Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" (далі за текстом ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 121 618,31 грн., з яких: 6 196,62 грн. - заборгованість за кредитом, 104 960,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 194,00 - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 767,54 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 121 618,31 грн., а також судовий збір в розмірі 1 824,27 грн. Представник [PERSON] - [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що з вимогами, викладеними у позовній заяві відповідач категорично не погоджується, вважає їх незаконними та безпідставними, оскільки незрозумілою та не підтвердженою з боку позивача є цифра заборгованості за кредитом, яку він визначає в сумі 6 196,62 грн. Також відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості прострочення виплат за кредитом почалося 30.05.2014 року. У відповідності до п. 2.1.1.12.4. «Умов та правил надання банківських послуг», на які посилається Позивач, строк внесення мінімального обов'язкового платежу по Кредиту (далі - «Платіж»), а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Складові мінімального обов'язкового платежу визначаються з урахуванням черговості погашення боргових зобов'язань, встановлених цими Умовами. Отже, порушення відповідачем зобов'язання сплати за кредитом почало свій перебіг 01.06.2014 року. Крім того, відповідно до внутрішніх положень та правил позивача, термін сплати кредиту та відсотків у повному обсязі відповідачем настав 29.08.2014 року. Станом на цю дату, згідно розрахунку позивача, відповідач повинен був сплатити заборгованість у загальному розмірі 7809,25 грн.Відповідачем зазначена вище сума повернута не була і до нього з боку позивача щодо її повернення жодних вимог або претензій не надходило. Тобто, позивач просто продовжував нараховувати відсотки, пеню та комісію у розмірі, визначеному ним самостійно, без жодного повідомлення про це відповідача. Також представник [PERSON] - [PERSON] посилалася на сплив позовної давності, оскільки строк виконання відповідачем зобов'язань за договором б/н від 09.09.2013 року було встановлено самим позивачем до 29.08.2014 року, термін позовної давності щодо порушення відповідачем зазначених зобов'язань почав свій перебіг 30.08.2014 року і остаточно сплив 31.08.2017 року, позовна заява була подана 14.02.2018 року, тобто через шість місяців після спливу термінів позовної давності за вимогами, які в ній містяться. Враховуючи викладене представник [PERSON] - [PERSON] просила відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку зі спливом термінів позовної давності. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надала суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що при укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника. Для зручності клієнтів у ПриватБанк організована цілодобова служба клієнтської підтримки, цілодобовий онлайн чат, розміщений на сайті www.privatbank.ua, Інтернет-банк Приват24, термінали самообслуговування, смс-канал. Також, при необхідності отримання інформації (у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше), клієнти ПАТ КБ "ПриватБанк" мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк". Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необгрунтованими. Щодо розрахунку заборгованості зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому надає виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.12 р. № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Також вказано, що заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов'язковість для спірних правовідносин. Щодо посилання відповідача на п. 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг» зазначила, що згідно данного пункту є право Банка змінити умови кредитного договору, встановивши термін повернення кредиту з дев»яносто першого дня з моменту порушення зобов'язання клієнта. Отже, дане положення є правом Банку, а не обов'язком, та дані зміни банком не проводилися, тому посилання відповідача є безпідстваними та мають бути залишені судом без уваги. Щодо спливу строку позовної давності зазначено, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс 14. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2017 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 19.02.2018 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зазначено, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором. Враховуючи викладене представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. просила суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання ПАТ КБ "ПриватБанк" про розгляд справи за відсутності його представника, згідно якого позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. У судовому засіданні Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, зазначила, що відповідач укладав договір із ПАТ «ПриватБанк», отримав грошові кошти в розмірі 6300 грн., за кредит сплачував до серпня 2014 року, потім припинив. Зазначила, що сплинув строк позовної давності 30.08.2017 року, строк дії картки відповідача закінчився в вересні 2017 року. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед відповідачем виконав. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 кредитного договору, датою укладення договору є дата отримання карти, яка зазначена у заяві. Клієнт надає свою згоду на те, щоб кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку та Клієнт дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити та анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно будь-якого розміру ліміту, встановленого ПАТ КБ «ПриватБанк». Пунктом 2.1.1.12.3. кредитного договору закріплено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку Держателя здійснюється шляхом внесення засобів в готівковому або безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок Держателя, а також шляхом договірного списання засобів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Згідно п. 2.1.1.12.6. кредитного договору, за користування кредитом та овердрафтом ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. За п. 2.1.1.5.5. договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевиплати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 121 618,31 грн., з яких: 6 196,62 грн. - заборгованість за кредитом, 104 960,15 грн. - заборгованість за процентами, 4 194,00 грн. - забогованість за пенею та комісією, 6 267,54 грн. - заборгованість по судовим штрафам. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Пунктом 1.1.7.12. кредитного договору передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п. 2.1.1.7.6. кредитного договору, при порушенні Клієнтом строків платежів з будь-яких грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. За приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). З наданого суду розрахунку вбачається, що розрахунок пені відповідачу розпочато в червні 2014 року, що не грунтується на вимогах закону, так як до суду позивач звернувся лише в лютому 2018 року, тому пеню необхідно стягнути з відповідача лише за останній рік перед подачею позову до суду в розмірі 1200 грн.. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 р. № 6- 160цс14. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідачу за одні і ті ж самі порушення були нараховані штрафи в розмірі 500 грн. та 5 767,54 грн., що підтверджується випискою із рахунку відповідача, наданого позивачем, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно даних штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у розмірі 6 267,54 грн., відсутні. В судовому засіданні представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14) - відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно ст. 616 ч. 2 ЦК України - суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. В судовому засіданні встановлено, що термін дії картки відповідача закінчився в вересні 2017 року, тому суд вважає, що строк позовної давності щодо повернення кредиту в розмірі 6196,62 грн. не закінчився та підлягає стягненню зазначена сума тіла кредиту. Крім того, стягненню з відповідача підлягає сума відсотків в розмірі 4780,33 грн., які мав сплатити відповідач станом на лютий 2015 року. З огляду на те, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд знаходить позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № PROM4BЕ7ВІ від 14 лютого 2018 року, під час звернення до суду з позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 1 824,00 грн. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково, із [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сума судового збору у розмірі 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial