Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

26.04.2016 року позивач до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про визнання спадщини відумерлою. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що в ході виконання розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 23.04.2014 року № Р-157/0/321-14 «Про початок процедури відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів» було встановлено, що одна з ділянок, яка підлягає відчуженню шляхом викупу та яка перебуває на території Приміської (Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та належить [PERSON] на підставі сертифікату серії ДП № 0274428, що виданий [PERSON] районною державною адміністрацією 20.04.2000 року. Згідно інформації, зазначеній у сертифікаті, [PERSON] поживала у с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області. Приміської (Менжинської) сільською радою були здійснені заходи щодо розшуку [PERSON], в ході яких було встановлено, що у с. Олексіївка проживала лише одна [PERSON], [INFO], яка працювала в колгоспі «Дніпрельстан» та була дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується записами погосподарських книг Менжинської сільської ради. Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, оскільки співпадають всі відомості цих осіб, включаючи імя, по батькові, дата народження та місце проживання. Відповідно до відомостей , що містяться у по господарській книзі за 1996-1997 р.р. [PERSON], [INFO] померла 14.07.1997 , актовий запис про смерть № 55. На запит [PERSON] райдержадміністрації до Відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції щодо інформації про смерть [PERSON], отримали лист № 137/05-31 від 29.01.2015 року про відсутність зазначеної інформації. [PERSON] районною державною адміністрацією було направлено лист до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори, з проханням надати інформацію про прийняття спадщини за [PERSON], однак було відмовлено у наданні такої інформації. З метою розшуку спадкоємців [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією двічі було опубліковано відповідне оголошення в засобах масової інформації в газеті «Південна зоря», однак станом на квітень 2016 року будь-якої інформації про наявних спадкоємців не має. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на п. 2 Указу Президента «України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, згідно якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На момент видачі Акту на право колективної власності на землю № 9 від 31.08.1994 року, відповідно до якого [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) № 107, остання була жива. Таким чином, зазначають, що [PERSON] за життя у 1994 році отримала право на земельну частку (пай) № 107, яке після смерті у 1997 році увійшло до складу спадщини. Вказане узгоджується також з Листа Верховного суду України від 01.09.2003 року «Практика розгляду судами земельних спорів», в якому вказано, що всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Також чітко зазначено, що видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю. Невизначеність правового статусу земельної ділянки (паю), що залишилась після смерті [PERSON], позбавляє можливості належним чином розпоряджатись даною земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Як визначено у ч. З ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, заявник просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 14.07.1997 року, актовий запис про смерть № 55, Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 20.04.2000 року серії ДП № 0274428, що був виданий [PERSON] райдержадміністрацією на імя [PERSON]; визнати відумерлою спадщиною пай № 107 на території Приміської (Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, який належить [PERSON]; передати пай № 107 на території Приміської (Менжинської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області у власність територіальної громади в особі Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Від Приміської сільської ради до суду надійшла заява в якій просять розглянути справу без участі їх представника. Заявлені вимоги просять задовольнити у повному обсязі. Від представника [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області та представника ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» до суду надійшли заяви в яких вони просять розглянути справу без їхньої участі. Проти задоволення заяви не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Державного Акту на право колективної власності на землю Серії ДП нк № 000004 від 31.08.1994 року, колгоспу [PERSON] [PERSON] району Менжинською сільською радою народних депутатів нікопольського району Дніпропетровської області передано у колективну власність 4234,0 га землі в межах, згідно з планом. Землю передано для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Менжинської сільської ради народних депутатів від 27.05.1993 року за № 4а-ІІ/ХХІ.(а.с. 74-78). Згідно Списку осіб, зайнятих в сільськогосподарському виробництві колгоспу ім.. [PERSON] с. Менжинське, затвердженого головою Менжинської сільської ради від 1993 року, [PERSON] Іванівіна отримала присадибну ділянку (а.с. 79-80). 23.04.2014 року № Р-157/0/321-14 «Про початок процедури відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів», відповідно до ст.