Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.04.2005 між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", назву якого згодом було змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №47/05ф. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 06.04.2005, а 01.04.2008 між банком та [PERSON] були укладені договори поруки. 17.06.2010 Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення по цивільній справі №2-2703/10 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №47/05ф від 06.04.2005 в розмірі 144344,64 грн., що складалася на 03.10.2010 з: - загальна заборгованості по кредиту- 103271,50 грн.; - простроченої заборгованості за процентами- 10565,29 грн. ; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 29482,87 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення процентів- 1024,98 грн. Проте заборгованість за рішенням суду не сплачена, крім того, відповідно до умов договору триває нарахування процентів на суму боргу та штрафних санкцій за невиконання умов договору. Станом на 14.11.2016 заборгованість за кредитним договором №47/05ф ( з урахуванням рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2010 у справі №2-2703/10) складає 278802 грн., а саме: - 167830,24 грн. - заборгованість по відсотках (різниця); - 110971,46 грн. - плата за пропуск платежів. Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, тому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №47/05ф від 06.02.2005 станом на 14.11.2016 в розмірі 278802 грн. та понесені по справі судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася. В матеріалах справи наявне клопотання від неї про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" №37 (6153) від 22.02.2018, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надали. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв'язку неявкою всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними у справі доказами, 06.04.2005 між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", назву якого згодом було змінено на ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №47/05ф. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 06.04.2005, а 01.04.2008 між банком та [PERSON] були укладені договори поруки. В зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2010 по цивільній справі №2-2703/10 (а.с.23) з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» 144344,64 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитому договору №47/05ф від 06.04.2005 з яких: - загальна заборгованості по кредиту- 103271,50 грн.; - простроченої заборгованості за процентами- 10565,29 грн. ; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 29482,87 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення процентів- 1024,98 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011, яке набрало законної сили того ж дня, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2010 було скасовано в частині задоволення позовних вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» 144344,64 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитому договору №47/05ф від 06.04.2005 з яких: - загальна заборгованості по кредиту- 103271,50 грн.; - простроченої заборгованості за процентами- 10565,29 грн. ; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту- 29482,87 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення процентів- 1024,98 грн. В цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Данні факти підтверджується копією кредитного договору №47/05ф від 06.04.2005 (а.с.9), копіями договору поруки від 06.04.2005 (а.с.11), копією договору поруки № 23 від 01.04.2008 (а.с.12), копією рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2010 (а.с.23-24), копією рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011 (а.с.7-8). В зв'язку з тим, що заборгованість за рішенням суду так і не сплачена, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №47/05ф, яка станом 14.11.2016 складає 278802 грн., а саме: 167830,24 грн. - заборгованість по відсотках (різниця) та 110971,46 грн. - плата за пропуск платежів, посилаючись у своїх вимогам на п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Посилання на п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд вважає необгрунтованим, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з копії рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011 (а.с.7-8), даним судом було встановлено, що 21.04.2008 між [PERSON], [PERSON] та Одеським філіалом ВАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір про переведення боргу, відповідно до якого [PERSON] (первісний боржник) перевів свій борг на [PERSON] (новий боржник), внаслідок чого останній заміняє боржника як зобов'язальну сторону в кредитному договорі. Зазначений договір про переведення кредиту недійсним не визнаний. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Виходячи із системного аналізу ст.ст. 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, обставин встановлених рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що з метою забезпечення виконання зобов'зань за кредитним договором №47/05ф від 06.04.2005, між банком та [PERSON] 06.04.2005, а 01.04.2008 між банком та [PERSON] були укладені договори поруки. Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Так, згідно ч.3 ст.559 ЦК України, порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Таким чином, перевівши борг з [PERSON] на [PERSON], порука відносно [PERSON] є припиненою. Обставини, які б спростовували висновок суду щодо припинення поруки відносно [PERSON] представником позивача не спростовані. Доказів, які б підтвердили той факт, що [PERSON] поручився за нового боржника - [PERSON] суду не представлено, також вони відсутні і в матеріалах справи. В зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо стягнення заборгованості з поручителя [PERSON], суд також враховує обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2011, про те, що відбулося переведення боргу з [PERSON] (первісного боржника) на [PERSON] (новий боржник), внаслідок чого останній став основним боржником за кредитним договором №47/05ф від 06.04.2005. А тому, відповідно, він не може одночасно відповідати за зобов'язаннями, передбаченими відповідним кредитним договором і як боржник і одночасно як поручитель. В свою чергу, представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджували факт невиконання відповідачами рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2010 по цивільній справі №2-2703/10. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором №47/05ф від 06.04.2005 станом на 14.11.2016 (ас.5-8), складений відносно [PERSON], який не являється стороною по справі, і з якого суд не може зробити висновку щодо заборгованості [PERSON], а тому не бере його до уваги. Інших доказів, які б підтверджували заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не надано, також вони відсутні і в матеріалах справи, а тому позовні вимоги до [PERSON] також задоволенню не підлягають. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed