Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач 31.08.17 р. звернулась суду з позовом до Ковельської філії КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Ковельської міськради Волинської області, відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міськради Волинської області, просила визнати за нею право власності на ? частку [ADDRESS] (далі - спірна квартира), належної їй на праві приватної власності в результаті її приватизації. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона зверталась до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на житло від 24.05.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради Волинської області згідно з розпорядженням № 469 від 24.05.93 р. (далі - розпорядження від 24.05.93 р.) на спірну квартиру та державної реєстрації права власності на спірну квартиру, проведеної Волинським облбюро техінвентаризації за № 6 668 02.06.93 р.. Вона визнавала також право власності на частку у нерухомому майні в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON]. Рішенням суду від 26.06.17 р. у справі № 159/1 750/17 провадження № 2/159/675/17, що набрало законної сили 14.07.17 р., її позов було задоволено повністю. З вказаним вище рішенням суду вона звернулась до Ковельського міськЦНПу для реєстрації права власності, однак, їй було відмовлено, так як у резолютивній частині рішення не вказано частку у спірній квартирі, що належить їй в порядку приватизації. Так як реєстрація права власності у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» скасована за рішенням суду, у позовних вимогах про визнання права власності в порядку приватизації вона не заявляла. Приватизація проводилась згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і їй та її чоловікові - [PERSON] - належали рівні частки у праві спільної сумісної власності. Фондом комунального майна Ковельської міськради Волинської області згідно з розпорядженням № 4 від 29.03.17 р. їй було видано свідоцтво про право власності на житло із зазначенням всіх членів сім»ї, які є співвласниками спірної квартири і остання належала їх сім»ї на праві приватної спільної сумісної або часткової власності. Покликаючись на ст. 357, 392, ч. 4 ст. 334 ЦК України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 2 ч. 1 ст. 19, ст. 26, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну .реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 2.6, 2.10 Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування Державного реєстру прав, ч. ч. 1, 2 ст. 47, ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України, ст. ст. 321, 15 ЦК України, просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на ? частку спірної квартири, що належить їй на праві приватної власності в результаті її приватизації. 13.09.17 р. позивачем було подано до суду заяву про зміну позовних вимог, а саме: підстави позову, згідно зі змістом такої заяви - позов закладеного лише до одного відповідача - територіальної громади м. Ковеля Волинської області в особі Ковельської міської ради Волинської області. Позивач, наводячи таке обгрунтування своїх позовних вимог, що є аналогічним вищевикладеному у позовній заяві від 31.08.17 р., разом з тим, зазначає, що в порядку приватизації спірної квартири нею та її чоловіком - [PERSON], який помер [INFO] р., 24.05.93 р. було набуто право спільної сумісної власності на спірну квартиру на таких умовах, що випливають із змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто, коли частки кожного з них як співвласників квартири є рівними та складають по 1/2. Просить змінений позов задовольнити та визнати за нею право власності на ? частку спірної квартири в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З врахуванням наведеного суд приймає позицію позивача, за яким із складу осіб, які беруть участь у справі, виводяться відповідачі: філія КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відділ обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міськради Волинської області. Позивач в судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що змінені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Попередньо відповідач подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника, зазначивши, що проти позову не заперечує. На думку суду, розгляд справи можливий по суті у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що змінений позов підставний та підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 26.06.17 р. (далі - рішення суду від 26.06.17 р.) у цивільній справі № 159/1 750/17 провадження № 2/159/675/17 за позовом [PERSON] до Ковельської філії КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Ковельської міськради Волинської області, відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міськради Волинської області про скасування держреєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про права власності на житло та визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку спадкування, що набрало законної сили 14.07.17 р., позов [PERSON] було задоволено та було визнано свідоцтво про право власності на житло від 24.05.93 р. № 469, що видане Фондом комунального майна Ковельської міськради народних депутатів Волинської області згідно розпорядження від 24.05.93 р. № 469 на кв. № 39 за адресою: [ADDRESS], - недійсним; визнано держреєстрацію права власності на кв. № 39 за адресою: [ADDRESS], проведену Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за № 6 668 від 02.06.93 р. на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.93 р. на одну особу, [PERSON], - недійсною; визнано за [PERSON] право власності на ? частку квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON], яка належала останньому на праві приватної власності в результаті приватизації в [ADDRESS]. Таким чином, вказаним вище рішенням суду від 26.06.17 р. за вимогою позивача було не лише визнано недійсним те свідоцтво про право власності на житло - від 24.05.93 р. № 469, що видане Фондом комунального майна Ковельської міськради народних депутатів Волинської області згідно з розпорядженням від 24.05.93 р. № 469, та яким посвідчувалась право спільної сумісної власності позивача стосовно спірної квартири, а й держреєстрацію її права власності на спірну квартиру, що вже була проведена ВОБТІ. Одночасно було визнано за позивачем право власності на ? частку спірної квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] - як належну останньому на праві приватної власності (спільної сумісної з позивачем) в порядку приватизації спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до рішення суду від 26.06.17 р., судом встановлено, що позивач 20.05.93 р. звернулась до керівника органу приватизації із заявою про оформлення передачі у власність спірної квартир, яку вона займає разом з членами сім'ї на умовах найму. За розпорядженням органу приватизації № 469 від 24.05.93 р. було задоволено таке прохання позивача як наймача спірної квартири та таку передано у спільну сумісну власність. 24.05.93 р. Фондом комунального майна Ковельської міськради Волинської області було посвідчено - видано відповідне свідоцтво - що спірна квартира, дійсно, належить на праві спільної сумісної власності позивачеві, без вказівки, однак, про те, що також - і членам її сім'ї як співвласникам спірної квартири. У подальшому виконкомом Ковельської міськради Волинської області 29.03.17 р. за № 4 видано розпорядження органу приватизації «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», відповідно до якого у зв'язку із допущеними помилками внесено часткові зміни у свідоцтво про право власності, видане згідно розпорядження органу приватизації від 24.05.93 р. № 469, - включено членів сім'ї позивача - [PERSON] - як такого, що проживав за адресою місця розташування спірної квартири та який, однак, на той час вже помер (дата смерті [INFO] р.). На виконання вказаного вище розпорядження від 29.03.17р., було видано свідоцтво про право власності на житло від 29.03.17 р. із зазначеним власниками спірної квартири як позивача у розглядуваній справі, так і членів її сім'ї, а саме: чоловіка - [PERSON], який, однак, на той час вже помер (дата смерті - [INFO] р.). Таким чином, за станом на даний час право спільної сумісної власності позивача щодо спірної квартири стверджене свідоцтвом про право власності, виданим згідно розпорядження органу приватизації від 29.03.17 р.. Але, з врахуванням судового рішення від 26.06.17 р. стверджене право позивача на ? частку спірної квартири в порядку спадкування - після смерті іншого співвласника спірної квартири - [PERSON], який помер [INFO] р.. Право ж позивача на іншу (відмінну від успадкованої) конкретно визначену частку у спірній квартирі в порядку приватизації окремим правовстановлюючим документом не визначено. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до положень ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 р.), що діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Ст. ст. 55, 57 Закону України «Про власність», що був чинним на час приватизації спірної квартири, визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Відповідно до ст. 328 нині діючого ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вбачається зі змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у її редакції, чинній за станом: на 24.05.93 р., «Організація проведення приватизації та оформлення права власності» - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, що реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом або арбітражним судом відповідно до їх компетенції. Відповідно до п. 1, ч. 2 п. 13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заст. Міністра комунального господарства УРСР 31.01. 66 р., що погоджено заст. Голови ВС УРСР 15.01.66 р., що була чинною за станом на 24.05.93 р., реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР провадили бюро техінвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих; після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Державний комітет України по житлово - комунальному господарству своїм наказом від 15.09.92 р. N 56 затвердив Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення), що відповідало Законові України "Про приватизацію державного житлового фонду" і визначало порядок передачі квартир у власність громадян та перелік документів, що підлягають оформленню, у його редакції, що була чинною за станом на 24.05.93 р.. Згідно з п. п. 5, 16, 21, ч. 2 ст. 28, п. 30 Положення, передача займаних квартир здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше р.) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11). Свідоцтво на право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. При видачі власнику квартири свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім'ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така помітка: "Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі ___ кв. м при нормі ___ кв. м загальної площі". На дату внесення змін у свідоцтво про право власності на житло органом приватизації 29.03.17 р., вищевказана Інструкція втратила чинність, а ст. 182 ЦК України декларує, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Таким чином, саме органом приватизації, що здійснив приватизацію квартири у 1993 р., було оформлено та зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру, видане лише на ім»я позивача, у ВОБТІ, що була скасована судовим рішенням від 26.06.17 р.. 29.03.17 р. виконкомом Ковельської міськради Волинської області було прийнято рішення про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації, яким у зв»язку з допущеними помилками було внесено часткові зміни у розпорядження органу приватизації від 24.03.93 р. і у свідоцтво про право власності на житло було вирішено внести як позивача, так і її чоловіка - [PERSON], який, однак, вже помер [INFO] р., як співвласника спірної квартири та члена сім»ї позивача. Відповідно до виправленого свідоцтва про право власності на житло від 29.03.17 р., спірна квартира, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належить на праві приватної, спільної власності як позивачеві у розглядуваній справі, так і колишньому членові її сім»ї - [PERSON], який помер [INFO] р.. Таким чином, позивачем належно доведено суду ту обставину, що як за первинним свідоцтвом про право власності на житло від 24.05.93 р. вона була, так і за нині чинним свідоцтвом про право власності на житло від 29.03.17 р., вона є співвласником спірної квартири поряд з [PERSON], який помер [INFO] р. та частку, належну якому у спірній квартирі вона успадкувала у встановленому законом порядку. Як слідує з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Нею передбачено, що правочин не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (домов), кімнат у квартирах і одноквартирних домах, де проживають два або більш наймачів, та господарських споруд та приміщень, які відносяться до них, з державного житлового фонду на користь громадян України. Тобто, приватизація державного житлового фонду є правочином у розумінні норм цивільного права. Тієї обставини, що позивач у справі набула у власність спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з 24.05.93 р., відповідач не заперечив. Саме допущення органом приватизації помилки у видачі свідоцтва про право власності на житло 24.05.93 р., подальшим оформленням (реєстрацією) права власності на об»єкт нерухомого майна - спірну квартиру - у Волинському ОБТІ - лише на ім»я позивача у розглядуваній справі - призвело до порушення прав позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Оскільки зазначеним законом не визначено умов, за яких один із членів сім'ї буде мати більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною. Оскільки, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира приватизована на двох осіб - позивача у розглядуваній справі та [PERSON], який помер та належна якому 1/2частка у спірній квартирі перейшла у власність позивача за рішенням суду від 26.06.17 р. в порядку спадкування, то частка позивача у праві власності на спірну квартиру складатиме 1/2. Відповідно до ст. 182 ЦК України у її редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України», що діє з 31.12.11 р., право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно, позивач у розглядуваній справі має право та обов»язок, з врахуванням змін у свідоцтві про право власності на житло, успадкування ? частки спірної квартири за рішенням суду від 26.06.17 р., провести реєстрацію свого права власності на іншу частку у спірній квартирі, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про держреєстрацію прав. до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.13 р., або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відсутність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем права власності на спірну квартиру відповідно до рішення суду від 26.06.17 р., надає позивачеві можливість реєстрації такого її права як співвласниці спірної квартири, відповідно до внесених до свідоцтва про право власності на житло змін, з врахуванням рішення суду від 26.06.17 р. та згідно з положеннями Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Враховуючи викладене вище, суд, з огляду на положення ст. 331 ЦК України, що вимагає від позивача реєстрації свого права власності на спірну квартиру для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності позивача в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити повністю.

Outcome: approved