Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 4 травня 2011 року, [PERSON], отримала кредит в сумі 2200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитному розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість в сумі 17154,17 гривень, що складається з наступного: 2102,80 гривень - заборгованості за кредитом; 13758,31 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штрафу (фіксованої частини); 793,06гривень - штрафу (процентної складової). На підставі наведеного просили стягнути з відповідача, в їхню користь заборгованість за кредитним договором б/н від 4 травня 2011 року в сумі 17154,17 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача Сафір Ф.О. в судовому засіданні присутній не був, оскільки ним подана заява, в якій просить справу розглядати без участі представника Приватбанку. У випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] згідно актового запису про смерть №17, складений 2 травня 2014 року, померла [INFO] Суд, дослідивши обставини справи та наявні в справі докази, прийшов до такого висновку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 4 травня 2011 року, виражений, за згодою останньої, у формі заяви, умов і правил надання банківських послуг, за якими банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості. У порушення умов договору відповідач не здійснила погашення кредиту та, згідно розрахунку, борг [PERSON] перед позивачем станом на 28 лютого 2017 року становив 17154,17 гривень. Як було зазначено вище 30 квітня 2014 року відповідач померла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положенням ст.1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення спадкоємців до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], , яка померла. Згідно з повідомленням державного нотаріуса Рахівської держнотконтори №41/02-14 від 28.07.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, з врахуванням вище наведеного, суд приходить до переконання, що кредитор спадкодавця, яким у даному випадку є позивач - ПАТ КБ "Приватбанк", може пред'являти вимогу лише до спадкоємців, які прийняли спадщину. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] померла, після її смерті спадкова справа не реєструвалася, а отже належних спадкоємців, які б могли відповідати за кредитними зобов'язаннями [PERSON] немає, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивача судом відмовлено, то судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed