Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір-заяву №313731/6761/5-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" від 12 січня 2015 року, укладений між ним і відповідачем та стягнути з відповідача на його користь суму вкладу за даним договором у розмірі 113 400 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та пояснив, що 12 січня 2015 року між ним та банком укладено договір-заяву № 313731/6761/5-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на п'ять місяців в національній валюті. Термін договору було визначено з 12.01.2015 року по 12.06.2015 року. Ним були виконані умови договору та передано банку 113400 грн. Коли він із засобів масової інформації дізнався, що банк зазнає фінансові труднощі, то звернувся з письмовою заявою про дострокове повернення йому грошей. Оскільки банк не повертає всю суму вкладу, тому він просить стягнути належні йому грошові кошти у вирахуванням отриманих ним процентів. Крім того, позивач вважає, що такими діями банку йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях та переживаннях. У зв'язку із неможливістю отримати свої гроші він постійно перебуває в стресовому стані, так як дана сума вкладу для нього є значною. Суму моральної шкоди він оцінює в 15000 грн. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи. В заяві просить справу слуханням відкласти у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Але, при цьому до заяви додано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя про слухання справи 09 квітня 2015 року, а не 07 квітня 2015 року. Таким чином, вважати повторну неявку представника відповідача в судове засідання 07 квітня 2015 року з поважних причин у суда немає підстав. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначається, що факт зверненням позивача із заявою про повернення суми вкладу не підтверджений. Крім того, в своїй діяльності банк керується нормативно-правовими актами, що видає Національний банк України, який своєю Постановою №758 від 03.12.2014 року зобов'язав банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Також діє Постанова НБУ №160 від 03.03.2015 року, яка також регламентує діяльність банків в частині певного обмеження видачі готівкових коштів, що підпадає під ознаки непереборної сили, зазначеної у п.7.4 Основних умов, та звільняє сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором. Крім того, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди та даний вид правовідносин має договірний характер, а тому даним Договором не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Тому в позові просить відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №22 Приступи В.В. і [PERSON] укладено договір-заяву №3137316761//5-15 про банківський страховий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в національній валюті /а.с.6/. Відповідно до п. 1 зазначеного вище договору-заяви: вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 113400 грн. на строк з 12.01.2015 року по 12.06.2015 року; банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24,00 % річних /а.с.6/. Внесення коштів на депозитний рахунок підтверджено меморіальним ордером № 11386847 від 12.01.2015 року, за даними якого на рахунок [NUMBER] [PERSON] внесено кошти у розмірі 113400 грн. /а.с.7/. 11.02.2015 року та 26.02.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про дострокове повернення суми депозиту за договором від 12.01.20154 року /а.с.8, 9/. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад(депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті,які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки п.5 договору-заяви передбачено право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу, при цьому банк здійснює перерахунок процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 % річних. Якщо протягом терміну розміщення вкладу вкладнику здійснювалась виплата процентів з нього утримуються зайво нараховані та виплачені вкладнику проценти із суми вкладу. З отриманої довідки від відповідача вбачається, що позивачу були виплачені за період 02.02.2015р. по 02.04.2015 рік відсотки на суму 4203 грн. 12 коп. Оскільки позивач просить достроково повернути суму вкладу та враховуючи п.5 умов договору проценти за період з січня по квітень 2015 року, що складає 93 дні, нараховуються за ставкою 1,00 % річних. Тобто, 113400 х 1 : 100 : 365 х 93 = 288 грн. 94 коп. Оскільки позивачу виплачено за цей період проценти в сумі 4203 грн. 12 коп., то різниця складає 4203,12 - 288,94 = 3914 грн. 18 коп. Таким чином, сума, що підлягає виплаті складає 113400-3914,18 = 109485 грн. 82 коп. Що стосується заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Посилання позивача на положення ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки цей закон застосовується до правовідносин між сторонами, які виникли з приводу депозитного договору, лише в частині не врегульованій нормами ЦК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі є договірними і відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення ні спірним договором про банківський строковий вклад ( депозит), ні законом не передбачено. Стаття 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає відшкодування моральної шкоди, але відповідно до п.5 ч.1 ст.4 цього закону лише у випадку завдання цієї шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції). До правовідносин, що виникли між сторонами, це не має відношення. Суд вважає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на відсутність доказів отримання банком заяви про повернення суми вкладу є безпідставними. В матеріалах справи наявні копії двох заяв від [PERSON] щодо повернення йому суми вкладу, одну із яких отримала 11.02.2015 року працівник банку Нестерова С.В. під особистий підпис, та іншу отримано банком 26.02.2015 року за вх.№32 /а.с.8, 9/. Що стосується заперечень відповідача щодо наявності Постанов НБУ про обмеження видачі готівкових коштів, то суд вважає, що ця обставина не є підставою для порушення договірних зобов'язань, оскільки дані правовідносини регулюються насамперед нормами ЦК України, як нормативно-правовим актом вищої юридичної сили та положеннями Договору про банківський строковий вклад № 313731/6761/5-15, за умовами якого сторони підтвердили взяті на себе зобов'язання, в т.ч. із зазначенням права "Вкладника" на дострокове повернення вкладу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» та ст.22 ЗУ « Про захист прав споживачів» споживачі є звільненими від сплати судового збору з подачі позовів про захист свого порушеного права. Як вбачається із матеріалів справи позивачка є споживачем банківських послуг, отже, від сплати судового збору звільняється, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1094 грн. 82 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial