земельною ділянкою від 28.01.2005 року. Крім того, [PERSON] перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Одеси як платник земельного податку за присадибну ділянку площею 0,513 га, яку вона отримала в користування з частиною домоволодіння та сплачує земельний податок з розрахунку вказаної площі, що підтверджується довідкою за № 34617/15-03/931 від 30.10.2014р. (а.с. 142). Відповідно висновку № 036/2014 від 04.08.2014 року судової будівельно-технічної експертизи загальна фактична площа земельної ділянки при житловому будинку складає 896,0 кв.м. На момент обстеження експертом порядок користування земельною ділянкою між співвласниками визначений, ділянки ізольовані, мають самостійні входи і відокремлені огорожею. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні первісного позову [PERSON] щодо зміни існуючого порядку землекористування та встановлення порядку користування земельною ділянкою 0,0896 га відповідно до розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, визначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи №036/2014 від 04.08.2014 року. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] щодо зобов'язання [PERSON] демонтувати частину кам'яного паркану, зведеного нею без дозволу [PERSON], що огороджує частину земельної ділянки, яка виділяється позивачці згідно запропонованого експертом варіанту порядку користування земельною ділянкою, а у разі невиконання [PERSON] демонтажу вказаної частини паркану знесення її примусово. Судом встановлено, що ні на загальнодержавному, ні на місцевому рівні питання проектування та будівництва огорож (парканів) земельних ділянок житлових будинків (щодо їх висоти та матеріалу будівництва) не врегульовано, а тому посилання [PERSON] на порушення [PERSON] таких неіснуючих норм та вимог в тому числі щодо неотримання [PERSON] згоди [PERSON] на заміну сітчастої огорожі кам'яним парканом суд до уваги не приймає. Вимоги ДБН 441-72* "Вказівки щодо проектування огорож ділянок підприємств, будівель та споруд", відповідно до яких огорожу майданчиків та ділянок слід передбачати з сталевої сітки заввишки не більше 2-х метрів, стосуються тільки проектування огорожі майданчиків та ділянок підприємств і не розповсюджуються на проектування огорожі земельних ділянок житлових будинків. Також у суду немає підстав вважати, що права [PERSON] були порушені встановленням кам'яного паркану, оскільки він був встановлений на ділянці [PERSON] по існуючий і закріпленій металевою сіткою межі. Враховуючи відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] в частині визначення порядку користування земельною ділянкою пропорційно до розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, відповідно судом не задовольняються її вимоги щодо встановлення земельного сервітуту відносно території на земельній ділянці, яку пропонується виділити [PERSON] площею 2,92 кв.м вздовж приміщення житлового будинку літ. «А», підлеглого до виділу [PERSON] для обслуговування стіни житлового будинку. Адже такий сервітут експертом пропонувалося встановити у разі визначення судом порядку користування земельною ділянкою за другим варіантом тобто пропорційно до розміру часток. З наведених вище підстав судом частково задовольняються вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] Суд встановлює порядок користування земельною ділянкою, площею 896кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], відповідно до висновку №036/2014 судової будівельно-технічної експертизи від 04.08.2014року, згідно порядку землекористування, що фактично склався між сторонами у справі. [PERSON] виділяється у користування земельна ділянка площею 502,0кв.м., а [PERSON] - площею 394,0кв.м. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. З огляду на наведені нормативні положення суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині встановлення сервітуту по відношенню до території на земельній ділянці, якою користується [PERSON], для обслуговування стіни житлового будинку [PERSON], оскільки доцільність та необхідність встановлення такого сервітуту [PERSON] в порушення вимог ст. 60 ЦПК України перед судом не доведена. Не йдеться про необхідність встановлення такого сервітуту й у першому варіанті порядку землекористування (згідно порядку, що фактично склався), запропонованому у висновку №036/2014 судової будівельно-технічної експертизи від 04.08.2014року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із відмовою у задоволенні первісного позову судові витрати [PERSON] не відшкодовуються. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачку за зустрічним позовом [PERSON]

Outcome: partial