Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійної вимоги: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належить йому на праві власності. Решта 2/3 частини квартири [ADDRESS] сину [PERSON] Дана квартира знаходиться у двохквартирному житловому будинку, що розташований на земельній ділянці, що закріплена в користуванні за мешканцями житлового будинку. Крім квартири у його власності та власності сина перебували гараж літ «Г», сарай літ.»Д» та вбиральня літ. «Е». Оскільки син має намір створити сім'ю, вирішено було переобладанати гараж та сарай у житловий будинок. Відповідно до технічного висновку про відповідність здійсненого переобладнання сараю та гаражу - в житловий будинок, останній відповідає вимогам державних стандартів, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству та придатний для експлуатації в якості житла. Він дозволу на початок виконання будівельних робіт не отримував, та у позасудовому порядку вирішити даний спір не може. Визнання права власності необхідне йому для належного оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок. Просить позовну заяву задовольнити. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили, від останніх через канцелярію суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити (а.с.28). Представник відповідача [PERSON] громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї через канцелярію суду поступила письмова заява в якій вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, просила ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства та справу розглянути в її відсутність (а.с.30). Треті особи, які не заявляють самостійної вимоги: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них через канцелярію суду поступили письмові заяви в яких вони не заперечують проти задоволення заявлених позовних вимог, просили справу розглянути в їх відсутність (а.с.22-23). Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивачу [PERSON] та третій особі, яка не заявляє самостійної вимоги: [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна громадянки [PERSON], яка померла [INFO] року в рівних частках є її чоловік - [PERSON], [INFO], її сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що складається з 1/4 частини ідеальної частини квартири [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 62,40 кв.м., в тому числі житловою площею 32,90 кв.м. (а.с.6). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2011 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] який помер 13.04.2011 року є [PERSON], [INFO]; спадщина складається з 2/3 частин квартири [ADDRESS] та 1/3 частина з якої спадкодавцю [PERSON], а 1/3 частина [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якого був його батько [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.7), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8). Відповідно до рішення виконкому Чернівецької міської Ради депутатів трудящих №665 від 14.06.1954 року, вирішено зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу №376 - 85068 кв.м. земельних площ, виявлені лишки присадибних ділянок в розмірі 416 кв.м. залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів вище згаданого будівельного кварталу (а.с.9-10). 24.11.2017 року виготовлено Чернівецьким комунальним міським бюро технічної інвентаризації технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок квартири [ADDRESS] (а.с.11-14). Технічним висновком за результатами технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій будівель і споруд та інженерних мереж про відповіданість здійсненого переобладнання сарая та гаражу під житловий будинок літ «А» по [ADDRESS] встановлено, що оглянута будівля (житловий будинок літ. «А») не має ушкоджень та деформацій несумісних з його подальшою експлуатацією. Приміщення житлового будинку знаходяться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому. Інженерні мережі знаходяться в задовільному стані. Житловий будинок літ. «А» по [ADDRESS] придатний для експлуатації в якості житла (а.с.15-21). З довідки Міського комунального бюро технічної інвентаризації від 28.11.2017 року вбачається, що в разі вирішення питання щодо узаконення самочинно переобладнаних сараю та гаражу в житловий будинок по [ADDRESS], йому можливо надати поштову адресу [ADDRESS] (а.с.24). Вартість майна - житлового будинку, загальною площею 32.0 кв.м. житловою площею 10,6 кв.м. що розташований [ADDRESS] становить - 148780,00 грн. (а.с.25). Визнання права власності на самочинне будівництво позивачу потрібно для належного оформлення права власності на майно. Згідно ст. 90 ЗК України, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до ст. 375 ч. 3 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до п.15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва): «Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК України, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіції (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ч.2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ст. 16 ч.2 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п. 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту №7/5 від 07.02.2002 р. є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не було заявлено вимогу про стягнення судових витрат по справі з відповідача, тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved