Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з 2008 року проживала в цивільному шлюбі з відповідачем до жовтня 2017 року. Від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Останнім часом сімейні відносини між сторонами погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Діти проживають біля матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відзивів та клопотань до суду на надано. Дослідивши письмові докази у справі за правилами ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити із наступних підстав. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184,191 СК України. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789-Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 20.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Компаніївського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 20.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Компаніївського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.6) . В позові позивачка зазначила, що з відповідачем по справі проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На даний час позивачка працює, отримує пів мінімальної зарплати, будб-якого іншого стабільного заробітку не має, державну соціальну допомогу не отримує, тому коштів на утримання дітей критично не вистачає. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частинах 2,3 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто спосіб стягнення аліментів визначає виключно стягувач, а не суд. Відповідно ч.ч. 2,3 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року, прожитковий мінімум на одну особу: дитину віком від 6 до 18 років становить - 1860 грн., з 01 липня 2018 року - 1944 грн., з 01 грудня 2018 року - 2027 грн. Відповідно нормам СК України, аліменти на утримання дитини стягуються не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в даному випадку становить 930 грн., але під час ухвалення даного рішення суд враховує, що прожитковий мінімум на дитину систематично зростає, а оскільки аліменти стягуються щомісячно, то з метою захисту інтересів дитини на майбутнє, з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1200 грн. на кожну дитину. Відповідач на даний час офіційно не працює, є особою працездатного віку. Судом, встановлено, що діти перебувають на утриманні матері. Батько не надав суду доказів про відсутність рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів. Враховуючи вищевикладені обставини справи та зазначені вимоги сімейного законодавства, визнання позовних вимог відповідачем у розмірі 1200 грн. на кожну дитину, суд приходить до висновку, що достатнім розміром стягуваних аліментів на утримання дітей буде розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. на кожного, в зв'язку із чим вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із вхідним штампом Новоукраїнського районного суду позивач звернулася до суду із позовною заявою 12 березня 2018 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти слід стягувати з відповідача, починаючи з 12 березня 2018 року. Відповідно до ст.430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved