Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

20.11.2018 року позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №41_165 від 28.09.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір №41_165 від 28.09.2012. Відповідно до п.1.1-1.3 Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 30 000,00 грн., а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на споживчі цілі на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 27 вересня 2015 року. Згідно п.п.1.5, 1.6.1, 1.6.2 Кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 857,14 грн. починаючи з жовтня 2012 року сплачувати проценти, які нараховані Банком щомісячно за методом на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником починаючи з дати видачі до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Відповідно до ст.546 ЦК України в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором було укладено договір поруки №41_165 від 28.09.2012 року з [PERSON] та договір поруки з [PERSON]. Банк свої обов'язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Згідно умов пунктів 4.3.1, 4.3.6 кредитного договору позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з договору, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені Договором. У зв'язку з порушенням позичальником кредитного договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на адресу реєстрації [PERSON] направлено вимогу №110.20-13/1530-1889 від 04.04.2017 року про повернення кредиту за Кредитним договором №41_165 від 28.09.2012 року та поручителям [PERSON], [PERSON] яким повідомлено про наявність заборгованості за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку передбаченому чинним законодавством України, у разі несплати всієї суми у визначений банком строк. На сьогоднішній день, вимоги позивача не задоволено, заборгованість не погашена. В результаті невжиття заходів позичальником та поручителями щодо погашення заборгованості перед банком, станом на 19.09.2018 року існує заборгованість за Кредитним договором №41_165 від 28.09.2012 року в розмірі 15202 грн. 41 коп., яка складається з такого: - прострочений борг по кредиту в розмірі 7092,95 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.10.2015 - 2174,21 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з лютого 2015 року по вересень 2018 року - 3612,87 грн.; - інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в розмірі 1380,36 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 02.02.2015 по 19.09.2018 в розмірі 713,85 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 02.09.2014 по 19.09.2018 в розмірі 228,17 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи надав клопотання в якому заявлені позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без їх участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.73-74,79-80). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання, призначені на 29.12.2018 року, 24.01.2019 року не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду, оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною радою України куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції (а.с.70-71, 77-78). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК Україну, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 24.01.2019 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 28.09.2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір №41_165 (а.с.8-9). Відповідно до п.1.1-1.3 Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 30 000,00 грн., а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на споживчі цілі на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 27 вересня 2015 року. Згідно п.п.1.5, 1.6.1, 1.6.2 Кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 857,14 грн. починаючи з жовтня 2012 року сплачувати проценти, які нараховані Банком щомісячно за методом на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником починаючи з дати видачі до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Згідно умов пунктів 4.3.1 кредитного договору позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з договору. Пунктами 4.2.1, 4.2.2 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань по цьому договору, при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Банк свої обовязки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Відповідно до платіжного доручення №41_165 від 28.09.2012 року [PERSON] отримав готівкою грошові кошти в сумі 30 000 грн. (а.с.12). У звязку з порушенням позичальником кредитного договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на його адресу реєстрації за вихідним №110.20-13/1530-1889 від 04.04.2017 року направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, якою повідомлено про наявність заборгованість за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк (а.с.34,35). В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки від 28.09.2012 з [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-21). Згідно п.п.2.1,2.2,2.8 договору поруки, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобовязується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. Поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі що і боржник. У відповідності до п.4.3 договору поруки у разі порушення боржником виконання зобовязання, кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором відповідно до умов цих договорів та законодавства. У звязку з тим, що позичальник не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, банком на адресу [PERSON], направлено вимогу №110.20-13/1532 від 04.04.2017 року та на адресу [PERSON] направлено вимогу №110.20-13/1531-1890 від 04.04.2017 про усунення порушень за кредитним договором та повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобовязання у 5-денний строк та попереджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк (а.с.36-39). Відповідно до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта» викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» (www.ukrposhta.com), (www.ukrposhta.com) у рубриці «Новини Сходу», вимогу було направлено поштою видом поштового відправлення «До запитання». Згідно розрахунку заборгованості станом на 19.09.2018 року сума заборгованості за договором про іпотечний кредит №41_165 від 28.09.2012 року, складає 15202,41 грн., яка складається з такого: - прострочений борг по кредиту в розмірі 7092,95 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.10.2015 - 2174,21 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з лютого 2015 року по вересень 2018 року - 3612,87 грн.; - інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в розмірі 1380,36 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 02.02.2015 по 19.09.2018 в розмірі 713,85 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 02.09.2014 по 19.09.2018 в розмірі 228,17 грн. За таких обставин між позивачем та відповідачами виникли зобов'язальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, які забезпечені порукою. Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 28.09.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №41_165 на 30 000 гривень. Кредит надався на споживчі цілі на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 27 вересня 2015 року. Згідно п.п.1.5, 1.6.1, 1.6.2 Кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 857,14 грн. починаючи з жовтня 2012 року сплачувати проценти, які нараховані Банком щомісячно за методом на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником починаючи з дати видачі до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається в силуст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, згідно розрахунку заборгованості станом на 19.09.2018 року сума заборгованості складає 15202,41 грн. Отже, вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо стягнення їх з [PERSON] на користь позивача. Щодо вимог про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних згідно ст.625 ЦПК України суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина першастатті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статях 599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннямист. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання за кредитним договором №41_165 від 28.09.2012 року. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»). Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»). З розрахунку заборгованості вбачається, що початковим місяцем для визначення втрат від інфляції по основному боргу та процентах визначено лютий 2015 року, а кінцевим вересень 2018 року. Таким чином, збитки від інфляції за простроченим основним боргом складають 3612,87 грн., а за процентами 1380,36 грн. Наведений розрахунок повністю узгоджується з чинним законодавством (а.с.6-7). Також правильно розраховано 3% річних з 02.02.2015 року по 19.09.2018 року, що становить 713,85 грн. за основним боргом та 228,17 грн. по прострочених відсотках. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення боргу в солідарному порядку, суд виходить з наступного. Відповідно до положеньст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору, може забезпечуватись письмовим договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту від 28.09.2012 року між банком, та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки. Відповідно до п.1.1 цього договору поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. Пунктом 2.1 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у тому ж обсязі, що і боржник в порядку та строки визначені кредитним договором. Крім того п.4.2 договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4. цього Договору, не пред'явить вимоги до Поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Отже, порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторони в договорі поруки погодили зокрема в п.8.1, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку згідно п.1.2 Кредитного договору №41_165 від 28.09.2012 року термін остаточного погашення кредиту до 27.09.2015 року, було погоджено, що позичальник зобов'язаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 857,14 грн., починаючи з жовтня 2012 року та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок суми боргу за кредитом. Вказівка в умовах договору поруки про їх дію до повного виконання зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Це узгоджується і з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де вказано, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, де вказано, що умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського обласного управління АТ«Ощадбанк» в частині стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем платіжним дорученням від 12.11.2018 року був сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved