Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

17.12.2019р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку виділу частки в праві спільної сумісної власності подружжя та на Ѕ частину цієї ж квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що вона з 28.06.1964р. перебувала у шлюбі з [PERSON] В період шлюбу її чоловіку на підставі ордеру №125 від 20.11.1970р. в ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» була виділена в користування квартира [ADDRESS] . Пай за квартиру було ними виплачено за рахунок спільних коштів в жовтні 1985р., у зв`язку з чим вони набули право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. Але за життя чоловіка вони не встигли оформити та зареєструвати своє право власності, питання щодо виділу частки у майні як одного з подружжя вона також не ставила. ЇЇ чоловік помер [INFO] . На час його смерті вона проживала з ним разом за однією адресою і як спадкоємиця першої черги за законом звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадкове майно, яке набула правомірно. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. \~ \~ \~ \~Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Чернявський В.В. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. \~ \~ \~ \~Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що позивачка [PERSON] , [INFO] , з 28.06.1964р. перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] . На момент його смерті він був зареєстрований та проживав разом з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира була виділена в користування [PERSON] та членам його родини (дружина [PERSON] , донька [PERSON] ) в ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» на підставі ордеру №125 від 20.11.1970р. Пай за зазначену квартиру в сумі 5067,93 карбованців було виплачено 01.10.1985р. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2020р. право власності на вказану квартиру за будь-якою особою не зареєстровано, під забороною або в іпотеці вона не перебуває. 19.11.2019р. позивачка [PERSON] як спадкоємиця першої черги за законом (дружина спадкодавця) звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] 19.11.2019р. приватним нотаріусом ЗМНО Чернявським В.В. заведена спадкова справа №182/2019, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 65081209, яка на час розгляду справи є чинною. Доньки спадкодавця відповідачки [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини або відмову у прийнятті спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертались. Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. від 03.12.2019р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На даний час позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя та на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартиру як на частку в спільному сумісному майні подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно із п.1\~Прикінцевих положень Сімейного кодексу України\~цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності\~Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Враховуючи те, що правовідносини щодо набуття подружжям Турченкових права власності на спірну квартиру виникли до 01.01.2004р., суд вважає необхідним застосувати до них норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007р.), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 № 2006-VII. За змістом ст.86,128 ЦК УРСР 1963р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном\~.\~Власність в\~\~ Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.\~Відносини власності регулюються\~\~ Законом\~\~ України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.\~ Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. При цьому, відповідно до п.3 постанови Верховної Ради України від 26.03.1991р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність», положення ст.15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність»). Крім того, діюче на той час цивільне законодавство не пов`язувало виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Згідно з ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення\~\~ ними\~\~ цього\~\~ права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Згідно з\~ст.22 КпШС України\~(чинною на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з\~ст.28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, у сімейному законодавстві на час виникнення спірних правовідносин діяла презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості. З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя Турченкових, оскільки придбана шляхом її викупу в ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» в 1985р. в період зареєстровано шлюбу між позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , незалежно від того, на кого було оформлено право власності і хто був членом кооперативу. При цьому, суд враховує, що частки подружжя в спільному майні є рівними, тобто кожному належить по 1/2 частині вказаного майна. У зв`язку з тим, що чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] , вона немає можливості в позасудовому порядку оформити своє право власності на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя, тому її право підлягає захисту судом шляхом визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування, суд виходить з того, що згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена\~судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. \~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. \~Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ч.1,3,5\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно набула право власності на 1/2 частину спірного майна в порядку спадкування після смерті свого чоловіка, оскільки як дружина є спадкоємцем першої черги, на час його смерті постійно проживала з ним за однією адресою, своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, в подальшому звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але не може отримати його в нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Однак, на думку суду, відсутність правовстановлюючого документа та реєстрації права власності спадкодавця не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить їй з моменту відкриття спадщини. При цьому, судом встановлено, що право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] було набуто померлим [PERSON] на законних підставах - відповідно до ст.15 Закону УРСР від 07.02.1991р. №697-ХІІ «Про власність» як членом ЖБК-12 «Дніпроспецсталь», який в 198р повністю вніс свій пайовий внесок,. що підтверджується відповідною довідкою зазначеного ЖБК і ним на даний момент не оспорюється. Спадкодавець разом з родиною тривалий час мешкав у вказаній квартирі, володів та користувався нею, однак за життя не оформив своє право власності. Суд також враховує, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми померлого [PERSON] і відповідно також спадкоємцями першої черги, на момент смерті спадкодавця разом з ним за однією адресою не проживали, в 6-місячний строк із заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звернулись, у зв`язку з чим вважаються такими, що не прийняли спадщину. Крім того, позов [PERSON] вони визнали повністю, її право власності на спірне майно не оспорюють. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved