Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на наступне. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 08.11.2007 року був укладений кредитний договір №OD30AW13320039 (надалі - договір), згідно умов якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав останній кредит у розмірі 36234,69 грн. на придбання автомобіля на термін до 30.01.2016 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна № OD30AW13320039 від 08.11.2007 року (надалі - договір застави). Згідно з п.34.4 договору [PERSON] надала в заставу автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відділом державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції, при примусовому виконанні було накладено арешт 27.04.2010 року та 31.05.2010 року оголошено у розшук в органах ДАІ автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Однак, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що вищезазначений автомобіль підлягає звільненню з-під арешту з наступних підстав. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 08.11.2007 року, а постанови про накладення арешту та постанова про оголошення у розшук 27.04.2010 року та 31.05.2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Також, ПАТ КБ "ПриватБанк" звертає увагу на те, що Татарбунарським районним судом Одеської області 05.09.2011 року було винесено рішення №2-671/2011 про звернення стягнення на автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та перешкоджає своїми діями виконати рішення Татарбунарського районного суду №2-671/2011 від 05.09.2011 року. Представник позивача у судове засідання надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути позовну заяву за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не сповістила. Представник відповідача ДВС Татарбунарського РУЮ у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не сповістила. Представник відповідача ПАТ "МТС Україна" у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмове заперечення проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 08.11.2007 року був укладений кредитний договір №OD30AW13320039 (надалі - договір), згідно умов якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав останній кредит у розмірі 36234,69 грн. на придбання автомобіля на термін до 30.01.2016 року включно (а.с.7-11). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна № OD30AW13320039 від 08.11.2007 року (надалі - договір застави) (а.с.12-16). Згідно з п.34.4 договору [PERSON] надала в заставу автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відділом державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції, при примусовому виконанні було накладено арешт 27.04.2010 року та 31.05.2010 року оголошено у розшук в органах ДАІ автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 08.11.2007 року, а постанови про накладення арешту та про оголошення у розшук винесено 27.04.2010 та 31.05.2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Також Татарбунарським районним Одеської області 05.09.2011 року було винесено рішення про звернення стягнення на автомобіль марки: ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та перешкоджає своїми діями виконати рішення Татарбунарського районного суду від 05.09.2011 року. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Суд вважає, що накладення арешту на майно, що є предметом договору застави, порушує права позивача та не відповідає вимогам діючого законодавства, тому вимоги позивача є обґрунтованими, у зв'язку з чим, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved