Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №142 від 08.06.2007 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 390,00 дол. США строком на 60 місяців зі сплатою 12,2 % річних за користування кредитом, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 08.06.2012 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу не виконував, у зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх прав звернувся до відповідача з вимогою про погашення кредиту в повній сумі за № 13/1-210-660 від 11.06.2014 року. У добровільному порядку вимоги банку відповідач не виконав і станом на 19.08.2014 року має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі - 2662,58 дол. США. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» суму боргу в розмірі 2 662,58 (Дві тисячі шістсот шістдесят два долари 58 центів США) дол. США (що складає 34 808 грн. 74 коп.) в тому числі 24,35 (Двадцять чотири долари 35 центів США) дол. США (що складає 318 грн. 34 коп.) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 396,97 (Триста дев`яносто шість доларів 97 центів США) дол. США (що складає 5 189 грн. 71 коп.) - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 402,79 (Чотириста два долари 79 центів США) дол. США (що складає 5 265 грн. 80 коп.) - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту, 1 337,75 (Одна тисяча триста тридцять сім доларів 75 центів США) дол. США (що складає 17 488 грн. 82 коп.) - нараховані відсотки, 208,87 (Двісті вісім доларів 87 центів) дол. США (що складає 2 730 грн. 62 коп.) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків, 117,12 (Сто сімнадцять доларів 12 центів) дол. США (що складає 1 531 грн. 15 коп.) - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 174,73 (Сто сімдесят чотири долари 73 центи) дол. США (що складає 2 284 грн. 30 коп.) - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту за кредитним договором №142 від 08.06.2007 року, а також стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 348,09 грн. Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 02.10.2014 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Однак, ухвалою суду від 09.07.2019 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги відповідач не визнає та вказує, що по даному кредитному договору та заборгованості відповідача вже існує рішення Виноградівського районного суду від 05 листопада 2010 року (справа № 2-1461/10), відповідно до якого з відповідача стягнута заборгованість на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №1006/057 І-го типу Філія-Закарпатське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Виноградів в сумі 7877,29 доларів США (еквівалент 62230,59 гривень (шістдесят дві тисячі двісті тридцять гривень 59 копійок). Позивач не мав права нараховувати відсотки, пеню та штраф після 07.09.2010 року, оскільки достроково припинив кредитний договір, адже листом-претензією №519 від 07.09.2010 року банк скористався правом в порядку п. 3.2 кредитного договору достроково вимагати повернення суми всього кредиту. Вважає, що банком не доведено розмір та період заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання умов кредитного договору, яка підлягає до стягнення з відповідача; позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували законність позовних вимог, а тому представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі (а.с. 95-97). Також 15.07.2019 року представник відповідача [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.99). Представник позивача ПАТ "Державний ощадний банк України" надіслав до суду відповідь на відзив, згідно якого позивач заперечує проти відмови у задоволенні позову, відзив на позов вважає безпідставним та небгрунтованим, а заявлені вимоги такими, що грунтуються на нормах законодавства та умовах укладеного між сторонами договору (а.с. 110-114). Представник відповідача [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] подав до суду заперечення проти відповіді на відзив та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.107-109). В судовому засіданні представник позивача Комарова Н.Й. позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Після оголошення перерви в судовому засіданні представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з`явився. Справу розглянуто у його відсутність за участю його представника [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні проти відповіді на відзив. Підтримав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити в повному обсязі. Після оголошення перерви в судовому засіданні представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі відповідача та його представника, в позові просить відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 08.06.2007 року між позивачем Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Філії - Закарпатського обласного управління "Державний ощадний банк України" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 142, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 7 390,00 (Сім тисяч триста дев`яносто дол. США 00 центів) дол. США строком на 60 (Шістдесят) місяців, зі сплатою 12,2% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 08.06.2012 року на купівлю автомобіля. Пунктами 3.3.1, 3.3.4, 3.3.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми основного боргу та суми відсотків за користування кредитом щомісячно ануїтетними платежами в сумі 140 доларів США, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Умови кредитного договору відповідачем [PERSON] були порушені, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед кредитором і у жовтні 2010 року позивач звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 142 від 08.06.2007 року у сумі 62230,59 грн. Рішенням Виноградівського районного суду від 05.11.2010 року за № 2-1461/10 вирішено стягнути із [PERSON] на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №1006/057 І-го типу Філія-Закарпатське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Виноградів заборгованість в сумі 62230,59 гривень на судові витрати. 16.11.2010 року дане рішення суду вступило в закону силу. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору від 08.06.2007 року кредит виданий строком до 08.06.2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Як встановлено рішенням Виноградівського районного суду від 05.11.2010 року за № 2-1461/10, позивач достроково припинив кредитний договір, оскільки листом-претензією №519 від 07.09.2010 року банк скористався правом в порядку п. 3.2 кредитного договору достроково вимагати повернення суми всього кредиту. Надіславши у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, Банк в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за Кредитним договором, та отримує право пред`явити позов до позичальника про стягнення всієї суми заборгованості. Отже, з 07.09.2010 року кредитні правовідносини між сторонами були припинені за ініціативою банку. Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, визначивши днем остаточного їх погашення 07 вересня 2010 року. Після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується, а відтак з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. З цього моменту припиняються кредитні зобов`язання за кредитним договором. За таких умов суд приходить до переконання, що у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом по даній справі, у зв"язку з тим, що банк змінив строк кредитування на 07 вересня 2010 року, а тому після його закінчення банк мав право на стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі № 299/89/16-ц, якою скасоване рішення Виноградівського районного суду від 21.09.2016 року). ВС у справі № 564/2199/15-ц 14.02.2018 року підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2012 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. ВС також зазначив, що у кредитора відсутнє право стягувати з боржника інфляційні втрати. Є лише право стягувати 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Щодо позовної вимоги про стягнення пені в іноземній валюті суд зазначає наступне. Пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, у зв`язку з чим нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України (узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц від 20.03.2019) Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач після надіслання ним листа-претензії 07.09.2010 року був позбавлений права нараховувати відсотки, пеню та штрафи за користування кредитними коштами, а й отже позбавлений права на повторний позов. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю позовних вимог. Разом з тим, представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності так як останній платіж за погашення заборгованості за кредитом було здійснено 15.11.2010 року і з цієї дати почався перебіг позовної давності, який закінчився 2013 року. Щодо позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, строк позовної давності в силу ст. 258 ЦК України закінчився ще в 2011 році. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Як вказано відповідачем та не заперечено позивачем, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором №142 від 08.06.2007 року було здійснено 15.11.2010 року. Саме з цієї дати позивач мав довідатися про порушення свого права і з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 2013 року. Строк позовної давності для позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, в силу ч.2 ст. 258 ЦК України, закінчився в 2011 році. З даним позовом позивач звернувся до суду 27.08.2014 року (а.с.2), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» пред`явив позов вже після спливу позовної давності, тому в задоволенні позову і з цієї підстави необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed