Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу згідно кредитного договору №б/н від 07.07.2008 року в розмірі 21565 гривень 57 копійок та стягнення судових витрат по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 липня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у сумі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 30.06.2016 року становить 21 565,57 гривень та складається з наступного: - 3803,59 грн. - заборгованість за кредитом; - 15385,70 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1111,25 грн. - заборгованість по комісії; - 1265,03 грн.- заборгованість по судовим штрафам. Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, то просить стягнути її в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 30.06.2016 року, "Умови та правила надання банківських послуг" та "Правила користування платіжною карткою". В судове засідання представник позивача не з'явився. Однак, від ПАТ КБ ПриватБанк надійшла заява, в якій позивач просить справу розглянути у відсутності його представника, зазначивши, що позовні вимоги Банк підтримує повністю. (а.с. 97) Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно 07.07.2008 року отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну карту з лімітом коштів на картці - 100 гривень, при отриманні даної картки відповідач заповнив заяву - анкету, а також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" - 55 днів, строк дії якої становив - три роки. Інших умов та правил користування платіжною карткою [PERSON] ніхто не роз'яснював та інших документів [PERSON] не підписував. Також пояснив, що в травні 2012 року [PERSON] знімав готівку з картки в сумі 2000 гривень, а не 4000 гривень, як зазначає банк, які частково погасив. В липні 2012 року термін дії картки закінчився, після чого відповідач [PERSON] не писав і не підписував ніяких заяв про продовження терміну дії кредитної картки та будь - яких інших документів, а також перестав сплачувати кошти за отримання кредиту. Крім цього зазначив, що банк пропустив загальні строки позовної давності, визначені в ст. 257 ЦПК України і просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Заслухавши заперечення представника відповідача - адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини\~ позики. Статтею 1046. Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином\~ відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 07.07.2008 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, відповідач отримав кредитні кошти на загальну суму 4000 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується документально. ( а.с. 6-7) Як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем, та розрахунку заборгованості, Банк свої зобов'язання виконав, встановивши [PERSON] кредитний ліміт на кредитній карті, про що свідчить рух коштів по рахунку. В той же час, [PERSON] свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.06.2016 року за ним утворилась заборгованість в сумі 21 565,57 гривень та складається з наступного: - 3803,59 грн. - заборгованість за кредитом; - 15385,70 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1111,25 грн. - заборгованість по комісії; - 1265,03 грн.- заборгованість по судовим штрафам. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с. 3-5). Розглядаючи питання обгрунтованості вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку, Банк з 01.09.2014 року збільшив відсоткову ставку з 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором на 34,80 %, а з 01.04.2015 року на 43,20%. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 1056 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином одностороння зміна відсоткової ставки кредитором є нікчемною, а тому задоволенню підлягає лише сума нарахованої заборгованості за відсотками обчисленої до дати односторонньої зміни відсоткової ставки, а саме до 01.09.2014 року в сумі 889,95 гривень, оскільки розрахунку процентів в розмірі 30% річних після 01.09.2014 року позивачем суду не представлено. Таким чином, проаналізувавши пояснення предтавника відповідача, представлені ним відомості та досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обгрутованим. У зв'язку з чим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 7069 гривень 82 копійки, що складається з тіла кредиту, відсотків та комісії за його користування, нарахованих виходячи з 30% процентвої ставки станом на 01.09.2014 року, а також судових штрафів. При цьому, суд відхиляє покликання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки, як видно із розрахунку останній і передостанні платежі [PERSON] здійснено відповідно 10.09.2015 року та 12.04.2016 року і 03.05.2016 року, отже строки позовної давності є перерваними і на час звернення з цим позовом, позивачем не пропущено. В решті позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 551 1054 ЦК України,

Outcome: partial