ст. 146,147 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», «Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» було розпочато процедуру відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у приватній власності фізичних осіб, що надали нотаріально завірену згоду на викуп земельних ділянок, для суспільних потреб (розміщення та обслуговування обєктів, повязаних з видобуванням корисних копалин). Публічне акціонерне товариство «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» було визнане ініціатором відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, що надали нотаріально завірену згоду на викуп земельних ділянок, для суспільних потреб (розміщення та обслуговування обєктів, повязаних з видобуванням корисних копалин) (а.с.10). В межах виконання [PERSON] районною державною адміністрацією вимог Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", було встановлено, що [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім.. [PERSON] с. Менжинське Нікопольського району Дніпропетровської області видано Сертифікат на право на земельну часту (пай) серії ДП № 0274428 від 20.04.2000 року , згідно якого [PERSON] , яка проживає у [INFO] на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 18.04.2000 року за № 130-р належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. [PERSON] розміром 2,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). (а.с. 52). Згідно інформації, зазначеній у сертифікаті, [PERSON] поживала у с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області. В ході заходів щодо розшуку [PERSON], здійснених Приміською (Менжинською) сільською радою, було встановлено, що у с. Олексіївка проживала лише одна [PERSON], [INFO], яка працювала в колгоспі «Дніпрельстан» та була дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується записами погосподарських книг Менжинської сільської ради. (а.с. 23-33) Відповідно до відомостей , що містяться у по господарській книзі за 1996-1997 р.р. [PERSON], [INFO] померла 14.07.1997 , актовий запис про смерть № 55. На запит [PERSON] райдержадміністрації до Відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції щодо інформації про смерть [PERSON], отримали лист № 137/05-31 від 29.01.2015 року про відсутність зазначеної інформації. (а.с. 16). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть серії РВ № 045533, сформованого [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області від 02.06.2016 року, [PERSON], [INFO] померла 14 липня 1997 року, актовий запис № 55. (а.с. 40-41)., місце смерті [PERSON] с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області. Також згідно відповіді В. о. начальника [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, [PERSON], актові записи про народження та шлюб на [PERSON] по відділу відсутні. (а.с. 44-45). Враховуючи викладене, у суду не виникає сумніву в тому, що Сертифікат на право на земельну часту (пай) серії ДП № 0274428 від 20.04.2000 року виданий на підставі рішення [PERSON] райдержадміністрації від 18.04.2000 року за № 130-р на імя [PERSON], яка проживала у [INFO], належить [PERSON], яка померла 14.07.1994 року, актовий запис № 55. Після смерті [PERSON], яка померла 14 липня 1997 року, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується листом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпрпоетровської області за №2747/01-16 від 27.09.2016 року, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45194332 від 23.09.2016 року (а.с.55-59). Інформація щодо наявності можливих спадкоємців відсутня. З метою розшуку спадкоємців [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією двічі було опубліковано відповідне оголошення в засобах масової інформації в газеті «Південна зоря», однак станом на квітень 2016 року будь-якої інформації про наявних спадкоємців не має. (а.с. 11-12). Так, згідно п. 2 Указу Президента «України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. На момент видачі Державного Акту на право колективної власності на землю від 31.08.1994 року, відповідно до якого [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) № 107, остання була жива. Таким чином, що [PERSON] за життя у 1994 році отримала право на земельну частку (пай) № 107, яке після смерті у 1997 році увійшло до складу спадщини. Вказане узгоджується також з положеннями Листа Верховного суду України від 01.09.2003 року «Практика розгляду судами земельних спорів», в якому вказано, що всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Також чітко зазначено, що видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю. Крім того, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо, що узгоджується з положеннями постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а ч. 2 зазначеної статті передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. З часу відкриття спадщини минуло більше вісьми років, тому суд приходить до висновку, що спадщина, яка відкрилась після смерті повинна бути визнана судом відумерлою. Частиною 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет [PERSON] міської ради є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду села та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України. Статтею 278 ЦПК України встановлено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та має бути задоволена, також вказана земельна ділянка (пай) повинна бути передане у власність територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved