Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

представник позивача за зустрічним позовом адвокат Степаніщева В.В. просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] ), обґрунтовуючи позов наступним. На даний час Кагарлицьким районним судом суддею Шевченко І.І. слухається цивільна справа № 368/1473/17 за позовом [PERSON] до нього, [PERSON] , про визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку в порядку спадкування. З позовними вимогами позивача категорично не погоджується, так як вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи. Так, як він є власником земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, про який йдеться в позові, воля спадкоємця, їхнього батька була спрямована на те, щоб подарувати йому не тільки земельну ділянку, а й житловий будинок. Дана умова була передбачена у договорі дарування земельної ділянки від 13 жовтня 2012 року. 13 жовтня 2012 року батько подарував йому земельну ділянку, яка знаходяться в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею - ,0900 га, кадастровий номер [NUMBER] . П. 1.5. Договору дарування земельної ділянки передбачено, що вони, дарувальник та обдарований, стверджують, що на земельній ділянці, яка є предметом його договору, розміщений житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, який належить Дарувальнику, і який буде предметом окремого договору дарування між сторонами за цим договором після оформлення необхідних для цього документів. Проте, [INFO] батько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, так і не встигнув за час життя отримати витяг БТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно, який був виготовлений лише 18.12.2012 року, копію витягу надає. За таких обставин батько не зміг оформити договір дарування на належний йому житловий будинок, хоча мав волю та бажав вчинити такий правочин. За таких обставин вважає, що якби батько був живий він розпорядився житловим будинком, так же, як і земельною ділянкою. Визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку суперечитиме волі та бажанню спадкодавця. Суд має це врахувати. Батько за життя боявся свого сина [PERSON] , позивача по справі, тому що його брат, позивач по справі з нього знущався, що підтверджується письмовими зверненнями до міліції. Поведінка позивача була негідною, батько перебував в безпорадному стані, про що свідчить акт МСЕК. Станом на 11.09.2012 року батько потребував стороннього догляду та перебував на «Д» обліку в лікаря невропатолога «Б» з 11.09.2012 року довічно, причина інвалідності - поранення на фронті ВВ війни, копію акту надає. Долею батька переймався тільки він, возив його до лікарів, купував йому ліки, по можливості приїздив та робив за батька усю фізичну роботу, доглядав батька, допомагав йому матеріально. Позивач зловживав алкогольними напоями, пиячив та займався своїми справами, батьку не допомагав, хоча мав можливість, але не мав бажання. Батько за жодних обставин не бажав би, щоб його брат успадкував будь - яке майно після його смерті, це підтверджується його намаганням укласти договори дарування земельної ділянки та житлового будинку за час свого життя. Останні тижні свого життя його батько провів в Кагарлицькій районній лікарні, він не мав змоги збирати документи, так як був безпорадному стані, хворів, потребував сторонньої допомоги, він буде звертатися до суду з клопотанням про витребування медичних документів з Кагарлицької районної лікарні, які підтвердять цю обставину на яку він посилається. За таких обставин батько не мав змоги оформити договір дарування житлового будинку. Всі кошти, які були у нього, віддані батьку на лікування, прискорити виготовлення витягу БТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно такої змоги не було через те, що він рятував батька, а займати кошти у нього не було можливостей, так як він вже на той час гроші на лікування свого батька брав у борг. Позивач був здоровим, мав можливість розділити з ним витрати, які він поніс, коли займався лікуванням батька, коли батько потребував його допомоги, проте, не виявив бажання цього робити. Він з батьком залишилися сам на сам з проблемами, намагалися їх вирішити. Його пам`ятають лікарі, так як тільки він відвідував батька, був з ним на прийомі в лікарів, купував ліки, приносив їжу, все необхідне. Брата у цей час не було поруч. Всі ці обставини можуть підтвердити свідки, список який він надасть в підготовче судове засідання. Відповідно до ч. 5, ст. 319 ЦК України наявне в однієї особи право не може порушувати право іншої особи. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору. Недодержання вимоги закону про нотаріальну форму правочину (договору) спричиняє його нікчемність. Але із цього загального правила існує виняток. Правочин з порушенням обов`язкової нотаріальної форми може бути визнаний судом дійсним за умов: по-перше, якщо він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила; по-друге, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ч. 2 ст. 219 ЦК України). Договір з порушенням нотаріально посвідченої форми може бути визнаний судом дійсним у випадку, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове його виконання хоча б однією стороною, а сторона, на яку був покладений обов`язок нотаріально посвідчити договір, ухилилася від цього обов`язку. У такому разі наступне нотаріальне оформлення правочину не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Отже, у даному випадку саме хвороба, яка стала на заваді спадкодавцю оформити договір дарування є тією причиною та обставиною, яка унеможливлювала посвідчити договір дарування житлового буднику. Між сторонами відбулося досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, на підтвердження цього [PERSON] отримав від спадкодавця ключі від житлового будинку, які в нього були постійно, правовстановлюючі документи на земельну ділянку та будинок, проте посвідчити нотаріально договір можливість була втрачена. Представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Клапчук Ф.П. заперечував проти позовних вимог позивача в повному обсязі, виходячи з наступного. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.06.2019 року було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку за [PERSON] , тому підстав для визнання права власності на весь будинок за [PERSON] не можливо. Те, що власником земельної ділянки, на якому знаходиться житловий будинок є [PERSON] не дає йому права бути власником і житлового будинку, оскільки відсутні для цього правові підстави. Спадкоємці першої черги мають право на рівні частки спадщини, такими спадкоємцями майна померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , а тому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін та вивчивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області. [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Тобто, спадкодавець [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 38645304, який йому належить на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1990 р. Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що 07 лютого 2013 року позивач [PERSON] подав заяву до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, при цьому вказав про існування ще одного спадкоємця - [PERSON] 20 квітня 2013 року відповідач [PERSON] подав заяву до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, при цьому вказав про існування ще одного спадкоємця - [PERSON] . Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , згідно договору дарування земельної ділянки, є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно договору дарування земельної ділянки від 13.10.2012 р. вбачається, що на земельній ділянці , яка є предметом цього договору, розміщений житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, який належить [PERSON] , і який буде предметом окремого договору дарування між сторонами за цим договором після оформлення необхідних для цього документів. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, можливе тільки після подання оригіналів правовстановлюючих документів, щодо належності цього спадкодавцеві. У разі відсутності вказаних вище документів, необхідних для оформлення спадщини, або у разі, неможливості надання спадкоємцями цих документів, питання щодо оформлення спадкових прав вирішується у судовому порядку. Також повідомлено, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії виноситься за заявою поданою особисто спадкоємцем, або за нотаріально посвідченою довіреністю особою, яку уповноважує спадкоємець отримати свідоцтво про право на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] довів свої спадкові права, що є одним з двох спадкоємців за законом, хто прийняв спадщину після [PERSON] та набув право на 1/2 частину всього належного на день смерті спадкодавцю майна, виходячи з рівності часток спадкоємців. Нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори було повідомлено відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , тому необхідно звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом у справі має право на спадкування після смерті його батька [PERSON] , на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Що стосується твердження представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Степаніщевої В.В. про те, що батько [PERSON] спадкодавець [PERSON] потребував допомоги, яку відповідач за зустрічним позовом її не надавав, то суд вказане твердження взяти до уваги не може, оскільки вказане питання вирішувалось судами, про що є рішення Апеляційного суду Київської області від 19.03.2013 р., яким було відмовлено у задоволенні позову про усунення від спадкування [PERSON] . Що стосується твердження представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Степаніщевої В.В. про те, що він є власником земельної ділянки, згідно договору дарування земельної ділянки, а тому і будинок має йому належати, то суд взяти до уваги таке твердження не може, оскільки спадкодавець хоч і мав намір, але його не довів до кінця, а тому вважати, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу за зустрічним позовом [PERSON] вважати не можливо, оскільки згідно ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Окрім того, бажання спадкодавця залишити будинок лише позивачу за зустрічним позовом [PERSON] , не знайшло свого підтвердження, оскільки своє волевиявлення спадкодавець міг зробити і шляхом укладення заповіту, однак не зробив, оскільки відсутні будь - які заповіти укладені спадкодавцем. Що стосується твердження представника позивача за зустрічним позовом адвоката Степаніщевої В.В. про те, що при переході права власності на земельну ділянку повинно переходити право власності на житловий будинок, у даному випадку не буде слушним, так як позивач за зустрічним позовом [PERSON] не є власником будинку, а є лише власником земельної ділянки згідно договору дарування, а власником будинку є [PERSON] , тому такий перехід права власності, який пропонує позивач за зустрічним позовом не відповідатиме нормам діючого законодавства України. Суд приходить до висновку, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно, що увійшло до складу спадщини не є перешкодою для часткового задоволення позовних вимог. Окрім того, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.06.2019 року було визнано за [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку (загальна площа приміщень 104,90 кв.м., житлова площа 49,30 кв.м., допоміжна площа 55,60 кв.м.) з надвірними спорудами та будівлями (погріб з шийкою під -а1, прибудова під літ. а1, прибудова під літ. а2, прибудова під літ. а3, прибудова під літ. а4, сарай під літ. Б, сарай під літ. В, сарай під літ. Г, сарай під літ. Ж, колодязь питний під літ L, вимощення під літ. t, огорожа під літ. h, убиральня під літ. Д), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а тому підстав для визнання права власності на весь житловий будинок за [PERSON] у суду відсутні. Беручи до уваги, наявність у сторони по справі права на спадкування після смерті [PERSON] , прийняття позивачем за зустрічним позовом по справі спадщини у встановленому законом порядку, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день його смерті, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги, оскільки вимоги позивача за зустрічним позовом по справі є частково законними і обґрунтованими, та не будуть порушувати прав, свобод чи інтересів інших осіб, спрямований на захист спадкових прав [PERSON] , а тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) в порядку спадкування після [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку (загальна площа приміщень 104,90 кв.м., житлова площа 49,30 кв.м., допоміжна площа 55,60 кв.м.) з надвірними спорудами та будівлями (погріб з шийкою під -а1, прибудова під літ. а1, прибудова під літ. а2, прибудова під літ. а3, прибудова під літ. а4, сарай під літ. Б, сарай під літ. В, сарай під літ. Г, сарай під літ. Ж, колодязь питний під літ L, вимощення під літ. t, огорожа під літ. h, убиральня під літ. Д), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а в іншій частині вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial