Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 20.10.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову вказала, що перебуває у зареєстрованому 19 жовтня 2001 року з відповідачем шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . З травня 2020 року відповідач покинув їх, повідомивши про те. що у нього є інша жінка. Він подав заяву про розірвання шлюбу, яка знаходиться на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області. Таким чином, з травня 2020 року з відповідачем спільно не проживають, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не регулярно здійснює виплати на утримання дитини та матеріальної допомоги не надає. Вона намагалася мирним шляхом владнати вказані питання щодо виплати аліментів та піклування щодо сина, але відповідач посилався на те, що колись він обов`язково виконає свій обов`язок, що часто не було виконано. Дитина з цього приводу дуже засмучується, вважає, що він батькові не потрібен. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про прийняття справи до провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 07.12.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що дійсно між відповідачем та позивачкою у 2001 році укладено шлюб, який за рішенням Херсонського міського суду від 15.10.2020 року розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , який народився [INFO] . Після розлучення, син залишився проживати з позивачкою. Відповідач у травні 2020 році повідомив позивачку про те, що подальше життя з нею неможливе, шлюб потрібно розірвати і пішов від них. При цьому, позивачка разом з дитиною залишилися проживати в однокімнатній квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ка була придбана відповідачем у 2007 році в кредит та знаходиться в іпотеці у банку "МТБ Банк". На теперішній час, відповідач самостійно, без участі позивачки продовжує обслуговувати кредит в повному обсязі і без порушень зобов`язань. Згідно графіку погашення, розмір щомісячного платежу становить 2525,02грн. на погашення основного боргу та сплата відсотків за користування кредитом за ставкою 15% річних, сума платежу за відсотками становить майже 1350,00 грн. на місяць. Станом на 03.12.2020 року залишок по кредиту становить 93343,44 грн. Відповідач не вимагає від позивачки передбачені ч. 4 ст. 65 СК України сплати її частки на вказане житло та самостійно кожен місяць після того як пішов з сім`ї сплачує 3875,02 грн. іпотечного боргу. Термін дії договору 25.04.2024 р. Позивачка при укладенні кредитного та іпотечного договорів давала згоду та виступає як поручитель. Крім того, відповідач регулярно сплачував за надані комунальні послуги, якими користувалася позивачка разом із дитиною, і все майно, яке знаходилося в квартирі він залишив їм. Так, відповідач переймаючись благополуччям спільної дитини сплатив комунальних платежів за 6 місяців на загальну суму 3938,30 грн. Не здійснюючи такі платежді, син не мав би світла у квартирі та інших комунальних послуг. З травня 2020 року по листопад 2020 року відповідач перерахував дитині на його власну банківську карту грошові кошти у розмірі 14782,00 грн.; сплатив за його навчання у фізико-технічному ліцеї за період з червня по липень 2020 року в сумі 1320,00 грн. За ці вчинки, відповідачу навіть не подякували, крім того, дитина на повідомлення та дзвінки відповідача на його телефон не відповідала, та досі не відповідає. На запитання чому з відповідачем не спілкується син, позивачка пояснила, що дитина не бажає спілкуватися. На твердження позивачки, що вона не може самостійно утримувати належним чином дитину, відповідачу достовірно відомо, що вона цілком працездатна, стан її здоров`я обмежень не має. Наголошує, що у 2003 році позивачка закінчила навчання у Херсонсьму державному університеті, отримала вищу педагогічну освіту та професію вчителя і до серпня 2020 року жодного дня ніде та ніколи не працювала, знайти роботу не намагалася. Вона має у приватній власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення в Херсонській області, яка здається в оренду. Так як усі роки проживання разом, витрати на утримання сім`ї відповідач ніс самостійно. так, відповідач кожен місяць добровільно сплачує для утримання належних умов розвитку сина та йому особисто на його картковий рахунок 6472,02 грн. Наголошує, що може забрати дитину до себе, піклуватися про неї, виховувати, надати їй всі можливості для проживання та отримання гарної освіти, та працевлаштувати її в майбутньому. Позивачкою не надано жодного доказу погіршення стану здоров`я та матеріального стану дитини, щоб дало підстави для стягнення аліменті у розмірі 1/4 від доходу відповідача. У позовній заяві, позивачка говорячи про стан здоров`я відповідача, зазначає, що він здоровий, проте не доводить це жодним доказом. Позивачка не є лікарем-експертом і тому не може оцінити стан здоров`я відповідача. Крім того, позивачем зазначено, що матеріальне становище відповідача добре і він працевлаштований, проте, вказане також не відповідає дійсності. Адже згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №235519198, відповідач володіє лише квартирою, яка перебуває в іпотеці і у тій квартирі проживає позивачка із сином. Його матеріальний стан не покращився за 7 місяців після розірвання стосунків з позивачкою, також, доказів працевлаштування відповідача позивачкою не надано. Позивачкою жодним доказом не доведеновитрати відповідача, що дають змогу вважати, що він взмозі сплачувати аліментні зобов`язання у розмірі 1/4 частки від доходів. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів і виконує свій обов`язок у формі сплати за комунальні платежі, сплати за іпотеку, особистих грошових переказів сину на його банківський рахунок. У разі все ж таки задоволення позову, відповідач просив зобов`язати позивачку щомісяця надавати йому підтвердження цільового використання грошових коштів, які будуть ним сплачуватися на утримання дитини (квитанції, чеки та інші документи, що вважаються документом про використані грошові кошти). 10.12.2020 року представником позивачки подано заперечення на відзив, у яких вказала, що з огляду на аргументи відповідача викладені у відзиві предметом позовної заяви є стягнення аліментів на утримання дитини, а не поділ спільного майна подружжя. Крім того, надані відповідачем докази не підтверджують системність вказаних витрат, оскільки комунальні послуги за листопад 2020 року вже сплачувала позивачка. Окрім оплати проживання дитини, є інші щомісячні витрати, які необхідні для розвитку та утримання дитини. Так, дійсно, син сторін навчається у фізико-технічному ліцеї, де щомісячна оплата складає 700 грн ( при цьому, батько сплатив лише за червень-липень 2020 року, тобто лише за 2 місяці), та ще і очікує за це подяку від сина. Крім того, для належних умов проживання дитині щомісячно необхідно: оплата за ліцей 700 грн., 50 грн. на проїзд+ харчування на день (всього 5 днів навчання)+50 грн. на суботу, 2-3 тисячі на місяць на харчування, кросівки 1500-2000 грн., куртка 3000 грн., одяг за сезоном, канцтовари 500 грн., витрати на мобільний зв`язок, всього 10000-12000 грн. на місяць. При цьому, з жовтня 2020 року відповідач взагалі не піклується про сина. Вказує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачка не може одна забезпечити сину такий рівень, оскільки її дохід цього не дозволяє. Лише допомога матері позивачки компенсує витрати на утримання дитини. Питання отримання оренди за земельну ділянку не входить в коло предмету позовної заяви. Земельна ділянка є її спадщиною. Не бажання сина спілкуватися з батьком є його самостійним рішенням, після того, як батько покинув їх повідомивши про те, що в нього є інша жінка. Але, не дивлячись на це, син спілкувався з батьком до операції, яку він перенів влітку, але побачивши, що після операції батько навіть не провідав його та втратив інтерес до нього, дитина засмутилася та замкнулася. Вказує, що саме на відповідача покладено обов`язок довести чи спростувати стан свого матеріального становища та інші обставини, які мають значення для справи. 23.12.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вказав, що позивачкою до заперечень на відзив подано докази, які судом не можуть бути прийняті до уваги оскільки такі докази разом з позовною заявою не були подані. Крім того, підстави неподання доказів у ній не зазначено. Відповідач вважає наклепом твердження позивачки, що він не допомагав під час госпіталізації сина, адже він приймав участь у дослідженнях МРТ та спілкувався з лікарями з приводу необхідності проведення оперативного втручання. Зауважує, що позивачкою не спростовано факти перерахування відповідачем сину грошових коштів у добровільному порядку та факту, що рахунок сину було відкрито батьком (так звану "Картку Юніора") і те, що син розпоряджається вказаним рахунком на свій розсуд. Станом на грудень 2020 року прожитковий мінінмум на дитину з 6 до 18 років складає 2395 грн. 28.12.2020 року позивачкою подано додаткові пояснення на заперечення на відповідь на відзив, у яких вказала, що відповідач усіляко намагається уникнути покладених на нього Сімейним Кодексом України зобов`язань щодо сплати аліментів на сина. Надані нею додаткові документи у відповіді на відзив є додатковими доказами на спростування підстав, зазначених відповідаем у відзиві, і лише з цих обставин вона не мала можлиості подати їх разом з позовною заявою, так як після отримання відзиву має їх надати суду. Звертала увагу, що ані у відзиві на позовну заяву, ані у запереченнях на відповідь на відзив, відповідачем не надано жодного належного доказу щодо розміру його доходів для визначення розміру аліментів. Так само і щодо перерахування відповідачем добровільно на власну картку дитини теж не підтверджено жодним належним доказом. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 19 жовтня 2001 року шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.10.2020 року розірвано. Рішення набрало законної сили 17.11.2020 року (арк. справи 31). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.02.2005 року (арк. справи 4). Згідно листа Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради №16-21/1341 від 08.09.2020 р. на адвокатський запит, зокрема повідомлено, що згідно з відомостями картотеки, наявної у відділі реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.01.2009 року (арк. справи 10). З акту складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , головою ОСББ "Щаслива оселя 16" Мельник Л.А. від 17.10.2020 р. вбачається, що у період з травня 2020 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітнім сином [PERSON] . Інших осіб або родичів у квартирі не проживає (арк. справи 11). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №235519198 від 04.12.2020 р. (арк. справи 32-33). Згідно рахунків за сплату комунальних послуг (арк. справи 34-70) [PERSON] сплачувалися комунальні послуги за водопостачання та водовідведення, енергопостачання, газопостачання, інтернет за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року за адресою: [ADDRESS] . З квитанцій №1961-5389-3991-0322 від 15.05.2020 р. (1797,00 грн.), №1975-4354-3137-0891 від 29.05.2020 р. (1997,00 грн.), №1992-4429-3106-0078 від 15.06.2020 р. (1997,00 грн.), №2008-5456-7566-0770 від 01.07.2020 р. (1997,00 грн.), №2023-6722-2222-0321 від 16.07.2020 р. (1997,00 грн.), №2069-5332-2825-0906 від 31.08.2020 р. (1997,00 грн.), №BASS_11933453612 від 11.09.2020 р. (3000,00 грн.), вбачається, що [PERSON] на рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) здійснював поповнення рахунку (арк. справи 71-77). За довідкою №06/115-06/07-Д від 03.12.2020 р. виданої ПАТ "МТБ Банк", станом на 03.12.2020 року у [PERSON] заборгованість за кредитами та відсотками за користування кредитними коштами в національній валюті перед банком складає: за кредитною угодою №01015/RX від 27.04.2007 року складає 93343,44 грн. основна заборгованість по кредиту, 2423,70 грн. основна заборгованість за відсотками, 2122,53 грн. заборгованість по реструктуризованим відсоткам (арк. справи 78). Згідно квитанції (арк. справи 105-107) [PERSON] сплачувалися комунальні платежі за період з листопада 2020 року по грудень 2020 року за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось поповнення мобільного рахунку. Долучені позивачкою [PERSON] квитанції (арк. справи 108-117) свідчать про придбання канцелярських товарів, оплату додаткових освітніх послуг фізико-технічного ліцею. Відповідно до розрахункового листа за серпень 2020 року, [PERSON] працює оператором поштового зв`язку з класу Дільниці обробки і контролю первинної документації, всього нараховано заробітної плати 4235,94 грн. (арк. справи 118). Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Позивачем визначений мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідача на сплату комунальних послуг за квартиру у якій залишився проживати син та позивачка, та переказ грошових коштів відповідачем на картковий рахунок сина не можуть бути враховані судом при розгляді справи, оскільки вказані дії є суто особистим бажанням відповідача, та вказане не є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо доводів відповідача про недоведеність позивачкою можливості вдповідачем сплачувати аліменти саме у визначеному нею розмірі, то суд зазхначає, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду відомостей про його дохід, наявність хронічних захворювань тощо, тобто не подано належних та допустимих доказів неможливості сплачувати аліменти у мінімально гарантованому розмірі. Стосовно вимоги відповідача про зобов`язання позивачку щомісяця надавати йому підтвердження цільового використання грошових коштів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно із ч. 1,2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. З огляду на викладене вище, вимоги відповідача про зобов`язання позивачку щомісяця надавати йому підтвердження цільового використання грошових коштів задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивачки про стягнення з відповідача частки від заробітку у розмірі 1/4 частини. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 20 жовтня 2020 р. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 15 лютого 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved