Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація (відділ опіки та піклування, служба у справах дітей), Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація (відділ опіки та піклування, служба у справах дітей про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме просить суд визначити місце проживання своєї дочки [PERSON], [INFO] біля нього за адресою:м. Київ, [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідачку. Вказав, що з відповідачкою проживав однією сім"єю із 2006 року по 2010 рік. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачкою не склалося, стосунки розірвали, тому з відповідачкою проживають окремо. Вирішуючи питання проживання дитини сторони домовились про те, що дочка буде проживати з відповідачкою, адже маленька дитина має більш міцний психологічний зв"язок зі своєю матір"ю, за умови періодичних зустрічей батька із дочкою не рідше 3 разів на тиждень. На початку все так і відбувалося. Позивач забирав доньку двічі-тричі на тиждень, займався її вихованням, доглядав її, коли вона знаходилась у нього, повністю забезпечував її усім необхідним для нормального життя та розвитку. Найголовніше було те, що вони з донькою спілкувалися і вона усвідомлювала, що позивач не покинув її, що він хоче і буде тримати з нею зв'язок за будь-яких обставин. Але вже через деякий час Відповідачка почала всіляко унеможливлювати його зустрічі з донькою та всілякими способами перешкоджала та перешкоджає його спідкуванню із дочкою. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачка не має особистого помешкання у Києві, а тому вимушена знімати в оренду квартиру. На той час вдповідачка знімала квартиру гостинного типу за адресою: [ADDRESS]. Разом з ними в цій квартирі мешкали ще четверо чужих дорослих осіб. Умови проживання неприйнятні для нормального розвитку та існування малолітньоії дитини: у якої не було власного ліжка, столу де б вона могла займатися, старі меблі 80х років, а ремонт робився ще за радянських часів. Також існує ймовірність виселення в будь-який день. Крім цього, відповідачка з донькою проживала в цій квартирі з якимось іншим чоловіком, якого він бачив перший раз та ще трьома дорослими особами окрім нього. Всього їх проживало п"ятеро дорослих і маленька дитина. Всі ці фактори та обставини абсолютно негативно впливають на розвиток особистості дитини та її світосприйняття, формують неправильне уявлення про нормальне сімейне життя. Також позивач в позовній заяві зазначив, що на момент коли ще в нього була можливість спілкуватися з донькою він задавав їй питання про те, де вона спить вночі і чи є в неї своє ліжечко. У відповідь дочка йому відповіла що відповідачка кладе її на ліжко, а коли приходить дядя, то її перекладають на постіль на підлозі. Дана відповідь не може не обурювати людину зі здоровим глуздом, особливо його, як батька. Тим паче, що це відбувалося взимку, а в кімнаті ночувало п'ятеро дорослих осіб. Звісно при зачиненому вікні спати в такій кількості в кімнаті важко. Після цього, йому стало зрозуміло чому дитина, яку клали спати на підлогу рідко відвідувала дитячій садочок. Через деякий час Відповідачка змінила місце проживання і переїхала, не повідомивши його про свою нову адресу та про перебування їхньої дитини взагалі будь-де. Усі його намагання домовитись про зустріч з дитиною в телефонній розмові ні до чого не призвели. На неодноразові прохання надати йому можливість бачитись з дитиною відповідачка відмовляє. Крім того, на сьогодні вона повністю відмовилася вести будь-який діалог та не бажає спілкуватися, повністю ігнорує його. На теперішній час, на його погляд, необхідно ставити питання адекватності та нормальності психологічного стану відповідачки, адже в неї проявляються неабиякі психічні розлади, істеричні приступи. Вона стала агресивною та необгрунтованою, психічно неврівноваженою. Одна її поведінка негативно впливає на розвиток дитячої особистості, на її виховання та правильне сприйняття світу. Шукаючи свою дитину позивач звернувся з офіційними заявами до різних інстанцій з приводу того, що відповідачка перешкоджає йому бачитися з дитиною, переховуючи її невідомо де, вважає, що віповідачка просто викрала у нього дитину, а він, як батько, не може навіть дізнатись місцеперебування його дитини. У зв'язку з тим, що позивач не може спокійно спостерігати за знущаннями над його дитиною та користуючись правом звернення до суду для вирішення питання місця проживання неповнолітньої дитини (ст.161 Сімейного кодексу України), він вирішив за будь-яких обставин добитися позитивного рішення суду щодо проживання доньки з ним, своїм батьком, адже у нього, на відміну від відповідачки, є усі необхідні умови для нормального існування, правильного розвитку та виховання дитини у здоровому середовищі. Позивач за фахом являється кухаром 4 розряду, офіційно з березня 2012 року працює старшим кухарем у відомому офісному центрі, за адресою вул. Машиностроительная 37, ТОВ "Нові Логістичні Системи", має робочий графік: з 9 до 16 години 5 днів на тиждень, за місцем проживання та роботи характеризуюся виключно позитивно, займає керівну посаду. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває та не перебував, що підтверджується аналізом психологічного стану зробленим у грудні 2013 року психологом Святошинського Центру Соціальних Служб для сім'ї, дітей та молоді. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. Не має жодних шкідливих звичок, зовсім не вживає алкогольних напоїв та не пале. Має власну трьокімнатну квартиру, в якій і проживає. В липні 2014 року позивачем було подано позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини до Печерського районного суду м. Києва, 19 серпня 2014 року ним отримано ухвалу про повернення позовної заяви для її подальшого подання до належного суду. Із цієї ухвали було встановлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Ним вчинялись неодноразові спроби самостійно встановити місце перебування його доньки, з цією метою він звертався до всіх районних управлінь освіти м. Києва, деякі управління відповіді зовсім не надали, однак ним було отримано відповіді з Дарницьокого, Деснянського, Шевченківського районних управлінь освіти, та повідомлено, що на обліку загальноосвітніх закладів району його дитина не перебуває. У зв'язку з тим, що відповідачка в супереч закону нехтуючи моральними засадами суспільного устрою, фактично позбавила позивача права спілкування з його донькою та викрала її, а правоохоронні органи не вчинили жодних дій, щодо встановлення місця перебування його дитини та повернення. У зв'язку з тим, що відповідачка не може забезпечити нормального виховання та розвитку їхньої дочки, фактичного викрадення дитини, позбавлення його права на спілкування зі свою дочкою, він змушений звернутись з даною позовною заявою саме до Ульяновського районного суду Кіровоградської області для встановлення місця проживання його доньки разом з ним за адресою [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідачку. Позивач та його представник у судовому засідані позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Вважають, що дитина повинна проживати з батьком, оскільки він має змогу забезпечити їй нормальні умови для проживання, належний рівень виховання та утримання. Просять позовні вимоги задовольнити - визначити місце проживання дочки разом з позивачем. [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову. Дочку залишити проживати з позивачкою. Представники третіх осіб у судове засідання не з"явились, просять суд винести рішення в інтересах та на користь дитини. Заслухавши пояснення сторін їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі проживали однією сім"єю з 2006 року по 2010 рік, від спільного проживання мають дочку- [PERSON], [INFO]. Проте, на теперішній час спільно не проживають і відносини між ними припинені, але спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини не досягнуто. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце роботи, працює на посаді старшого кухаря, що підтверджується (а.с.20,106). Має робочий графік: з 9 до 16 години 5 днів на тиждень та має постійний заробіток. За місцем проживання та роботи характеризуєся виключно позитивно, займає керівну посаду. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.80) проживання [PERSON], останій проживає у власній квартирі, умови проживання задовільні, створені всі належні умови для проживання виховання та розвитку дитини. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, працює на посаді офіціанта-інструктора з нормованим робочим графіком (40 годин в неділю) та має постійний заробіток, що підтверджується (а.с.59,62). За місцем роботи характеризуєся виключно позитивно. Власного житла відповідачка не має, однак проживає разом із співмешканцем в м.Києві у квартирі відповідно до договору оренди. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] ( а.с.53-55) - умови проживання задовільні, створені всі належні умови для проживання виховання та розвитку дитини. Тобто, і позивач, і відповідач мають місце проживання та заробіток, позитивно характеризуються. Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №798-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається в 1-А класі спеціалізованої школи 1 ступеня №312 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м.Київа (а.с.56),. Відповідно до характеристики директора школи [PERSON], [INFO] оточена піклуванням та увагою мами. Дівчинка до школи приходить охайна та доглянута, характеризується виключно позитивно, крім того, відвідує гурток з малювання і танцювальний гурток. ( а.с.57). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р.), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст.3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, при визначенні місця проживання дитини [PERSON], [INFO], судом не встановлено виключних обставин, які б компрометували [PERSON] і вказували б на її неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення до дочки, негативний вплив на її особистість, за яких дівчинка має бути розлучений зі своєю матір'ю судом не знайдено. Місце проживання дитини, яка в будь-якому випадку потребує щоденної материнської ласки і турботи, в інтересах дитини, на думку суду, повинно бути визначене з матір'ю. Разом з тим, суд не ставить під сумнів права та обов'язки батька та його бажання виховувати дитину особисто, але, зважаючи на вищенаведене та приймаючи до уваги конкретні обставини справи, вік дитини, суд визнає, що в найвищих інтересах дитини буде краще не розлучати дочку з матір'ю.

Outcome: dismissed