Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ПП "КП "Міжгір'я" (далі - відповідач-1), Чорнобаївської РДА Черкаської області (далі - відповідач-2), Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач-3), про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 червня 2013 року померла його мати - [PERSON]. В період свого життя [PERSON] була членом колгоспу "Радянська Україна", який в 1995 році перетворився в СКВ "Міжгір'я", а з 1 березня 2014 року на підставі рішення загальних зборів спілку було реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я", яка є її правонаступником. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2012 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) як члена СКВ "Міжгір'я", яка знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та у колективній власності СКВ "Міжгір'я" і зобов'язано СКВ "Міжгір'я" включити її в список осіб, які мають право на земельну частку (пай), але це судове рішення не було виконане, оскільки 6 вересня 2008 року загальними зборами членів спілки СКВ "Міжгір'я" затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та розподілено їх між власниками. Позивач прийняв спадщину [PERSON], оскільки подав в нотаріальну контору відповідну заяву, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, тому що правовстановлюючий документ на неї відсутній. У звязку з цим позивач просив визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності, що перебувають в користуванні відповідача-1. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 липня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с. 49). Від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, позовні вимоги визнали (а.с. 36, 39, 48). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] працювала в колгоспі "Радянська Україна", який в 1995 році був реорганізований в СКВ "Міжгір'я", і була членом цього господарства. З 1 березня 2014 року воно реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я". Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720-95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. СКВ "Міжгір'я" 21 липня 1994 року виданий державний акт серії ЧР 19.4 на право колективної власності на землю з Додатком № 1 зі списком громадян до цього акту. [PERSON] не внесена до цього списку. 6 вересня 2008 року відбулися збори членів колишнього КСП "Міжгір'я", на яких затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та розподілено їх між власниками , але без врахування земельної ділянки [PERSON] Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2012 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності; припинено СКВ "Міжгір'я" право постійного користування земельною ділянкою в розмірі 2,88 умовних гектарів, наданої у постійне користування згідно з державним актом серії ЧР 19.4 від 21 липня 1994 року, для надання у власність земельної ділянки частки (паю) [PERSON]; зобов'язано Чорнобаївську РДА передати у власність земельну ділянку у рахунок земельної частки (паю) [PERSON] за рахунок земель державної власності, які були вилучені у СКВ "Міжгір'я" для цих цілей та знаходяться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності. Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами. 18 червня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19 червня 2013 року серії І-СР № 207665 (а.с. 17). Як вбачається з матеріалів справи позивач є сином померлої [PERSON] При житті [PERSON] 24 жовтня 2012\~року склала\~заповіт,\~посвідчений секретарем\~виконавчого комітету\~Іркліївської сільської\~ради Чорнобаївського\~району Черкаської\~області,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 88,\~яким заповіла\~ все\~своє майно\~позивачу [PERSON]\~(а.с.15).\~ Згідно Інформаційної довідки зі Спадковго реєстру заповіт є чинним (а.с. 34). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 03 серпня 2018 року (вих. № 1006/01-16) (а.с. 32), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 22), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33). Разом з тим, позивач не може оформити в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) після смерті своєї матері, оскільки правовстановлюючий документ на неї не видавався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 18 червня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, позивач є такими, що прийняв спадщину [PERSON], оскільки на час її відкриття проживав разом із спадкодавцем. Крім того, позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку внаслідок відсутності правовстановлюючого документу. Так, згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позивач, як спадкоємець померлої матері - члена колективного сільськогосподарського підприємства, яка мала право на земельну ділянку (пай) за рахунок земель, отриманих СКВ "Міжгіря" в колективну власність, але не встигла при житті зареєструвати право власності на неї, має право на його успадкування, враховуючи визнання відповідачами позову, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved