Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Красноармійська міська рада, КП «Красноармійський центр єдиного замовника», Головне управління державної міграційної служби в Донецькій області, Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради, про скасування державної реєстрації та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в лютому 1980 року його батько [PERSON] отримав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на родину з трьох осіб - його, як голову родини, дружину [PERSON] та дочку [PERSON] Після його, [PERSON], народження в 1983 році, він також був зареєстрований в цій квартирі та постійно проживав в ній. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2004 року його було засуджено до позбавлення волі на термін 4 роки. Звільнився він з місць позбавлення волі 3 серпні 2007 року умовно-достроково згідно постанови Нікітовського районного суду від 26.07.2007 року. На час відбування покарання в квартирі, крім нього, були зареєстровані і проживали - мати [PERSON], яка померла [INFO] року та сестра [PERSON] Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від року його та членів родини - матір [PERSON] і сестру [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування спірною квартирою. Рішенням суду від 22.12.2006 року за громадянином [PERSON] було визнано право на проживання в зазначеній квартирі та зобов'язано КП "Красноармійський центр єдиного замовника" укласти з ним договір найму. Ухвалами Апеляційного суду Донецької області ці рішення Красноармійського міськрайонного суду скасовані, як такі, що не відповідають вимогам закону, але під час судового розгляду, скориставшись тим, що на спірну квартиру вчасно не було накладено арешт, [PERSON] зміг приватизувати її на себе та продати ПП "Конкордія-Консульт", а ті в свою чергу продали відповідачу [PERSON], який до теперішнього часу мешкає у спірній квартирі разом із дружиною [PERSON] Позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду із позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації про передачу квартири у власність громадян, скасування свідоцтва про право власності на житло та визнання договорів купівлі-продажу недійсними, про повернення квартири в попередній стан та передачу в комунальну власність. За результатами розгляду справи відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2009 року, яке Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01 лютого 2012 року залишено без змін в силі: визнано недійсним розпорядження органу приватизації Комунального підприємства Управління комунального господарства від 03.03.2007 року про передачу у приватну власність [PERSON] житлової квартири за адресою: [ADDRESS] га Свідоцтва про право власності на житло виданого 3.03.2007 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації на зазначену квартиру на ім'я [PERSON], в задоволенні вимог Позивача про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та Приватним Підприємством «Конкордія-консульт» від 20.07.2007 року та договору купівлі пролажу вказаної квартири від 15.10.2007 року укладеного між Приватним Підприємством «Конкордія-консульт» та [PERSON]. про повернення квартири в попередній стан та передачу в комунальну власність відмовлено. [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами, що встановлено рішеннями судів та стверджується самими відповідачами, оскільки майно набувалось не безпосередньо у власника, а в осіб які не мали права його відчужувати, про що відповідачі не знали. Всі вищенаведені обставини є встановленими вищезгаданими рішеннями судів та не підлягають повторному встановленню відповідно до вимог ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Між тим в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 01 лютого 2012 року зазначено, що оскільки позивач не був стороною за договорами між [PERSON] та Приватним Підприємством «Конкордія-Консульт» від 20.07.2007 року та договору купівлі продажу вказаної квартири від 15.10.2007 року укладеного між Приватним Підприємством «Конкордія-Консульт» га [PERSON], вказане майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Зазначені договори є нікчемними оскільки майно було відчужене особами [PERSON] та ПП «Конкордія-консульт», які не мали права його відчужувати. Відповідно до п. 2 ст. 215 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог П.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Рішенням Красноармійського міськрайсуду від 25 березня 2013 року за його позовом спірна квартира витребувана у відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь балансоутримувача - третьої особи КП «Красноармійський центр єдиного замовника» та цим же рішенням цю квартиру передано у користування позивача. Також цим рішенням скасовано реєстрація права власності [PERSON] на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. номер запису 3655. Вказане рішення залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2013 року. На підставі вказаних рішень позивач є особою яка володіє речовими правами на чуже майно відповідно до ст. 395 ЦК України, правом володіння та користування спірною квартирою. Відповідачі не звільняють спірне приміщення й перешкоджають позивачу у володінні та користуванні приміщенням (проживанні в ньому), не дають доступ до приміщення. Відповідно до вимог п. 5 ПостановиПленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п.5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Захист речових прав позивача на чуже майно здійснюється згідно ст. 396 ЦК України, відповідно до норм якої особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист іншого права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Тобто позивач має право користуватися всіма правами щодо захисту наданого йому майна як і власник майна, у тому числі має право на подачу позову про виселення з квартири добросовісного набувача. Згідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно за наступними підставами: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користуватися житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньої; оголошення фізичної особи померлою. Як вже було вказано вище, відповідачі [PERSON] та [PERSON] рішенням Красноармійського міськрайсуду від 25 березня 2013 року були позбавлені права власності па житлову квартиру [ADDRESS], але вони були зареєстровані у цій квартирі на підставі права власності, яке на теперішній час скасовано. Тобто вони вселилися у квартиру якою позивач користується на праві найму без належної підстави, без його згоди, що передбачено ст. 65 ЖК України, згідно до вимог якої вселення у квартиру можливо тільки за письмовою згодою всіх проживаючих з ним членів сім"ї. Відповідачі по справі [PERSON] не є членами сім'ї позивача і згоди на їх вселення у спірну квартиру він не наливав. Вселення в квартиру у будинках державного або суспільного фонду проводиться на підставі вимог ст. 51, 58 ЖК України і єдиним документом на вселення є ордер на конкретне житлове приміщення, якого відповідачам органами місцевого самоврядування не видавалося, вони на теперішній час займають квартиру незаконно. Таким чином, відповідачі не набули права на проживання в спірній квартирі та повинні бути зняті з реєстрації та виселені без надання їм іншого житлового приміщення разом з неповнолітніми членами їх родини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки іншого житла він не має, проживає в спірній квартирі разом з неповнолітньою дитиною. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки в квартирі зроблений ремонт, разом з ними проживає неповнолітня дитина та іншого житла вони не мають. Представник Органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині виселення з квартири неповнолітньої дитини, оскільки в такому разу будуть порушені права дитини, яка не забезпечена житлом. Представники третіх осіб: Красноармійської міської ради, Головного управління державної міграційної служби в Донецькій області, в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи КП «Красноармійський центр єдиного замовника» в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи знаходиться розписка про вручення судової повістки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив: В спірній квартирі, яка розташована за адресою: Донецька область, [ADDRESS], на час розгляду справи судом значаться зареєстрованими: позивач [PERSON], його малолітня дочка [PERSON], відповідачі [PERSON]., [PERSON], їхня малолітня дочка [PERSON] (а.с. 20). В лютому 1980 року батько позивача [PERSON] отримав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на родину з трьох осіб - його, як голову родини, дружину [PERSON] та дочку [PERSON] Після його, [PERSON], народження в 1983 році, він також був зареєстрований в цій квартирі та постійно проживав в ній. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2004 року позивача [PERSON] було засуджено до позбавлення волі на термін 4 роки. Звільнився він з місць позбавлення волі 3 серпні 2007 року умовно-достроково згідно постанови Нікітовського районного суду від 26.07.2007 року. На час відбування покарання в квартирі, крім нього, були зареєстровані і проживали - мати [PERSON], яка померла [INFO] року та сестра [PERSON] Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від року його та членів родини - матір [PERSON] і сестру [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування спірною квартирою. Рішенням суду від 22.12.2006 року за громадянином [PERSON] було визнано право на проживання в зазначеній квартирі та зобов'язано КП "Красноармійський центр єдиного замовника" укласти з ним договір найму. Ухвалами Апеляційного суду Донецької області ці рішення Красноармійського міськрайонного суду скасовані, як такі, що не відповідають вимогам закону, але під час судового розгляду, скориставшись тим, що на спірну квартиру вчасно не було накладено арешт, [PERSON] зміг приватизувати її на себе та продати ПП "Конкордія-Консульт", а ті в свою чергу продали відповідачу [PERSON], який до теперішнього часу мешкає у спірній квартирі разом із дружиною [PERSON] Позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду із позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації про передачу квартири у власність громадян, скасування свідоцтва про право власності на житло та визнання договорів купівлі-продажу недійсними, про повернення квартири в попередній стан та передачу в комунальну власність. За результатами розгляду справи відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2009 року, яке Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01 лютого 2012 року залишено без змін в силі: визнано недійсним розпорядження органу приватизації Комунального підприємства Управління комунального господарства від 03.03.2007 року про передачу у приватну власність [PERSON] житлової квартири за адресою: [ADDRESS] га Свідоцтва про право власності на житло виданого 3.03.2007 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації на зазначену квартиру на ім'я [PERSON], в задоволенні вимог Позивача про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та Приватним Підприємством «Конкордія-консульт» від 20.07.2007 року та договору купівлі пролажу вказаної квартири від 15.10.2007 року укладеного між Приватним Підприємством «Конкордія-консульт» та [PERSON]. про повернення квартири в попередній стан та передачу в комунальну власність відмовлено (а.с. 9-13). [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами, що встановлено рішеннями судів та стверджується самими відповідачами, оскільки майно набувалось не безпосередньо у власника, а в осіб які не мали права його відчужувати, про що відповідачі не знали. Всі вищенаведені обставини є встановленими вищенаведеними рішеннями судів та не підлягають повторному встановленню відповідно до вимог ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01 лютого 2012 року зазначено, що оскільки позивач не був стороною за договорами між [PERSON] та Приватним Підприємством «Конкордія-Консульт» від 20.07.2007 року та договору купівлі продажу вказаної квартири від 15.10.2007 року укладеного між Приватним Підприємством «Конкордія-Консульт» га [PERSON], вказане майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Зазначені договори є нікчемними оскільки майно було відчужене особами [PERSON] та ПП «Конкордія-консульт», які не мали права його відчужувати. Відповідно до п. 2 ст. 215 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог П.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Рішенням Красноармійського міськрайсуду від 25 березня 2013 року за позовом [PERSON] спірна квартира витребувана у відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь балансоутримувача - третьої особи КП «Красноармійський центр єдиного замовника» та цим же рішенням цю квартиру передано у користування позивача. Також цим рішенням скасовано реєстрація права власності [PERSON] на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. номер запису 3655 (а.с. 7-8). Вказане рішення залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2013 року (а.с. 15-18). На підставі вказаних рішень позивач є особою яка володіє речовими правами на чуже майно відповідно до ст. 395 ЦК України, правом володіння та користування спірною квартирою. Відповідачі не звільняють спірне приміщення й перешкоджають позивачу у володінні та користуванні приміщенням (проживанні в ньому), не дають доступ до приміщення. Відповідно до вимог п. 5 ПостановиПленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п.5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Захист речових прав позивача на чуже майно здійснюється згідно ст. 396 ЦК України, відповідно до норм якої особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист іншого права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Тобто позивач має право користуватися всіма правами щодо захисту наданого йому майна як і власник майна, у тому числі має право на подачу позову про виселення з квартири добросовісного набувача. Згідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно за наступними підставами: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користуватися житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньої; оголошення фізичної особи померлою. Як вже було вказано вище, відповідачі [PERSON] та [PERSON] рішенням Красноармійського міськрайсуду від 25 березня 2013 року були позбавлені права власності па житлову квартиру [ADDRESS], але вони були зареєстровані у цій квартирі на підставі права власності, яке на теперішній час скасовано. Тобто вони вселилися у квартиру якою позивач корситується на праві найму без належної підстави, без його згоди, що передбачено ст. 65 ЖК України, згідно до вимог якої вселення у квартиру можливо тільки за письмовою згодою всіх проживаючих з ним членів сім"ї. Відповідачі по справі [PERSON] не є членами сім'ї позивача і згоди на їх вселення у спірну квартиру він не наливав. Вселення в квартиру у будинках державного або суспільного фонду проводиться на підставі вимог ст. 51, 58 ЖК України і єдиним документом на вселення є ордер на конкретне житлове приміщення, якого відповідачам органами місцевого самоврядування не видавалося, вони на теперішній час займають квартиру незаконно. Таким чином, відповідачі не набули права на проживання в спірній квартирі та підлягають зняттю з реєстрації та виселеню без надання їм іншого житлового приміщення разом з неповнолітніми членами їх родини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивач підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі по 121,80 грн. з кожного. На підставі викладенного,

Outcome: approved