Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У червні 2010 року позивачі звернулися до суду із позовом до Миргородської міської ради, посилаючись на те, що [PERSON] з 1994 року на праві власності належав жилий будинок загальною площею 44,4 кв.м, по [ADDRESS], що був розташований на земельній ділянці площею 666 кв.м, яка перебувала у її користуванні. Позивачі з 1994 року постійно зареєстровані за вказаною адресою але з 2006 року, у зв'язку з неможливістю проживання в будинку через будівництво багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS], в безпосередній близькості від їхнього житлового будинку, вони стали тимчасово проживати в [ADDRESS] і постійно доглядали за своїм будинком по [ADDRESS]. Зазначали, що влітку 2007 року при відвідуванні будинку ними було встановлено, що невідомі особи повністю знесли домоволодіння, зайняли земельну ділянку і почали будівництво дев'ятиповерхового жилого будинку, яке в даний час закінчене і будинок здано в експлуатацію. Після цього вони неодноразово звертались до різних органів влади по питанню надання їм житла, але їм безпідставно в цьому відмовляли. Тому позивачі просили суд зобов'язати Миргородську міську раду Полтавської області надати кожному з позивачів по однокімнатній квартирі з усіма зручностями в 9-ти поверховому житловому будинку [ADDRESS] та зобов'язати вказаного відповідача видати кожному ордери на вселення в ці квартири. 13.12.2012 року позивачі звернулися до суду із клопотанням про залучення до участі в справі в якості співвідповідачів Виконавчий комітет Миргородської міської ради та Приватне підприємство "Ангронафта", яке є власником 9-ти поверхового будинку, збудованого на земельній ділянці, що знаходилася в користуванні позивачів. Одночасно вони своєю зміненою письмовою позовною заявою просили зобов'язати солідарно Миргородську міську раду, виконавчий комітет Миргородської міської ради, приватне підприємство «Ангронафта» надати кожному з них по однокімнатній квартирі з усіма зручностями в 9-ти поверховому будинку по [ADDRESS], який збудовано на місці їхнього будинку за адресою [ADDRESS], та надати на кожного з них ордери на вселення в ці квартири (т.3 а.с.9-11). В зв'язку з цим, ухвалою суду від 13 грудня 2012 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено виконавчий комітет Миргородської міської ради та Приватне підприємство «Ангронафта» (т.3 а.с.12). У судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат [PERSON] (т.1 а.с.46, 47) позовні вимоги уточнили і просили солідарно зобов'язати відповідачів надати кожному із них по однокімнатній квартирі в межах міста Миргорода на підставі ст.ст. 111,171 ЖК України з мотивів, викладених у позовній заяві і змінах до неї . Представник Миргородської міської ради та її виконавчого комітету Николенко К.С., яка діяла на підставі відповідних довіреностей довіреності (а.с.237,238 т.3), позов не визнала і суду пояснила, що на момент відведення органом місцевого самоврядування земельної ділянки під спорудження багатоквартирного житлового будинку вона була вільна від будь -яких забудов і насаджень. Рішення про знесення житлового будинку, який перебував у власності позивачки [PERSON], у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних чи громадських потреб Миргородською міською радою не приймалося. А тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів. Крім цього, представник зазначених відповідачів, в судовому засіданні наголошував, що обставини і підстави на які позивачі посилаються в своєму позові, стали відомі їм ще влітку 2007 року, а позовні вимоги ними до виконавчого комітету Миргородської міської ради в суді заявлені лише 13.12.2012 року, тобто більше ніж через 5 років, а тому він просив застосувати строки позовної давності до вимог позивачів до виконавчого комітету Миргородської міської ради і відмовити у задоволенні позову до з гаданого відповідача у зв'язку з пропуском строків позовної давності, передбачених ст.ст. 257,258 ЦК України. Представник відповідача ПП «Ангронафта», будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. В своїх письмових запереченнях проти позову (а.с.59-60 т.3) зазначав, що ПП «Ангронафта» будинку позивачів не зносило, оскільки при виділенні йому земельної ділянки під будівництво у 2007 році було визначено, що вона вільна від будов та зелених насаджень. Земельна ділянка під забудову будинку йому була надана в оренду у встановленому законом порядку. На даний час у власності ПП «Ангронафта» не перебуває ні будинок по [ADDRESS], ні квартири у ньому, договір оренди земельної ділянки, на якій він побудований, припинений у 2011 році, і будинок переданий на баланс ТОВ «Миргородкомунсервіс» для його подальшого обслуговування. Тому просив відмовити у позові до ПП "Ангронафта". Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 30 серпня 1994 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на земельній ділянці держфонду розміром 600 кв.м. (т.1 а.с. 20-21). До часу розгляду справи в суді державна реєстрація права власності [PERSON] на вказаний будинок не припинена, що не оспорював і представник відповідачів по справі в судовому засіданні. Земельна ділянка площею 600 кв м згідно рішення виконкому Миргородської міської ради №55 від 23 червня 1994 року зареєстровано за вказаним житловим будинком (т.1 а.с.15). Відповідно до частини першої статті 30 Земельного кодексу України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Отже до [PERSON] перейшло право користування вказаною земельною ділянкою. Згідно записів погосподарської книги та паспортних записів позивачів, [PERSON], [PERSON], та [PERSON], зареєстровані за вищезазначеною адресою з 09 вересня 1994 року, 28 жовтня 1999 року та 23 лютого 2004 року відповідно (т.1 а.с. 22-26, 33, 36, 37). Рішеннями Миргородської міської ради від 2 серпня 2007 року та 14 листопада 2007 року погоджено матеріали вибору земельної ділянки, надано ПП «Ангронафта» дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку для будівництва 3-х секційного багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Миргород, [ADDRESS] та затверджено таку документацію (т.1 а.