Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) на території Мирославської сільської ради та виділити її в натурі. В обгрунтування позовної заяви зазначила, що 23.04.1991 року вона прийнята на роботу в столову кухонним працівником в колгосп ім. Леніна. З 17.12.1996 року звільнено з господарства за власним бажанням. Рішенням сесії Мирославської сільської ради у 1996 році землю КСП було передано у колективну власність, та видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна с. Мирославка з додатком - Списком громадян, які мають право на земельну частку (пай). При розпаюванні земель їй не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі. Вона звернулась до Бердичівської районної державної адміністрації з проханням видати сертифікат на земельну частку (пай) по реформованому КСП "Мирославка", однак отримала відмову, оскільки сетифікат не виготовлявся. Її було виведено з членів колгоспу після розпаювання земель, але КСП не внесло її до списку пайовиків, чим порушило її права. В судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Мирославської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник відповідача - Бердичівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру в Бердичівському районі в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає. В зв»язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 23.04.1991 року прийнята на роботу в столову кухонним працівником колгоспу ім. Леніна, та з 17.12.1996 року звільнено з господарства за власним бажанням, що підтверджується архівними витягами, та копією трудової книжки(а.с. 7, 9, 10). Рішенням сесії Мирославської сільської ради у 1996 році землю КСП було передано у колективну власність, та видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Леніна с. Мирославка з додатком - Списком громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 20 - 32). Згідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. На час розпаювання земель КСП "Мирославка" позивачка помилково не була включена до списку громадян, що мають право на отримання земельної частки (паю), даний факт сторони не оспорюють. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначено, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі(на місцевості). Відповідно до п. 24 зазначеної постанови визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, позивачка набула права на отримання земельної частки (паю), проте не отримала земельну частку (пай), даний факт сторонами не оспорюється. Мирославська сільська рада має можливість виділити позивачці земельну частку (пай), даний факт сторонами не оспорюється. Тому позовні вимоги позивачки про визнання права на земельну частку (пай) підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про виділення земельної частки (паю) в натурі, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» N 899-IV від 05.06.2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Позивачка не довела суду, що Мирославська сільська рада відмовляє їй у виділенні в натурі (на місцевості) належної позивачці земельної ділянки. Оскільки таке виділення має здійснюватися за наявності у позивачки права на земельну частку (пай), яке повинне бути підтверджене відповідними доказами. Зважаючи на викладене, зобов'язання в судовому порядку виділити земельну частку (пай) в натурі за відсутності відповідного рішення є неможливим, оскільки це порушувало б передбачену Конституцією України виключну компетенцію відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції державних органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі - продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. Отже, при наявності рішення суду про визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) і в подальшій відмові органу місцевого самоврядування виділити цю земельну частку (пай) на місцевості позивачка матиме підстави для звернення до суду за захистом її порушеного права вже зі сторони Мирославської сільської ради. На даний час Мирославська сільська рада не порушила права позивачки. Зважаючи на це, суд вважає, що дані позовні вимог є передчасними. Судові витрати, суд вважає, слід покласти на позивачку.

Outcome: partial