Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року в сумі 284311,67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 18 лютого 2015 року 26,358713 за 1 долар США, 7494089,73 гиивень. Свої вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №53/08-КІ, згідно умов якого [PERSON] надано кредит в сумі 330 000 доларів СШАЮ, з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів. В подальшому договорами про внесення змін та доповнень до вказаного кредитного договору від 14.07.2009 року та від 09.07.2010 року термін користування кредитном продовжено до 15.07.2021 року. Також, згідно укладених змін та доповнень до зазначеного кредитного договору процентна ставка визначена: змінами від 23.11.2010 року у розмірі 12,5 % річних; змінами від 22.06.2012 року з 15.07.ю2012 року по 14.07.2013 року - 12,5 % річних; змінами від 15.07.2013 року з 15.07.2013 року 9,5 % річних. ПАТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов»язання за укладеним кредитним договором виконав у повному обсязі. Проте, [PERSON] свої зобов»язання не виконує, а тому розмір прострочених платежів у нього складає 8329,75 доларів США, розмір нарахованих та не сплачених процентів складає 10881,35 доларів США. Відповідно до п.9 кредитного договору, при невиконанні умов договору, банк вправі достроково стягнути кредит у повній сумі та пені. Заборгованість [PERSON] на день подання позову складає 284311,67 доларів США, що еквівалентно 7494089,72 гривень по курсу НБУ: у тому числі 272860,35 доларів США заборгованість по кредиту; 10881,35 доларів США заборгованість за процентами; 569,97 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди за період з 16.12.2013 року по 17.04.2014 року. [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та АТ «Індустріально-експортний банк» 23 вересня 2008 року було укладено кредитний договір №53/08-КІ, за яким банк зобов»язувався надати позичальнику кредит з лімітом 330 000 доларів США, із врахуванням додаткових угод якими змінювався строк повернення кредиту та відсоткова ставка річних. У якості забезпечення виконання зобов»язання позивальника за вказаним кредитним договором, 23 вересня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки нежитлового приміщення загальною площею 109,3 м.кв. по [ADDRESS]. Однак, вважає, що зазначений кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки у ньому відсутні істотні умови кредитного договору щодо умов виконання зобов»язання кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові. Також, 23 вересня 2008 року сторони кредитного договору не визначили та не узгодили в письмовій формі порядок надання кредиту відповідно до норм цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ. ПАТ «Креді Агріколь Банк» на думку [PERSON] здійснює нечесну підприємницьку діяльність, оскільки згідно генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій №99 від 12.10.2011 року мав право виконати кредитний договір №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року лише протягом 36 днів, тобто з 12 жовтня 2011 року. В укладеному кредитному договорі не зазначено, що банк є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до ст.5,11,13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». ПАТ «Креді Агріколь Банк» є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій з надання коштів в іноземній валюті у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту лише з 12 жовтня 2011 року на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій №99 від 12.1.2011 року. Зазначений договір слід визнати недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.215 ЦК України, тобто недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На дату підписання договору відповідач не був уповноваженим банком по виконанню валютних операцій на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг, згідно ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього вказав, що банк перед підписанням кредитного договору банк не був уповноваженим банком з надавання кредиту (фінансового кредиту) фізичній особі іноземною валютою відповідно до ч.3 ст.91, ст.227 ЦК України, п.3 ч.1 ст.1, п.6 ч.1 ст.4, ст.34, п.5 розділу VІІІ Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.3 ст.1, ч.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» не підлягає до задоволення, оскільки ним не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог у тому числі ті, які підтверджують надання [PERSON] кредиту у розмірі 330 000 доларів США. Банком не враховано усі внесені платежі позивальника, у позові просить відмовити. Позов [PERSON] просить задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №53/08-КІ, відповідно до п.1.1 якого, банк зобов»язується надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, у валюті, обумовленій у цьому Договорі, у розмірі 330 000 доларів США, а позичальник зобов»язується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі та у строки обумовлені цим договором. Згідно із п.3.10 зазначеного Договору, надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER], що відкритий в філії Тернопільська дирекція АТ «Індекс-Банк». Пунктом 4.2.1 зазначеного Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 14 відсотків річних. Пунктом 5.1 укладеного договору передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредит частинами щомісячно до 15 числа місяця наступного за періодом нарахування процентів відповідно до графіку погашення, що є додатком №1 цього договору. Пунктом 6.4 вказаного договору передбачено, що платежі по основній сумі кредиту та процентах за користування кредитом повинні бути здійснені у тій валюті, в якій нараховано кредит. Згідно із пунктом 6.7 укладеного Договору передбачено, що виконання боргових зобов»язань позичальником за цим Договором здійснюється шляхом безготівкових перерахувань позичальником грошових коштів на користь банку: повернення кредиту на рахунок [NUMBER] в філії «Тернопільська дирекція» АТ «Ідекс-банк»; сплата процентів на рахунок [NUMBER] в філії «Тернопільська дирекція АТ «Індекс-банк». В подальшому між сторонами у справі договорами №1 від 14.07.2009 року, №3 від 09.07.2010 року було внесені зміни та доповнення до зазначеного кредитного договору в частині встановлення розміру кредитної лінії та терміну користування кредитом, який продовжено [PERSON] до 15 липня 2021 року. Також, додатковими угодами №5 від 23.11.2010 року сторони визначили проценту ставку у розмірі 12,5 % річних, №7 від 22.06.2012 року сторони визначили проценту ставку: за період з 23.11.2010 року до 14.07.2012 року - 12,5 % річних; за період з 15.07.2012 року по 14.07.2013 року - 10 % річних; з 15.07.2013 року - 12,5 % річних, №8 від 15.07.2013 року до 15.07.2021 року, сторони визначили процентну ставку у розмірі 9,5 % річних з 15.07.2013 року. Крім цього, в якості забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 23 вересня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки нежитлового приміщення загальною площею 109,3 м.кв., яке знаходиться у місті Тернополі по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Як вбачається із валютних меморіальних ордерів №53/08-КІ від 24 вересня 2008 року, №53/08-КІ від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов п.3.10 укладеного кредитного договору, АТ «Ідекс-Банк» перераховано кредитні кошти на поточний рахунок, відкритий в філії Тернопільська дирекція АТ «Індекс банк» [PERSON], на суми 74 240 та 255 760 доларів США відповідно. Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов»язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України про договір позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за договором або законом. [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов»язання по укладеному кредитному договору від 23 вересня 2008 року №53/08-КІ, внаслідок чого у нього утворилась забогованість, а саме розмір прострочених платежів за кредитом становить 8329,75 доларів США, розмір нарахованих та не сплачених процентів складає 10881,35 доларів США. Таким чином, суд вважає, що позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є підставним та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути із [PERSON] 284 311,67 доларів США зазначеної заборгованості, що еквівалентно за курсом НБУ на момент ухвалення судового рішення (1 долар США - 24,820658 грн.) 7 056 802,73 гривні. Крім цього, суд вважає, що позов [PERSON] до «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору від 23 вересня 2008 року та іпотечного договору не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. ПАТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов»язання за укладеним кредитним договором від 23 вересня 2008 року виконав, надавши позивачу кредит у розмірі 330 000 доларів США, який [PERSON] отримав та виконував взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту та сплачував відсотки за користування ним. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України, підписанням вказаного кредитного договору позивач засвідчив, що всі умови укладеного Кредитного договору йому зрозумілі та підтверджував свою здатність виконувати його умови. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено, при укладенні спірного договору, [PERSON] погодив з банком розмір та порядок отримання кредитних коштів, графік погашення кредиту, строк повернення кредиту, відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Таким чином, [PERSON] підписавши кредитний договір та додаток до нього, погодився з усіма його умовами, у тому числі із порядком отримання кредитних коштів, розміром відсоткової ставки, графіком погашення платежів, строку виконання зобов»язання. Суд не приймає до уваги покликання [PERSON] на неправомірність надання банком кредиту в іноземній валюті за відсутності Генеральної ліцензії на валютні операції, з огляду на таке. 16 січня 2003 року АТ «Індустріально-експортний банк» отримав від НБУ банківську ліцензію №99 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та дозвіл №99-3 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" згідно додатку до даного дозволу. Так, відповідно до ст.2, п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно ч.1 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п."в", "г" ст.5 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно п.1.5 положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. N 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Щодо вимог п.п. «в» п. 4 ст. 5 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті Таким чином, АТ «Індустріально-експортний банк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір з [PERSON] в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними з цих підстав, на думку суду відсутні. Суд також не вбачає в діях ПАТ «Креді Агріколь Банк» (АТ «Індустріально-експортний банк») порушення вимог ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо здійснення нечесної підприємницької діяльності. Крім цього, [PERSON] не доведено, що ним не було одержано кредит у розмірі 330 000 доларів США, оскільки підтвердженням отримання такого кредиту у розмірі 330 000 доларів США є меморіальні ордери на перерахування коштів. На підставі наведеного,

Outcome: approved