Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договіра іпотеки від 29 жовтня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1625 припиненим. В обгрунтування позову позивачка посилається на те, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між нею та ВАТ КБ "Надара( правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" ( далі - Банк) був укладений договр іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру . 17 листопада 2010 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва задволено позов про стягнення заборгованості за основним зобовязанням - кредитним договром в розмірі 32 389,04 долари США. Нею було добровільно виконано рішення суду в повному обсязі, в звязку з чим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На даний час заборгованість за кредитом відсутня. Відповідно до ст.сти. 598,599 ЦК ;України, юридичним наслідком належного вкионання зобоязання є припинення зобовязання. Таким чином, оскільки основне кредитне зобовязання є припиненим , є припиненим і похідне зобов'язання , а саме забезпечувальне зобов'язання іпотеки. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року та 25 жовтня 2018 року заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у ПАТ КБ "Надра", завіренний належним чином, повний і достовірний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на дату звернення; який розмір пені за порушення строків сплати кредиту (з наданням розрахунку)? Який розмір процентів за користування кредитом (з наданням розрахунку)? Який розмір основної суми боргу за кредитом (з наданням розрахунку)? Який розмір штрафних санкцій за прострочення виконання договору? Відповідачем неодноразово було отримано вказані ухвали суду , проте витребувані документи суду не надано, що унеможливило вирішення питання про призначення судової економічної експертизи,про призначення якої заявляв представник позивача у клопотанні від 31 січня 2018 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 4 цієї статті у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вараховуючи наявність сукупності усіх навденех умов, ухвалою суду проведено заочний розгляд справи. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справу у їх відсутність, просив про задоволення позову з викладених в позові і письмових поясненнях на позов підстав, згоден на заочний розгляд справи. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, встановивши дійсні обставини правовідносин сторін, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/10/2007/840 К-3027, за яким остання отримала в кредит 32 217,10 доларів США з цільовим використанням кредиту для придбання квартири аз адресою [ADDRESS], на строк до 12 жовтня 2027 року за відсотковою ставкою 12,39% на рік. 29 жовтня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязання, що витікає з кредитного договру № 08/10/2007/840 К-3027 уклали Іпотечний договрі, за яким іпотекодавець передаєж в іпотеку Банку предмет іпотеки - однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], гагальною площею 33,7 кв.м. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського МНО Рудою О.М, 29 жовтня 2007 року за реєстровим номером № 1625. Того ж дня накладено заборону відчуженнння за реєстровим № 300. Вказана квартира належить на праві власності позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 29.10.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1624. Заочним рішенням від 17 листопада 2010 року у справі № 2-9863/10 Шевченківського районного суду м.Києва по цивільній справі за позовом ВАТ КБ "НАДРА" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто на користь Банку з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договром № 08/10/2007/840-К3027 від 29 жовтня 2007 року у розмірі 32389 доларів 04 цента СШАта судові витрати. Постановою від 09.12.2013 року старшого державного виконавця Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-9863/10, виданого 20.02.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва на підставі заяви стягуваача ПАТ КБ "Надра" про закінчення викеонавчого провадження на підставі п.8 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" . Відповідно до п.8 ч.1ст . 49 ЗУ "Про виконавче провадження"в редакції станом на час подання заяви та винесення вказаної постанови виконавче провадження підлягало закінченню у разі - 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Після цього, як підтверджується матеріалами справи , а саме наданим представником позивача копіями квитанцій про сплату коштів на погашення валютного кредиту № 08/10/2007/840-К 3027 від 29.10.2007 року, сплачених [PERSON] за період з 2013 по 2017 року нею було сплачено 27 170 доларів США. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що оскільки її зобов'язання за Кредитним договором припинилось в зв'язку із належним виконанням його умов, іпотека за Іпотечним договром також є припиненою, як похідне зобов'язання від основного, що у свою чергу має наслідком зняття заборон відчуження нерухомого майна позивача та вилучення записів про накладення цих заборон з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Так, зобов'язанням згідно ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека на підставі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1)припинення зобов'язання,забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3)реалізації предметазастави; 4)набуття заставодержателемправа власностіна предметзастави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. За приписами ст. 17 згаданого Закону іпотека припиняється у разі: -припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; -знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; -з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, основним зобов'язанням є зобов'язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов'язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Виходячи з аналізу наведених норм припинення іпотеки як засобу забезпечення виконання зобов'язання пов'язано з припиненням основного зобов'язання, в даному випадку з припиненням зобов'язань позивача перед відповідачем за Кредитним договором. Відповідно до пункту 6.3. Іпотечного договору від 29.10.2007 року цей договір діє з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором. Оскільки основне зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Надра» за Кредитним договором припинилося шляхом його виконання в повному обсязі, похідні зобов'язання позивача перед відповідачем у вигляді іпотеки за Іпотечним договором також припинились згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд враховує, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Отже, згідно рішення Шевченківського районного судуд м.Києва від 17.11.2010 року кредитний договір є припиненим, а згідно Постанови державного виконавця від 09.12.2013 року- зобов'язання за даним кредитним договром є фактично виконаними згідно заяви самого стягувача - Банку. Так, правом власності згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 3 ст. ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Пунктом 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Таким чином, судом встановлено, що оскільки забезпечені іпотекою зобов'язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, то зобов'язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються. Отже, вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корсить позивача підлягають стягненню судові витарти, які складаються з судового збору у розмірі 640 грн, сплаченого при подачі позову. .

Outcome: approved