Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Підставою своїх вимог, вважає те, що 02.09.2016 між нею та відповідачем укладено кредитний договір № Р24.226.72232 (надалі-Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору банк надає\~позичальнику кредит\~(грошові\~кошти)\~на поточні\~потреби в\~сумі 21665,00\~грн.,\~включаючи витрати\~на страховий\~платіж (у\~разі наявності),\~а позичальник\~зобов'язується\~одержати кредит\~і повернути\~його разом\~з процентними\~платежами (процентами\~та платою\~за обслуговування\~кредитної заборгованості)\~згідно з\~умовами цього\~Договору.\~Банк надав\~кредит відповідно\~до п.\~1.2\~Кредитного договору\~у день\~підписання даного\~договору строком\~на 60\~місяців.\~Датою видачі\~кредиту,\~є дата\~списання коштів\~з позичкового\~рахунку для\~зарахування на\~банківський поточний\~рахунок Позичальника,\~вказаний в\~п.1.7\~Договору,\~надалі по\~тексту -\~«БПР» (при\~видачі кредиту\~у готівковій\~формі).\~Згідно з\~п.п\~1.3.\~Кредитного договору\~за користування\~кредитом позичальник\~сплачує проценти\~в розмірі\~1.9900%\~річних від\~залишкової суми\~кредиту. П.\~1.4.\~Кредитного договору\~встановлює сплату\~позичальником банку\~щомісячної плати\~за обслуговування\~кредитної заборгованості\~в терміни\~та розмірах,\~визначених згідно\~Графіку щомісячних\~платежів за\~кредитним договором\~(далі\~-\~Графік щомісячних\~платежів).\~Згідно п.1.7.\~Кредитного договору\~банк відкриває\~позичальнику банківський\~поточний рахунок\~№ 26206005587252.980\~у гривні\~в рамках\~пакету послуг\~«БПР «Стартовий»,\~що обслуговується\~на умовах\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб.\~Кінцевий термін\~повернення відповідно\~до п.6.1\~Розділу 6\~Кредитного договору\~(Графік\~щомісячних платежів\~за кредитним\~договором)\~становить 02.09.2021\~року (включно), але до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Кредитним договором, згідно п. 5.2 Кредитного договору. Вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами\~ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про третейські суди»,\~ЗУ «Про інформацію»,\~ЗУ «Про захист персональних даних». Зокрема, банк не надав їй, як позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, що є порушенням вимог ч.2\~ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що в свою чергу являється істотною передумовою укладання кредитного договору. Згідно п.2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ч.2\~ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~вона не отримувала, свій підпис, відповідно, не ставила. Також ця інформація не доводилася до неї в усній формі. Вона не мала можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті підписання даної угоди. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених\~ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~є підставою, згідно\~ст.215 ЦК України, для визнання даного Кредитного Договору недійсним, в зв'язку з недотриманням банком вимог Закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення та введення її в оману. Пункт 1.4. Кредитного договору встановлює плату позивачем банку за обслуговування\~кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Ввважає незаконним встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, яка є\~послугою,\~що супроводжує\~кредит,\~як компенсація\~супутніх послуг\~банку,\~за її\~рахунок,\~оскільки банки\~не мають\~права встановлювати\~платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які той\~здійснює на\~власну користь. Відповідно до п.5.4. Кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. Договір набрав чинності з 02.09.2016\~року (п.5.2\~кредитного договору). На час\~укладення третейського\~застереження між\~нею та\~відповідачем ЗУ\~«Про третейські\~суди» містив\~заборону розгляду\~третейськими судами\~справ у\~спорах щодо\~захисту прав\~споживачів,\~а тому\~зазначене третейське\~застереження,\~укладене з\~порушенням вимог\~п.14\~ч.1\~ст.6\~Закону України\~«Про третейські\~суди»,\~а тому\~з підстав,\~передбачених ч.\~1\~ст.\~215\~ЦК України,\~вищевказаний пункт\~кредитного договору\~щодо третейського\~застереження є\~недійсним.\~Відповідно абзацу\~5,11\~п.\~2\~ст.\~8\~ЗУ «Про\~захист персональних\~даних», згідно яких\~особа має\~право предявляти\~вмотивовану вимогу\~із запереченням\~проти обробки своїх персональних даних та відкликати згоду на їх обробку. У володільця персональних даних після отримання відкликання згоди суб'єкта персональних даних більше не існує правових підстав для зберігання персональних даних, якщо строки зберігання таких даних не визначені законодавством (стаття 15 Закону). Позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як у п. 5.11 Кредитного договору встановлено фактично її безвідкличність, є порушенням закону, а отже, є підставою для визнання такого пункту недійсним. Вважає умови кредитного договору, щодо послуг страхування із навязаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими (в розумінні п. 2 ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Виходячи з\~цього положення\~Закону,\~оскільки страхування\~в спірних\~правовідносинах є\~добровільним,\~відповідач не\~має права\~жодним чином\~навязувати такі\~послуги та\~включати їх\~до кредитного\~договору.\~Банк принципово\~не повинен\~обмежувати вибір\~страхової компанії,\~так як\~це суперечить\~нормі закону.\~Враховуючи викладене\~пункт 1.6.\~Кредитного договору\~у якому\~вона нібито\~надає свою згоду\~на укладення\~за її\~рахунок договору\~добровільного страхування\~життя з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» повинен бути визнаний не дійсним, оскільки він суперечить ст. 55 ЗУ Про банки і банківську діяльність та ст. 11, 18 ЗУ Про захист прав споживачів. Просить суд визнати недійсним Кредитний Договір № Р24.226.72232 від 02.09.2016. 11.12.2018 на адресу суду від представника третьої особи Страхової компанії «ТАС» надійшло пояснення щодо позову, в якому зазначено, що 02.09.2016 року між позивачем, як страхувальником та AT «СК «ТАС» (приватне) як страховиком укладено Договір страхування життя №Р24.226.72232 (надалі - Договір). Предметом даного договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи. Договір укладений відповідно до ЗУ «Про страхування» та Правил добровільного страхування жиггя від 01.06.2003 зі змінами та доповненнями. Відповідно до п. 6.2. Договору страхувальник проінформований, що страхування є добровільним і надається за його бажанням. Отже, AT «СК «ТАС» (приватне) не було порушено право позивача щодо вибору контрагента та визначення умов договору страхування. Під час укладення договору позивач була ознайомлена та згодна з умовами договору, про що свідчить підпис позивача в договорі в розділі 14. Окрім того, позивач не була позбавлена права ознайомлюватись з умовами договору впродовж того проміжку часу, який необхідний для ознайомлення з усіма пунктами договору. Договір було укладено у письмовій формі та 02.09.2016 позивачем було сплачено на користь AT «СК «ТАС» (приватне) страховий платіж в розмірі визначеному в Договорі. Згідно п. 3.5. Договір набуває чинності з 00 годин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на розрахунковий рахунок Страховика у повному обсязі, передбаченого Договором страхування та діє упродовж строку зазначеного в п. 3.2. цього Договору. Згідно п. 3.2. Договору строк дії договору страхування -1 рік. Сторони договору визначили у Договорі страхування № Р24.226.72232 від 02.09.2016 всі істотні умови, як щодо предмету договору страхування, строку дії договору, страхових ризиків, страхової суми, страхового платежу, обмеження страхування, порядку та умов здійснення страхових виплат, прав та обовязків сторін, відповідальність сторін у випадку порушення зобов'язань по договору та інші умови. Страховий платіж\~від позивача\~надійшов на\~рахунок AT\~«СК «ТАС»\~(приватне)\~у повному\~обсязі 02.09.2016,\~таким чином\~договір діяв\~до 02.09.2017\~включно,\~а отже,\~протягом усього\~строку дії\~договору AT\~«СК «ТАС»\~(приватне)\~мало обовязок\~здійснити страхову\~виплату у\~разі настання\~страхового випадку.\~ Зобовязання\~AT\~«СК «ТАС»\~(приватне)\~за Договором\~виконані в\~повному обсязі,\~а тому доводи позивача про те, що їй не було надано інформації щодо умов Договору страхування є надуманими. Як на час укладення Договору страхування так і протягом дії цього договору позивач була згодна з умовами договору, була вільна як у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування. Таким чином, позивачем не доведено, що укладені нею Кредитний договір № Р24.226.72232 від 02.09.2016 та Договір страхування № Р24.226.72232 від 02.09.2016 є недійсними. Станом на сьогоднішній день протягом дії договору позивач жодного разу не зверталась до AT «СК «ТАС» (приватне) з проханням вважати Договір недійсним. Враховуючи вищевикладене, Договір страхування життя № Р24.226.72232 від 02.09.2016 було укладено без порушення норм чинного законодавства, а тому AT «СК «ТАС» (приватне) заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання правочину недійсним та просять відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 12.12.2018 на адресу суду від представника відповідача ПАТ «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та необгрунтованими, у звязку з чим просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з Довідки-повідомлення, власноручно підписаної позивачем, вона підтвердила, що кредитодавець 02.09.2016 року до підписання Кредитного договору надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Як вбачається з п.5.1 Кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться у даному Договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та повязаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням Кредитного договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору йому вручено банком при підписанні даного Договору; умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свого згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань. Наведене спростовує покликання позивача про те, що з нею не було проведено переддоговірної роботи. Покликання позивача про неправомірність положень договору про невідкличність її згоди на обробку персональних даних також є необгрунтованими, оскільки, як вбачається з п.5.11 Кредитного договору, вона надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Позичальник звільняє банк від обовязку повідомлення про передачу його персональних даних повязаним товариствам банку, партнерам банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону. Позичальник посвідчує, що отримав повідомлення про включення інформації про нього до Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, з метою видачі кредиту, а також відомості про свої права, передбачені ЗУ «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються його дані для виконання вищезазначеної мети. Як вбачаться з Розділу 14 Договору страхування життя № Р24.226.72232 від 02.09.2016 року, укладеного між позичальником та ПАТ «СК «ТАС», Страхувальник підтверджує, що інформація, передбачена ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» була надана йому страховиком. Також підтверджує, що надана інформація забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. За наведених обставин, а також з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів. Просять відмовити у задоволенні позову. 19.11.2018 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~18.01.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України\~ від 02.06.2016 № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого позову просить справу розглядати у її відсутність. У судове засіданя представники відповідача ПАТ «Ідея Банк» повторно не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засіданя представники третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» повторно не з»явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона \~\~зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору (угоди), у зв'язку із невиконанням вимог\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 2.9.2016 між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір Р24.226.72232 (а.с.9-10). Метою\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до п.7 ч.1\~ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III\~учасники ринку фінансових послуг-особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об'єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; споживачі фінансових послуг. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг. Згідно ч.2\~ст. 627 ЦК України\~у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.3\~ст.1054 ЦК України\~особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки, позивачу, як фізичній особі, було надано кредит, тобто позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний закон-Закон України «Про захист прав споживачів». Закон України «Про захист прав споживачів»\~регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.1\~ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII\~(в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) (далі- Закон №1023-XII) цей\~Закон\~регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до п.23 ч.1\~ст.1 Закону №1023-XII\~споживчий кредит-кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч.2\~ст.11 Закону №1023-XII\~перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч.1,2\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~Згідно\~ч. 1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. \~Згідно ч.1\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~Відповідно до ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~\~Згідно п.1.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007\~(які були чинними на момент виникнення правовідносин) ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Тобто, ці правила є практичною деталізованою інструкцією щодо реалізації у сфері банківської діяльності положень\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.3 ч.2\~ст.11 Закону №1023-XII\~у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями\~15\~і\~23\~цього\~Закону. Крім цього, ст.ст.15,\~23 Закону №1023-XII\~визначено відповідальність суб'єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки, як недійсність договору. За змістом\~статті 1054 ЦК України\~та Закону №1023-XII\~\~істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно довідки-повідомлення від 2.9.2016 (а.с.35), [PERSON] було надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту до підписання кредитного договору, що підтверджується особистими підписами позивача. Крім того, позивач особистими підписами, в оскаржуваному Договорі, засвідчила факт погодження усіх істотних умов кредитного договору. Аналогічна позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №761/20472/15-ц, провадження № 61-16436св18. Позивачем доказів, що підписи у Кредитному договорі, довідці-повідомленні, виконані не нею, суду не надано. Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписала договір, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору. Факт підписання кредитного договору сторонами не оспорюється. Позивач отримала оригінал договору у день його укладення.\~\~ Посилання позивача, як на підставу задоволення позову в частині того, що відповідач скористався її необізнаністю щодо діючого законодавства, та те, що вона не мала фізичної змоги ознайомитись із умовами кредитного договору, так, як текст був дуже дрібний, не можуть бути підствою для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем не надано суду доказів, що її змусили підписати вказаний договір та що вона дійсно з ним не ознайомилась, оскільки її підписи спростовують її твердження. Посилання позивача, як на підставу задоволення позову в частині того, що кредитний договір вона підписала, будучи введеною в оману, не може бути підставою для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем не надано доказів умисного введення відповідачем її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та доказів самого факту обману. Таким чином, оскільки спірний правочин вчинений у формі, встановленій законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами ч. 1\~ст. 1055 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, а тому, позов з цих підстав не підлягає до задоволення. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору, у зв'язку із порушенням вимог\~ст.8 Закону України «Про захист персональних даних»\~не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч.2\~ст.32 Конституції України\~не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених\~законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ч.1\~ст.11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ\~(в редакції чинній на момент виникнення правовідноси) (далі Закон №2657-ХІІ) інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до ч. 2\~ст.11 Закону №2657-ХІІ\~не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених\~законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно п.10 ч.1\~ст.2\~Закону України « Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)\~( далі Закон № 2297-VI) суб'єкт персональних даних-фізична особа, персональні дані якої обробляються. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.2 Закону № 2297-VI \~згода суб'єкта персональних даних-добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Згідно п.5.11 Кредитного договору № Р24.226.72232 [PERSON] надає Банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку своїх персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї Бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Позичальник звільняє Банк від обов'язку повідомлення про передачу її персональних даних пов'язаним товариствам Банку, партнерам Банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону та цієї угоди. Позичальник підтверджує, що отримав повідомлення про включення інформації про позичальника до Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах визначених чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про її права, визначені\~Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються дані про неї, для виконання зазначеної мети (а.с.9). Тобто, позивачем було надано особисту згоду на обробку її персональних даних, що підвтерджується її особистим підписом в даному договорі. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.\~11\~Закону\~№2297-VI\~ підставами для обробки персональних даних є: згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних. Позивачем не надано суду доказів, що підписи в Договорі виконані не нею, а іншою особою. Відповідно до п.11 ч.2 ст.8 Закону №2297-VI суб'єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів, що вона зверталась у встановленому законом порядку до відповідача із письмовою заявою про відкликання згоди на обробку персональних даних, а у разі звернення-отримання від відповідача відмови у видаленні чи знищенні персональних даних відповідно до вимог ст.15\~Закону №2297-VI. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №521/6687/17, провадження № 61-3026св18. Оскільки, позивачем не надано доказів порушення відповідачем ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних», позов з цих підстав не підлягає до задоволення. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору, у зв'язку із порушенням вимог\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 2.9.2016 між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ТАС», від імені якого діє ПАТ «Ідея Банк» на підставі Договору доручення № 20140306 від 06.03.2014, укладено Договір страхуваня життя Р24.226.72232 (а.с.10-11) ( далі Договір страхування життя). Судом встановлено, що 2.9.2016 між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору страхуваня життя Р24.226.72232 від 2.9.2016 (а.с.11). Предметом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю Застрахованої особи. Доказів порушень Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 ( зі змінами та доповненнями) при укладенні Договору страхування життя Р24.226.72232 від 2.9.2016, суду не надано. Відповідно до п. 6.2. Договору страхування життя страхувальник повідомлений, що страхування є добровільним і надається за його бажанням. Підписавши 2 вересня 2016 року Договір страхування життя № Р24.226.72232 та Додаткову угоду № 1 до Договору страхування життя № Р24.226.72232 від 2.9.2016, між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ТАС», позивач підтвердила, що укладення з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом підтвердила, що ознайомлена із правилами страхування, розуміє їх зміст, цілком погоджується з ними. Позивач самостійно визначила єдиним вигодонабувачем страхування життя ПАТ «Ідея Банк». Позивачем не надано суду доказів, що підписи в Договорі страхування життя та Додатковій угоді до Договору страхування життя виконані не нею, а іншою особою. Позивачем не надано доказів того, що позивачу нав»язано послугу страхування життя та обмежено її у виборі страхової компанії, тобто порушено п. 2 ч. 5 ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів». Таким чином,\~оскільки Договір\~страхування життя вчинений у формі, встановленій законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами \~ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов Договору страхування життя, а тому, позов в частині визнання п. 1.6 Кредитного Договору № Р24.226.72232 від 2.9.2016 з цих підстав не підлягає до задоволення. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору (угоди), у зв'язку із встановленням у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування\~кредитної заборгованості, яка є послугою, що супроводжує кредит, як компенсація супутніх послуг банку, за рахунок позивача\~підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено,\~що згідно\~п.\~1.4\~Договору передбачено,\~що за\~обслуговування кредиту\~Банком позичальник\~сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. ( а.с. 9). За положенням ч. 4\~ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Дані висновки підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі 6-1746цс16 в постанові від 16.11.2016 відповідно до якої суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач визначив нарахування плати за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредитної заборгованості за рахунок позивача, що є незаконним. Наведене свідчить про несправедливість умови, викладеної в п.1.4 Договору ( порушення принципу добросовісності, істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, завдання шкоди споживачеві), а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору (угоди), у зв'язку із порушенням вимог\~ст.6 Закону України «Про третейській суди»\~підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно п. 5.4 Кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Позичальник підписанням цього Договору засвідчує, що він ознайомлений із регламентом вищевказаного третейського суду ( а.с.9). Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди»\~від 11.05.2004 року\~№1701-IV\~третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком\~справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правильність такої правової позиції підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-64цс15, Оскільки, на момент укладення Договору третейським судам були не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, суд вважає, що позов в частині визнання п.5.4 Кредитного договору недійсним, підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Разом з тим, недійсність частини договору не тягне за собою недійсність всього договору, а тому позов в іншій частині не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3\~ст.22 Закону №1023-XII, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Позивачем пред'явлено позовну вимогу про визнання недійсним договору, який складається з 36 пунктів. Судом прийнято рішення про визнання недійсним договору по 2 пунктам, а тому з відповідача на підставі\~ст.141 ЦПК України\~підлягє стягненню судовий збір в сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог 38 грн 76 коп ( 704,80 х 2/36=38,76). Судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині віднести на користь держави на підставі ч.3\~ст.22 Закону №1023-XII. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed