Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 12.06.1996 року по 22.12.2014 року (всього 18 років 6 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями гірничий робітник та кріпильник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «СУХА БАЛКА» (протокол № 22 від 28.03.2011 року) згідно наказу № 1 від 01.04.2011 року було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРАЗ [PERSON]», ідентифікаційний код: 00191329 згідно з ЄДРПОУ Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), у якому він знаходився на обстежені. 02.09.2014 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим його 22.12.2014 року (у працездатному віці 41 рік) було звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, п. 2 ст. 40 КЗпП України.Відповідно до МЕДИЧНОГО ВИСНОВКУ лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 02.09.2014 року Протокол № 1409 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)) (копія якого додається до позовної заяви), мені 02.09.2014 року було встановлено професійне захворювання. Діагноз щодо професійного захворювання наступний: Радикулопітія попереково-крижова L5, S1 переважно зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і м?язово-тонічним синдромами. Супутній діагноз: Цервікобрахіалгія вертеброгенна, помірно виражена. Наслідки виробничої травми лівої стопи (2002 рік) у вигляді деформації лівлї стопи, загинально-розгинальної артрогенної контрактури 1-го, 2-го та 5-того пальців лівої стопи, артрозо-артриту суглобів стопи. Початкові явища нейросенсорної приглухуватості. Згідно з вищевказаним МЕДИЧНИМ ВИСНОВКОМ лікарсько-експертної комісії від 02.09.2014 року у його наявні постійний ниючий біль у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з розповсюдженням у ліву ногу , гострий біль за тапом прострілів і тягнучого, який посилюється при різьких рухах (нахилах, обертах), тривалій ході, статичному навантажені, неможливість оберта голови вправо (біль локалізується з справа) з віддачею у правий плечовий суглоб і руку, оніміння у лівій нозі, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах і суглобах кістей, часті судоми у пальцях кистей, підвищена чутливість рук до охолодження, оніміння в руках. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» в особі [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Заслухав представників позивача і відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволеню частково за такими підставами. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з 12.06.1996 року по 22.12.2014 року (всього 18 років 6 місяців) виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями гірничий робітник та кріпильник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «СУХА БАЛКА» (протокол № 22 від 28.03.2011 року) згідно наказу № 1 від 01.04.2011 року було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРАЗ [PERSON]», ідентифікаційний код: 00191329 згідно з ЄДРПОУ (далі ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]»). Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), у якому я знаходився на обстежені. 02.09.2014 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим його 22.12.2014 року (у працездатному віці 41 рік) було звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, п. 2 ст. 40 КЗпП України.Відповідно до МЕДИЧНОГО ВИСНОВКУ лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 02.09.2014 року Протокол № 1409 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)) (копія якого додається до позовної заяви), мені 02.09.2014 року було встановлено професійне захворювання. Діагноз щодо професійного захворювання наступний: Радикулопітія попереково-крижова L5, S1 переважно зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і м?язово-тонічним синдромами. Супутній діагноз: Цервікобрахіалгія вертеброгенна, помірно виражена. Наслідки виробничої травми лівої стопи (2002 рік) у вигляді деформації лівлї стопи, загинально-розгинальної артрогенної контрактури 1-го, 2-го та 5-того пальців лівої стопи, артрозо-артриту суглобів стопи. Початкові явища нейросенсорної приглухуватості. Згідно з вищевказаним МЕДИЧНИМ ВИСНОВКОМ лікарсько-експертної комісії від 02.09.2014 року у його наявні постійний ниючий біль у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з розповсюдженням у ліву ногу , гострий біль за тапом прострілів і тягнучого, який посилюється при різьких рухах (нахилах, обертах), тривалій ході, статичному навантажені, неможливість оберта голови вправо (біль локалізується з справа) з віддачею у правий плечовий суглоб і руку, оніміння у лівій нозі, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах і суглобах кістей, часті судоми у пальцях кистей, підвищена чутливість рук до охолодження, оніміння в руках. Відповідно до законодавства України до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою (ч. 4 ст. 14 Закону N 1105-XIV). Згідно трудової книжки, МЕДИЧНОГО ВИСНОВКУ лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 02.09.2014 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг)) та САНІТАРНО-ГІГІЄНИЧНОЇ ХАРАКТЕРИСТИКИ УМОВ ПРАЦІ № 2/2-11-3-2968 від 04.12.2012 року позивач 18 років 6 місяців працював на ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» у ШКІДЛИВИХ умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 (далі Гігієнічна класифікація праці). У САНІТАРНО-ГІГІЄНИЧНІЙ ХАРАКТЕРИСТИЦІ УМОВ ПРАЦІ № 2/2-11-3-2968 від 04.12.2012 року зазначено, що УМОВИ ПРАЦІ на робочому місці гірничий робітник та кріпильник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» відносяться до 3 класу 3 ступеня (ШКІДЛИВІ умови праці). Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від \~14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. У ст. 1 Закону N 2694-XII зазначено, що охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідач ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» порушив вищевказані положення ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, що підтверджується наступним. ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. У п. 13 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.10.2014 року (форма П-4) міститься висновок про наявність на робочому місці ШКІДЛИВИХ умов праці 3 класу. У п. 12 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.10.2014 року (форма П-4) міститься висновок про те, що позивач 18 років 4 місяці працював у ШКІДЛИВИХ умовах праці. Згідно п. 17 [PERSON] розслідування від 23.10.2014 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Таким чином комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 13, 17 [PERSON] розслідування від 23.10.2014 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 18 років 4 місяці внаслідок професійної діяльності (роботи) позивача на ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на його організм впливали ШКІДЛИВІ виробничі фактори. Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» підтверджується [PERSON] розслідування від 23.10.2014 року. Крім того, 13.12.2002 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого у нього була травмована стопа лівої ноги. ВАТ «СУХА БАЛКА» провело розслідування нещасного випадку, що стався 13.12.2002 року о 12 годині 30 хвилин на шахті «Ювілейна» ВАТ «СУХА БАЛКА», яке здійснювалося комісією. У п. 6 [PERSON] розслідування нещасного випадку, що стався 13 грудня 2002 року о 12 годині 30 хвилин на шахті «Ювілейна» ВАТ «СУХА БАЛКА» від 17.12.2002 року (форма Н-5) , комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з позивачем, вважати повязаним з виробництвом і скласти акт за формою Н-1. У п. 6 [PERSON] № 41 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), який було складено 17.12.2002 року та затверджено 18.12.2002 року комісія з розслідування нещасного випадку встановила, що 13.12.2002 року, коли [PERSON] на виконання наряду в.о. начальника дільниці № 1, не перевіривши стан кровлі та оборку кусков гірничої маси, почав готувати лунки для встановлення стійок металевого кріплення, у цей час кусками горної маси, які відслоїлися від кровлі та штреку, [PERSON] було травмовано стопу лівої ноги. У п. 9 [PERSON] № 41 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), комісія з розслідування нещасного випадку вказала діагноз після нещасного випадку: Закритий перелом основних фаланг 1-го та 5-го пальців лівої стопи. Закритий вивіх середньої фаланги 2-го пальця лівої стопи ноги. У п. 10 [PERSON] № 41 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особою, яка допустили порушення законодавства про охорону праці є [PERSON] (в.о. начальника дільниці № 1), [PERSON] (гірничий майстер дільниці № 1) та [PERSON] А,А. (кріпильник дільниці № 1). Також його було направлено на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня втрати професійної працездатності. Згідно Довідки МСЕК від 23.07.2003 року, позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності, що підтверджується Постановою відділення виконавчої дирекції ФСС НВ м. Кривого Рогу від 28.08.2003 року. Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 000965) від 18.12.2014 року, позивачу з 08.12.2014 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 35 % втрати професійної працездатності (30 % первинно по професійному захворюванню та 5 % повторно по травмі). За висновком МСЕК від 18.12.2014 року, він потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та ВМП. Отже, не дотримання ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» (на протязі 18 років 4 місяців) вищевказаних положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач у працездатному віці 41 рік став інвалідом 3-ої групи та втратив 35 % працездатності. Відповідно до ст. 173 Кодекс законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 2371 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У абзаці 1 пункту 13 Постанови Пленум Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року N 4\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Заподіяння роботодавцем моральної (немайнової) шкоди працівнику, спричиняє виникнення між роботодавцем та працівником особливих правовідносин з відшкодування моральної шкоди. Право працівника на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виникає після ушкодження здоров'я, тобто після настання нещасного випадку на виробництві або встановлення професійного захворювання, що спричиняє працівнику професійно зумовлену фізичну та/або психічну травму (а не до ушкодження здоров'я) та триває доти, доки не буде відшкодована моральна шкода. Про тривалість правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, також зазначається у п. 9 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 31 березня 1995 року N 4\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Фізичний біль та страждання, яких позивач зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він відчуває постійний ниючий біль у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з розповсюдженням у ліву ногу , гострий біль за тапом прострілів і тягнучого, який посилюється при різьких рухах (нахилах, обертах), тривалій ході, статичному навантажені, неможливість оберта голови вправо (біль локалізується з справа) з віддачею у правий плечовий суглоб і руку, оніміння у лівій нозі, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах і суглобах кістей, часті судоми у пальцях кистей, підвищена чутливість рук до охолодження, оніміння в руках що підтверджується МЕДИЧНИМ ВИСНОВКОМ лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 02.09.2014 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" . В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача про відсутність вини підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, безпідставні, спростовуються матеріалами справи, . Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 23.10. 2014 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби позивача. суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 18.12..2014 року встановлено 35% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві більше 18 років і наслідків, що наступили, вік позивача, який в 41 рік став інвалідом 3 гр. і втратив 35% професійної працездатності, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 20\~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved