Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, поручитель, [PERSON].) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" (далі по тексту - відповідач 1, ПАТ КБ "Надра"), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, позичальник, [PERSON].) про припинення поруки за договором поруки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.05.2008 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір поруки, яким забезпечувалося зобов'язання відповідача 2 за Договором "Кредитування комерційного автотранспорту" №197/КАМК/39/2008/980 (далі по тексту - Кредитний Договір). 22.10.2010 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного Договору, відповідно якої Кредитний Договір викладено в новій редакції, у зв`язку з чим змінено порядок сплати тіла кредиту та нарахованих процентів, внаслідок чого збільшився розмір процентів, які підлягають сплаті щомісячно, що, в свою чергу, збільшує обсяг відповідальності поручителя. З огляду на те, що поручитель не давав згоди на укладення Додаткової угоди, внаслідок якої збільшився обсяг його відповідальності, [PERSON] просить суд визнати поруку за Договором поруки, укладеним 16.05.2008 року між ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] припиненою. Ухвалою Шевченківського районного суду від 05.01.2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду У судовому засіданні, яке відбулося 02.03.2015 року, представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача 1 - [PERSON] заперечив з приводу задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 16.05.2008 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір поруки, яким забезпечувалося зобов'язання відповідача 2 за Договором "Кредитування комерційного автотранспорту" №197/КАМК/39/2008/980. Пунктом 1.1.3.1. Кредитного Договору передбачено, що відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 19,00% на рік. 22.10.2010 року між ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного Договору, відповідно якої Кредитний Договір викладено в новій редакції, відповідно якої змінено порядок сплати тіла кредиту та нарахованих процентів, внаслідок чого збільшився розмір процентів, які підлягають сплаті щомісячно, що, в свою чергу, збільшує обсяг відповідальності поручителя. Факт збільшення розміру процентів є різницею сум процентів, що підлягають сплаті, зазначених в графі "відсотки" Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до Кредитного Договору та графі "%% проценти", що є додатком №1 до Додаткової угоди №1 до Кредитного Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до норм частини 1 статті 559 ЦК України,порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відтак, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. Як роз'яснено в п. 22 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Про зміну зобов`язання, відповідно до Додаткової угоди №1 до Кредитного Договору, позивача не було повідомлено, матеріали справи не містять доказів згоди поручителя на збільшення обсягу відповідальності, отже, з 22.10.2010 року збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved