Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, відповідач в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом про припинення права власності у спільному майні та визнання права власності, зобов"язання не чинити перешкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що 13.07.1985 року між сторонами було укладено шлюб. 19.02.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2012 року, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля " КрАЗ -256 БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER]. За [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м. , кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля "КрАЗ-256БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER] відповідно. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2015 року розірвано договір дарування 1\\2 частини житлового будинку, з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічими насадженнями, за адресою [ADDRESS], та договір даруваня 1\\2 частини земельної ділянки 836 кв.м. з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер [NUMBER] укладені між [PERSON] та [PERSON] 19.11.2007 року. Дане майно було набуто сторонами у шлюбі , отже відповідно є спільним майном подружжя яке підлягає розподілу у рівних частинах. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечував, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки його довіритель не погоджується на обмін своєї 1\\2 частини в квартирі на 5\\12 частин в будинку з земельною ділянкою. Представник відповідача та позивача за зустрічною позовною заявою в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги первісного позову, однак наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог. В судовому засіданні пояснив, що дійсно позивач та відповідач перебували у шлюбі з 13.07.1985 року. 19.02.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2012 року, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м. , кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля " КрАЗ -256 БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER]. За [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м. , кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля " КрАЗ-256БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER] відповідно. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2015 року розірвано договір дарування 1\\2 частини житлового будинку, з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічими насадженнями, за адресою [ADDRESS], та договір даруваня 1\\2 частини земельної ділянки 836 кв.м. з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер [NUMBER] укладені між [PERSON] та [PERSON] 19.11.2007 року. Дане майно було набуто сторонами у шлюбі , отже відповідно є спільним майном подружжя яке підлягає розподілу в натурі. Вважає оскільки в первісному позові було виявлено бажання позивача [PERSON] припинити його право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], виходячи їз засад справедливості , добросовісності та розумності , вважав що буде правильним за рахунок зменшення частки [PERSON] в 1\\2 частині спільної сумісної власності , якою є 1\\2 частина садиби, визнавши за нею право власності на 1\\12 частину садиби , а за [PERSON] на 5\\12 частин садиби, натомість припинити право власності [PERSON] на належну йому 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частини квартири [ADDRESS], стягнувши з [PERSON] різницю у вартості майна в рахунок компенсації у розмірі - 5 138 грн. 17 коп. також просив забов"язати [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні [PERSON] її права власності на належні їй 1\\3 частини садиби . Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні до них обставини. 13.07.1985 року між сторонами було укладено шлюб. 19.02.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2012 року, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м. , кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля " КрАЗ -256 БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER]. За [PERSON] право власності на 1\\4 частину садиби за адресою [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок загальною площею 145 кв.м. з господарськими спорудами, земельна ділянка площею 836 кв.м. , кадастровий номер [NUMBER], з наземними та підземними комунікаціями та багаторічними насадженнями, право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], та право власності на 1\\2 частину автомобіля " КрАЗ-256БІ", 1990 року випуску, реестраційний номер [NUMBER] відповідно. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2015 року розірвано договір дарування 1\\2 частини житлового будинку, з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічими насадженнями, за адресою [ADDRESS], та договір даруваня 1\\2 частини земельної ділянки 836 кв.м. з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер [NUMBER] укладені між [PERSON] та [PERSON] 19.11.2007 року. 1\\2 частина житлового будинку, з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічими насадженнями, за адресою [ADDRESS], та 1\\2 частини земельної ділянки 836 кв.м. з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер [NUMBER] було набуто сторонами у шлюбі , отже відповідно є спільним майном подружжя яке підлягає розподілу , вказані обставини стронами не оспорюються. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2015 року № 5852\\5853\\14-43, ринкова вартість садиби , що знаходиться за адресою : [ADDRESS], до складу якої входить житловий будинок ( загальною площею 145, 3 кв. м.) з відповідними господарськими спорудами, земельною ділянкою площею 836 м кв., кадастровий номер [NUMBER] складає 109 883 долари США або за курсом на день проведення експертизи - 1747 094 грн. Ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 37 274 долари США або за курсом на день проведення експертизи - 592 641 грн. Не виявляється можливим взагалі виділити в натурі по 1\\2 частині ( частці) квартири [ADDRESS] . Без перебудови існуючого житлового будинку та влаштування окремих входів до будь-якої частини приміщень для співвласників цього житлового будинку не виявльться можливим виділити в натурі по 1\\4 частині (часток) належних [PERSON] та [PERSON] в садибі, що знаходиться [ADDRESS], до складу якої входить житловий будинок ( загальною площею 145, 3 кв. м.) з відповідними господарськими спорудами, земельною ділянкою площею 836 м кв., кадастровий номер [NUMBER]. Без перебудови існуючого житлового будинку та без відхилення від ідеальних часток не виявляється можливим виділення в натурі 1\\2 частини ( частки) в садибі , що находиться [ADDRESS], до складу якої входить житловий будинок ( загальною площею 145, 3 кв. м.) з відповідними господарськими спорудами, земельною ділянкою площею 836 м кв., кадастровий номер [NUMBER]. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12. 2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозимтний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій , а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено в судовому засіданні сторони не вносили на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості нерухомого майна та не бажають отримувати такої компенсації. У відповідності до ст. 358 ЦК України , право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвасників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У відповідності до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що оскільки спільним майном подружжя яке набуто сторонами у шлюбі і нерозділено в порядку розподілу спільного майна подружжя рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є 1\\2 частина житлового будинку, з відповідними господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями та багаторічими насадженнями, за адресою [ADDRESS], та 1\\2 частини земельної ділянки 836 кв.м. з відповідними господарськими спорудами кадастровий номер [NUMBER] то вказане майно підлягає розподілу між подружжям у рівних частинах, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не погоджується з твердженнями представника позивача за зустрічним позовом про те, що при розподілі вказаного майна необхідно враховувати і раніше розподілене майно рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року, оскільки спільне майно сторін яке вже розподілено між сторонами не може бути перерозподілено між ними вдруге. Крім того вимоги по зустрічному позову щодо припинення права [PERSON] на частку у спільному майні а саме на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] та визнання права власності [PERSON] на цю частку в обмін на збільнення частини [PERSON] в майні що підлягає розподілу як спільне майно подружжя з 1\\4 частини на 5\\12 частини також не можуть бути задоволені судом оскільки у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України припинення права особи на частку у спільному майні можливе лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за рахунок збільшення частки в іншому майні ( фактично обмін) який має відбуватися за взаємною згодою сторін. Щодо вимог позивача по зустрічному позову про зобов"язання [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні [PERSON] її права власності на належні їй 1\\3 частини садиби суд також вважає необхідним відмовити, оскільки [PERSON] не доведено в судовому засіданні про те, що останній чинить ій перешкоди в користуванні належною ій 1\\3 часткою, крім того суд не може задовольняти вимоги на майбутне.

Outcome: approved