с.59, 60, т.3 а.с.62, 65). Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради № 444 від 21 серпня 2007 року (т.3 а.с.63) ПП «Ангронафта» дозволено будівництво багатоповерхового трьохсекційного житлового будинку за адресою [ADDRESS], який після побудови та введення в експлуатацію в 2010 році (т.2 а.с.10-15, 62-76, 130-196, т.3 а.с. 66-82) був переданий з балансу ПП «Ангронафта» на баланс ТОВ «Миргородкомунсервіс» (т.3 а.с.86-88). Згідно даних ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на вказаний будинок не зареєстровано (т. 3 а.с.37). Договір оренди земельної ділянки, яка надавалась ПП «Ангронафта» для будівництва будинку, припинений, а земельна ділянка прийнята в фонд міської ради 24.06.2011 року (т.3 а.с. 83-85). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 244/245 від 28 квітня 2012 року багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] побудований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], яка перебувала у користуванні позивачки [PERSON]. При спорудженні житлового будинку по [ADDRESS] використана вся площа 666 кв.м. земельної ділянки [ADDRESS] (т.2 а.с. 220-235). Зазначений факт не оспорюється і відповідачами по справі. Таким чином Миргородська міська рада своїм рішенням від 02 серпня 2007 року, погоджуючи вибір земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку, на якій знаходився житловий будинок [PERSON] і надаючи дозвіл ПП "Ангронафта" на виготовлення технічної документації із землевпорядкування для будівництва будинку , а також виконком Миргородської міської ради своїм рішенням від 21 серпня 2007 року, надавши дозвіл ПП "Ангронафта" на будівництво багатоповерхового житлового будинку, фактично вилучили земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок позивачки [PERSON] Такий висновок було зроблено і колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх ухвалах по цій справі від 18.12.2013 та 07.11.2012 року (т.3 а.с.218-220, т.2 а.с.351-353). Будинок, що по [ADDRESS], належний позивачці [PERSON], є єдиним житлом та постійним місцем проживання позивачів, з огляду на те, що всі вони були постійно зареєстровані в ньому(т.1 а.с. 22-26, 33, 36, 37), а відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів , якими б спростовувалося зазначені твердження позивачів. До такого ж висновку прийшла і колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі по цій справі від 18.12.2013 року (т.3 а.с.218-220). Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. За змістом ст. 393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта, зокрема, органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.171 ЖК України, на яку посилаються позивачі в обгрунтування своїх позовних вимог, у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Статтею 111 ЖК України передбачено, що у разі знесення будинку у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією. Відповідно до п.6 ч.1 ст.15 ЖК України надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради віднесено до компетенції виконавчого комітету міської ради Ці повноваження є делегованими виконавчому комітету державою (ст..30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Таким чином суд вважає вимоги позивачів до виконавчого комітету Миргородської міської ради про покладення на останнього зобов'язання надати інше благоустроєне жиле приміщення такими, що узгоджуються із згаданими нормами законодавства і їх обгрунтованість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. В іншому випадку буде порушено вимоги ст. 41 Конституції України, яка передбачає примусове відчуження об'єктів права приватної власності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зазначене роз'яснено і в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок". Вказані положення повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Разом з цим суд не може погодитись із вимогами позивачів в частині покладення на відповідачів обов'язку надання окремих жилих приміщень кожному із них, оскільки такі вимоги є не співрозмірними з розміром знесеного житла. Тому суд вважає необхідним зобов'язати виконавчий комітет Миргородської міської ради надати власнику знесеного будинку [ADDRESS] [PERSON] житло, яке існувало в неї згідно державної реєстрації, а саме: загальною житловою площею 25,3 кв.м, що складається з двох житлових кімнат. Оскільки поняття надання житлового приміщення полягає саме в наданні ордеру на вселення в надану квартиру, то суд не вбачає необхідності покладати обов'язок на виконавчий комітет Миргородської міської ради крім надання житлового приміщення [PERSON] ще і обов'язок надати ордер на право вселення в неї. З огляду на те, що статтею 111 ЖК України не передбачено обов'язок надання приватним підприємством або міською радою жилих приміщень виселюваним громадянам в разі знесення будинку у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, суд вважає необхідним відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог до Миргродської міської ради та ПП "Ангронафта". Посилання відповідачів на те, що позивачами пропущено строки позовної давності до виконавчого комітету Миргородської міської ради суд не може прийняти до уваги із наступних підстав. За змістом ст. 268 ч.1 п.4 ЦПК України, в редакції що діяла до 25.01.2012 року, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Оскільки вимоги позивачів випливають саме із порушення права власності [PERSON] органом місцевого самоврядування, яким фактично вилучено земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок позивачки [PERSON], то перебіг строку позовної давності для позивачів розпочався 25.01.2012 року, а відтак позивачами було заявлено позовні вимоги до виконкому Миргородської міської ради (13.12.2012 р) в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial