Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] в інтересах малолітньої дочки [PERSON] звернулась до Здолбунівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 08 грудня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 07 серпня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів). Після розірвання шлюбу з [PERSON] дочка [PERSON] залишився проживати з позивачем та знаходитися на її утриманні . Відповідач нехтує своїми обов`язками, ухиляється від матеріального утримання дитини, участі у вихованні дитини не приймає та життям свого сина не цікавиться. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача адвокат Петриченко О.Р. в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи органу опіки і піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області Гуляр М.В. в судовому засідання не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] . Суд, з`ясувавши дійсні обставини, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками, якої є [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем дитина залишається проживати з матір`ю [PERSON] . Крім цього, судом встановлено що 06 квітня 2021 року своєю заявою, підпис на якій засвідчено нотаріально, відповідач [PERSON] відмовився від батьківських прав, утримання та виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] . Відповідно до Висновку від 19 серпня 2021 року №288 щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька - гр.. [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. П озбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає належного виховання дитині та не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved