Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). В своєму позові позивач зазначив, що з 1968 року по 29.03.1996 року він працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «імені Мічуріна» (далі КСП «ім. Мічуріна») та був його членом. 28.11.1995 року КСП «імені Мічуріна» було видано державний акт на право колективної власності на землю, розташовану на території Глобинської міської ради серія [NUMBER]. Його не було включено до списку громадян- членів КСП «імені Мічуріна», який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю. Сертифікату на право на земельну частку (пай) він також не отримував. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, визнати за ним право на земельну частку (пай), площею 3,34 умовних кадастрових гектари, яка перебувала в колективній власності КСП «імені Мічуріна», розташована на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідачів - Глобинської районної державної адміністраціїта Глобинської міської ради в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строків позовної давності та розглядати справу за відсутності представників. Представник третьої особи - ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину своєї неявки, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 28.01.1968 року [PERSON], 28.01.1968 року прийнятий в члени колгоспу «імені Мічуріна», а 29.05.1996 року звільнений зазначеного колгоспу за власним бажанням (а.с 6). Зазначений період роботи в КСП «імені Мічуріна» підтверджується також Архівною довідкою від 10.03.2017 року №01-11/112, виданою трудовим архівом Глобинського району (а.с. 8-9). На підставі рішення Глобинської районної ради народних депутатів від 05.09.1995 року КСП «імені Мічуріна» було видано державний акт на право колективної власності на землю, розташовану на території Глобинської міської ради серія ПЛ, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №8 від 28.11.1995 року (а.с. 32). Відповідно до довідки № 31-1609-99.6-208/0/26-17, виданої 31.03.2017 року Відділом у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] до списку громадян-членів КСП «імені Мічуріна», який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серія ПЛ-22, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 8 від 28.11.1995 року не включений. Нормативно-грошова оцінка земельної частки (паю) по колишньому КСП «імені Мічуріна», площею 3,34 умовних кадастрових гектара становить - 14584,67 грн. (без урахування коефіцієнта індексації) (а.с. 7). Таким чином розпаювання КСП "імені Мічуріна" розпочато та завершено під час роботи та членства позивача у вказаному КСП, останній відповідного списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта не включений. Як вбачається із архівної довідки архівного сектору Глобинської РДА №04-02/674 від 15.08.2017 року, що правонаступником колгоспу «імені Мічуріна» є ТОВ «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт »( а.с 31). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н6а підставу своїх виог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки(паю). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України, у редакції Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII (втратив чинність 01.01.2002), чинної на дату виникнення спірних правовідносин дати паювання КСП "імені Мічуріна" земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безоплатно. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Як встановлено судом, [PERSON] на момент видачі державного акту КСП «імені Мічуріна» 28 листопада 1995 році був його членом, а отже має право на земельну частку (пай), хоч а і не був включений до списку членів-громадян, що є додатком до державного акту. Разом з тим, від представників відповідачів надійшли письмові заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] Право позивача на земельну частку (пай) було порушено у 1995 році. Позивач звернувся до суду з позовом 13.07.2017 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУкраїни) Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, і як наслідок доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказів поважності причин пропуску строку звернення за захистом порушених прав позивачем суду не надано. Ураховуючи встановлені обставини справи, у тому числі членство позивача у КСП ім. "Мічуріна", перебування у трудових відносинах із КСП задовго до його розпаювання, під час його розпаювання та упродовж року після нього та відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду лише у 2017 році, не дають достатніх правових підстав для визнання поважним пропущення позивачем строку позовної давності. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають в зв'язку зі спливом строків позовної давності, про застосування якої заявлено стороною (відповідачем) у спорі.

Outcome: dismissed