Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами та звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів недійсними. Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити первісний позов та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №5748869 від 11 жовтня 2007 року та додатковою угодою №17037548 від 26.09.2012 року, що станом на 16.05.2014 року складає: за першим траншем кредиту: 50 559,91 доларів США за другим траншем: 52 343,16 грн. з яких: заборгованість відповідача за сумою кредиту по першому та другому траншу - 43 870,5 доларів США та 9 610,41 грн.; заборгованість відповідача за непогашеними відсотками за користування кредитом по першому та другому траншу - 5 749,86 доларів США та 1 799,92 грн.; сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за Кредитним договором за першим та другим траншем - еквівалент 449,49 доларів США та 1 159,03 грн.; сума штрафів за порушення відповідачем обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 Кредитного договору - еквівалент 490,00 доларів США; суми штрафів за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 39 773,80 грн. У задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічну позовну заяву, визнати недійсним кредитним договір №5748869, укладений 11 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] про надання кредиту у розмірі 49000 доларів США, та укладені між сторонами додаткові угоди до Кредитного договору №5748869 від 11 жовтня 2007 року, зокрема - додаткову угоду №8463957 від 10 грудня 2009 року, додаткову угоду №11157322 від 10 червня 2011 року, додаткову угоду № 17393091 від 26 вересня 2012 року про зміни графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, додаткову угоду №17037548 від 26 вересня 2012 року про надання [PERSON] 2-го (другого) траншу кредиту; визнати недійсним договір іпотеки № 5749990, укладений 11 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] про передачу [PERSON] в заставу Банку в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3041, та укладений між сторонами додатковий договір №17042195 від 26 вересня 2012 року до Договору іпотеки № 5749990 від 11 жовтня 2007 року, про додаткове забезпечення іпотекою виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, пов'язаних з наданням другого траншу (частини) кредиту, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2195. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що у задоволенні позову та зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір №5748869, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати та надав [PERSON] кредит у розмірі - 49 000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 358110688 від 11 жовтня 2007 року, а [PERSON] зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. 10 грудня 2009 року між [PERSON] та Банком було укладено додаткову угоду №8463957 до Кредитного договору №5748869 від 11 жовтня 2007 року для зміни графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. 10 червня 2011 року між [PERSON] та Банком було укладено додаткову угоду №11157322 до Кредитного договору № 5748869 від 11 жовтня 2007 року для зміни графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. 26 вересня 2012 року між [PERSON] та Банком було укладено додаткову угоду №17393091 до Кредитного договору № 5748869 від 11 жовтня 2007 року для зміни графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. 26 вересня 2012 року [PERSON] було надано 2-го (другого) траншу в розмірі 21 475 грн. 95 коп. для рефінансування частини заборгованості за Кредитним договором №5748869 від 11 жовтня 2007 року, що засвідчується укладеною додатковою угодою № 17037548. Крім того, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5749990 від 11 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3041, відповідно де якого [PERSON] передав в заставу Банку в забезпечення виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором наступне нерухоме майно: будинок, реєстраційний номер 18009113 загальною площею 143,20 кв.м., житловою площею - 54,0 кв.м., який знаходиться по вулиці Фадєєва, 154 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 26 вересня 2012 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №17042195 до договору іпотеки № 5749990 від 11 жовтня 2007 року. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні сторони визнали факт укладання Кредитного договору №5748869, додаткової угоди №8463957 до Кредитного договору №5748869, додаткової угоди №11157322 до Кредитного договору № 5748869, додаткової угоди №17393091 до Кредитного договору № 5748869, договору іпотеки № 5749990 та додаткового договору №17042195 до договору іпотеки № 5749990, та вказані обставини доказуванню не підлягають. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК України, на підставі умов Кредитного договору було нарахована до стягнення пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а також пеня за несвоєчасну сплату процентів за Кредитним договором. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни, у зв'язку з чим заборгованість [PERSON] перед Банком за основною сумою кредиту станом на 16.05.2014 року складає 43 870, 56 доларів США за першим траншем кредиту та 9 610 грн. 41 коп. за другим траншем кредиту; сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за першим траншем складає 5 749,86 доларів США; сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за другим траншем складає 1 799 грн. 92 коп.; загальна непогашена заборгованість за сумами пені станом на 16.05.2014 р. за першим траншем складає 76,82 + 372,67 = еквівалент 449,49 доларів США за порушення строків сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом; загальна непогашена заборгованість за сумами пені станом на 16.05.2014р. (включно) за другим траншем складає та 1 046,87 + 112,16 = 1 159 грн. 03 коп. за порушення строків сплати суми кредиту та відсотків за користуванні кредитом; непогашена заборгованість за сумою штрафу за порушення [PERSON] обов'язків передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 Кредитного договору, станом на 16.05.2014р. склала еквівалент 490,00 доларів США; непогашена заборгованість за сумою штрафу за невиконання умов страхувань предметів застави згідно Кредитного договору станом на 16.05.2014р. (включно) склала 39 773 грн. 80 коп. Відповідно до ч.2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти у тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановленим законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначають операцій банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції використовуються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. "в"ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно п. 15 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти та території України як засобу платежу, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Так, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України). Представнику позивача декілька раз пропонувалось уточнити позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів у національній валюті, однак представник позивача позовні вимоги не уточнив, що позбавляє суд можливості стягнути з [PERSON] кошти в іноземній валюті. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами. Згідно п. 1.4 Кредитного договору №5748869 від 11 жовтня 2007 року Банк надав кредит [PERSON] до 11 жовтня 2022 року, однак у позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача просив суд лише достроково стягнути з [PERSON] всю суму позики та відсотки, при цьому не просив суд розірвати вказаний кредитний договір, що також являється підставою для відмови у задоволенні позову. Що стосується зустрічного позову, то суд відмовляє у його задоволенні виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено та визнано сторонами по справі, що спочатку [PERSON] справно виконував всі зобов'язання за вказаними вище договорами. Відсотки за користування кредитом за першим траншем за період часу з моменту видачі кредиту по 10.05.2013 року (включно) сплачені у повному обсязі. Відсотки за користування кредитом за другим траншем за період часу з моменту видачі другого траншу кредиту по 09.06.2011 року (включно) сплачені в повному обсязі. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того факту, що зміни, внесені нотаріусом до додаткового договору, внесені без згоди відповідача. Ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору № 5748869 [PERSON] несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим Договором. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. На момент укладення договору його сторони не лише не керувалися тим, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься стабільним, а навпаки, допускали можливість його падіння, та, включаючи в договір умову, яка передбачає здійснення щомісячних платежів в сумі, визначеній залежно від курсу гривні до долара США на день платежу (п.3.3 Кредитного договору), крім того, [PERSON] взяв на себе валютні ризики відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору. Обставини, на які посилається [PERSON] за зустрічним позовом, а саме: виникнення світової фінансової кризи та суттєве погіршення матеріального стану не можуть вважатись суттєвими в розумінні ст. 652 ЦК України та слугувати достатніми підставами для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Outcome: dismissed