Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~В позові\~зазначено,\~що з\~2014\~року позивач\~проживає однією\~сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Під час сумісного проживання [PERSON] завагітніла та [INFO] народила дочку [PERSON] . Однак зареєструвати дитину не було можливості в зв`язку з тим, що [PERSON] не має паспорту громадянина України. 16 грудня 2020 року за заявою позивача рішенням Виконавчого комітету Якимівського району Запорізької області вирішено зареєструвати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та доручено начальнику служби у справах дітей Шаракіну А.В. зареєструвати дитину, вказавши дату народження [INFO] , місце народження дитини: Україна, Запорізька область, м. Мелітополь, присвоївши дитині прізвище [PERSON] , ім`я [PERSON] , по батькові [PERSON] . Батьками дитини записати: мати [PERSON] , батько [PERSON] ( відповідно до ч. 2 статті 135 Сімейного Кодексу України). Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може [PERSON] подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позивач визнає, що є біологічним батьком дитини, та має намір подати до відділу реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області заяву про реєстрацію батьківства відповідно до ст. 126 СК України однак цього зробити не може так як матір не має паспорту. \~ \~ \~ \~В зв`язку з чим, просить суд визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Мелітополь, Запорізька область, Україна. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Якимівської селищної ради Запорізької області не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~9\~від 1\~листопада 1996\~року "Про\~застосування Конституції\~України при\~здійсненні правосуддя" "Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.\~55\~Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~9\~від 1\~листопада 1996\~року "\~Про застосування\~Конституції України\~при здійсненні\~правосуддя" "Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з`явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81\~ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як встановлено, згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Якимівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05 січня 2021 року, в графі "батько" зазначено [PERSON] , в графі "мати" [PERSON] (а. с. 12). Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.\~128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 5 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~від 15\~травня 2006\~року N\~3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. [PERSON] вважає себе батьком дитини [PERSON] , оскільки проживає з матір`ю дитини однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року. Проте, оскільки на момент народження [PERSON] батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою та не подали заяви про визнання батьківства, тому, до актового запису про народження та Свідоцтва про народження [PERSON] запис про батька дитини, було внесено як [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Відповідно до висновку експерта СЕ-19/108-21/2875-БД від 09 квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999 %. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved