Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив договір фінансового лізингу № 002495 від 19 червня 2015 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» визнати недійсним; застосувати правові наслідки вчинення правочину під впливом обману та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь 36080,00 грн.; стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у червні 2015 року він через ресурси Інтернету дізнався про продаж мінітрактору моделі «Foton FT 244» вартістю 60500 грн., з метою придбання зазначеного транспортного засобу він поїхав до м. Полтава, де для оформлення договору купівлі-продажу він прибув до офісу ТОВ «Євролізінг України» в приміщенні якого представник товариства [PERSON], не зважаючи на те, що він готовий був сплатити усю суму за товар відразу, виписала йому платіжний документ тільки на суму 18040, 00 грн., зазначивши, що повну вартість товару ним буде сплачено у день отримання транспортного засобу, на що він погодився та сплатив зазначену суму, після чого представником товариства [PERSON] було запропоновано укласти договір лізингу, який, як вона повідомила, є лише формальною підставою для завантаження трактор для транспортування за зазначеною ним адресою, та не впливає на суть його придбання, зазначений договір ним було підписано, при цьому у тексті відсутні були рукописні записи, після чого представник товариства забрала договір та вийшла до іншої кімнати з метою його завірення печаткою, повернувшись вручила йому його копію, та завірила що придбаний ним трактор найближчими днями прибуде за вказаною ним адресою. У той же день 19 червня 2015 року, під час руху у зворотному напрямку до м. Нова Каховка, він вивчаючи наданий йому договір, звернув увагу, що він не має нічого спільного з договором купівлі-продажу, та по суті є договором фінансового лізингу, при цьому на сторінці 6 вказаного договору, є рукописний текст, який на момент підписання був відсутній, та в якому зазначено, що вартість предмету лізингу становить 6938,46 євро, що еквівалентно 180400,00 грн., що є значно вищою за вартістю обумовленою між ним та продавцем транспортного засобу. Таким чином при укладенні спірного правочину (договору) його було введено в оману, як щодо предмету договору, так і щодо його вартості, у звязку з чим вважає зазначений договір фінансового лізингу № 002495 від 19 червня 2015 року не дійсним, та просить застосувати наслідки визнання такого правочину не дійсним. Позивач та його представник в судове засідання не зявились у адресованій суду заяві просили справу розглядати у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити, із зазначених підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявився у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, на підставі наданих сторонами доказів, в заяві про скасування заочного рішення зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що зі всіма істотними умовами спірного договору позивач був ознайомлений, підписавши цей договір, такий вид послуги їм обрано самостійно, усі умови договору викладенні відповідно до норм чинного законодавства, також спірний договір, є договір непрямого лізингу та не потребує нотаріального посвідчення, оскільки таке посвідчення неможливе без придбання предмету лізингу, який відповідно до умов договору на момент укладання правочину у Лізингодавця відсутній, та буде придбаний ним у майбутньому при умові виконання Лізингоодержувачем своїх зобовязань; крім того ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанси» займається виключним видом господарської діяльності про надання послуг з фінансового лізингу та діє на підставі довідки, виданої Нацкомфінпослуг, а тому така вимога щодо відсутності у відповідача ліцензії є безпідставною, на підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19 червня 2015 року між ТОВ «Євролізинг України» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 002495 з додатками, за умовами якого ТОВ «Євролізинг України» зобовязалось придбати у свою власність предмет лізингу у виді міні трактору «Foton FT 244» та передати цей трактор у користування позивача, який в свою чергу зобовязався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі щомісячно в розмірі 112,24 євро, що еквівалентно 2918,24 грн. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати трактор у власність за умовами повної сплати його вартості та інших витрат. Згідно п. 4.1 зазначеного договору, трактор буде передано Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці за вже сплаченого авансового платежу. Відповідно до п. 8.2. цього договору сторони погодили, що вартість предмету лізингу, на момент укладання договору становить 6938,46 євро, що еквівалентно 180400 грн. з ПДВ. Згідно п. 1.4 зазначеного договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Проте, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Згідно платіжного доручення та квитанції від 19 червня 2015 року [PERSON] на користь ТОВ «Євролізинг Україна» сплачено адміністративний платіж в розмірі 18040,00 грн., 20 червня 2015 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Євролізінг України» з заявою в якій просив розірвати договір фінансового лізингу засобами Укрпошти, та отриманої відповідачем 03 липня 2015 року. Представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення суду посилається, на те, що 30 липня 2015 року [PERSON] була надана відповідь, надаючи при цьому копію витягу з журналу вихідної кореспонденції ТОВ «Євролізинг», не пояснюючи при цьому яка саме відповідь була надана [PERSON] Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Що відповідає висновку викладеному у Постанові Верховного Суду України у цивільній справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при постановленні рішення по зазначеній справі. Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що в спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, та судом не встановлено наявність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що також суперечить вимогам законодавства; крім того сторонами недодержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору, що в сукупності дає підстави для визнання зазначеного договору нікчемним, застосування правових наслідків визнання такого договору нікчемним та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми адміністративних платежів в розмірі 18040,00 грн., а позов задоволенню в цій частині. При цьому посилання представника відповідача у своїй заяві про скасування заочного рішення, на ті факти, що послуга, яка надається за договором обрана Лізінгеодержувачем самостійно і свідомо, позивач ознайомився зі всіма істотними умовами зазначеного договору підписавши цей договір, в які відповідають нормам чинного законодавства, та не обмежують права Лізингоодержувача; спірний договір непрямого лізингу не потребує нотаріального посвідчення, оскільки таке посвідчення неможливе без придбання предмету лізингу, який відповідно до умов договору на момент укладання правочину у Лізингодавця відсутній, та буде придбаний ним у майбутньому при умові виконання Лізингоодержувачем своїх зобовязань; крім того ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанси» займається виключним видом господарської діяльності про надання послуг з фінансового лізингу та діє на підставі довідки, виданої Нацкомфінпослуг та не потребує ліцензуванню, у звязку з чим вважає вимоги позивача безпідставними, суд до уваги не приймає, оскільки такі твердження спростовані належними та допустими доказами та суперечать нормам чинного законодавства. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 360 грн. 81 коп., при цьому витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають, як такі, що не підтвердженні належними та допустимими доказами відповідно до норм чинного законодавства. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial