Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] з позовом до Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], треті особи: Михайлівський відділ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянова Л.М., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивований тим, що 14 квітня 2003 року [PERSON] склала на [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, у відповідності до якого, на випадок смерті заповідала їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданим 20 червня 1996 року. Даний заповіт не змінений та не скасований. [INFO] року [PERSON] померла. По розпорядженню голови Михайлівської районної державної адміністрації від 14 грудня 2006 року №541 було виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишньому КСП «Мир» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ведення особистого селянського господарства громадянам України. Громадянам було дозволено замовити виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки в натурі взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай ). На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], площею 5,53 умовних кадастрових гектарів, виданий на ім'я [PERSON] було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 21 серпня 2007 року. Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER], [PERSON], на підставі розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації від 14 грудня 2006 року №541 була власником земельної ділянки площею - 5,4291 га у межах згідно з планом. Вказана земельна ділянка розташована на території Високівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При зверненні до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області за видачею свідоцтва про право на спадщину, позивачу, як спадкоємцю було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих причин, що нею не було наданий правовстановлювальний документ - Сертифікат на право на земельну частку (пай) на спадкове майно: право на земельну частку (пай) в КСП «Мир» Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Враховуючи викладене, позивач просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,4291 га землі за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Високівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, що належала їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні заяву на підставах, викладених у позові. Представник відповідача Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позовних вимог. В судовому засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, і надав письмові заперечення (а.с. 59-61), в яких відповідач просив відмовити в задоволення позову, оскільки: по-перше, [PERSON] заповідала не право на земельну частку пай, а сертифікат; по-друге, розмір земельної частки паю і земельної ділянки відрізняються, тобто не є тотожними; по-третє, на час складання заповіту в [PERSON] було відсутнє майнове право на конкретну земельну ділянку, вона його оформила вже після складання заповіту. Представник третьої особи Михайлівського відділу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Чорненька О.П., в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить вирішити спір на розсуд суду. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON].(а.с. 9). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] належала земельна ділянка розміром 5,4291 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на підставі розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації від 14 грудня 2006 року за № 541, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010727300123 (а.с. 13). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно: земельна ділянка розміром 5,4291 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 серпня 2007 року. Згідно з довідкою №422 від 22 травня 2017 року, державний акт був виданий взамін сертифікату серії [NUMBER] по колишньому КСП «Мир» Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, що посвідчував право на земельну частку (пай) площею 5,53 умовних кадастрових гектарів, виданого 20 червня 1996 року на ім'я [PERSON] (а.с. 12). Заповітом від 14 квітня 2003 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий 20 червня 1996 року заповіла [PERSON] (а.с. 9). 07 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом (а.с. 31). 16 січня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом (а.с. 31). Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М. від 14 липня 2017 року за вих. № 736/143-2016/02-14, [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS], оскільки нею не був наданий нотаріусу правовстановлюючий документ - сертифікат на земельну частку (пай) (а.с. 14). Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, що мають право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.ст. 1233, 1235 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а тому заповідач, зокрема має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в даному випадку, предметом заповіту [PERSON] є сертифікат на земельну частку (пай), а після відкриття спадщини з'ясувалося, що після складання заповіту [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку. Правова природа права на земельну частку (пай) є складною і неоднозначною (це право можна розглядати як обмежене речове або зобов'язальне), проте в будь-якому разі це право не можна розглядати як право власності на нерухоме майно, належне фізичній особі. Згідно з абзацом третім пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 р. паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Отже, суб'єктом права власності на землю в цьому випадку є вищезазначені юридичні особи, а не фізичні особи, які мають право на пай. Особи, які мають право на пай, наділені правом вимоги щодо виділення їм земельних часток (паїв) у натурі згідно з Законом "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 р. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу сертифікати на право володіння земельною часткою (паєм), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при пред'явленні ними вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право отримання земельної частки (паю) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, право на земельну частку (пай) саме по собі не є правом власності на конкретну земельну ділянку, а може лише бути передумовою для набуття права власності на земельну ділянку в майбутньому. Розглянувши два поняття "земельна частка (пай)" та "земельна ділянка" можна зробити висновок, що різниця між правом власності на земельну ділянку та правом земельну частку (пай) полягає в тому, що право на земельну частку (пай) є майновим право лише на отримання земельної ділянки у приватну власність для її подальшого використання власником. Натомість, правом власності на земельну ділянку є право володіння, користування і розпорядження власником земельною ділянкою, як об'єктом нерухомого майна, що вже безпосередньо є у повній його власності. Отже, якщо заповідач розпорядився належним йому правом на земельну частку (пай), а після відкриття спадщини з'ясувалося, що він набув право власності на земельну ділянку, заповіт в частині розпорядження правом на земельну частку (пай) за ч. 4 ст. 1236 ЦК є не чинним і нотаріус дійсно не мав права оформляти на користь спадкоємця свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Суд звертає увагу, що водночас заінтересовані спадкоємці не позбавлені права звернутись до суду за тлумаченням заповіту (ст. 213, ч. 2 ст. 1256 ЦК України). Доводи представника позивача стосовно того, що необхідно врахувати довідку Високівської сільської ради №422 від 22 травня 2017 року про те, державний акт був виданий [PERSON] взамін сертифікату серії [NUMBER] по колишньому КСП «Мир» Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, що посвідчував право на земельну частку (пай) площею 5,53 умовних кадастрових гектарів, виданого 20 червня 1996 року, є безпідставними, з урахуванням такого. Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З урахуванням наведеного, оскільки об'єктом спадкування була земельна частка (пай) розміром 5,53 в умовних кадастрових га, а на момент смерті спадкодавець був власником земельної ділянки площею 5,4291 га, які є різними об'єктами прав. Тобто, з часу отримання [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку - 21 серпня 2007 року, вона набула статусу власника конкретної земельної ділянки, отже змінився об'єкт власності, а сертифікат перестав бути дійсним. З роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» вбачається, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець реалізувала своє право на виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Зміни до заповіту спадкодавцем у встановленому законом порядку не були внесені. Тобто, на день смерті спадкодавець вже не мала права на земельну частку (пай), згідно сертифікату про право власності на земельну частку (пай), як зазначено в заповіті від 14 квітня 2003 року, оскільки було відсутнє майно і майнові права зазначені у заповіті. На підставі наведеного, зважаючи на те, що положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а в ході судового розгляду, встановлено, що після одержання державного акта на право власності на землю право [PERSON] на земельну частку (пай) припинено, а отже такого об'єкта спадкування на час відкриття спадщини не існувало, при цьому позивачем на підставі належних та допустимих наявних у матеріалах справи доказів не доведено протилежне, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Крім того, судом також не можуть бути прийнятті твердження представника позивача, що заповідач [PERSON], на його думку, у відповідності до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповіла [PERSON] ті права і обов'язки, які могли їй належати у майбутньому, оскільки в тексті заповіту взагалі відсутні будь-які посилання на заповідальне розпорядження щодо майнових прав у майбутньому. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до узагальнюючого висновку, що позовні вимоги стосовно визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, набутого спадкодавцем у власність за життя, але вже після складення заповіту, є безпідставними, оскільки вказане конкретне нерухоме майно (земельна ділянка) позивачу не заповідалось.

Outcome: dismissed