Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2020 р. визнано явку представника позивача АТ КБ "Приватбанк" обов`язковою в судове засідання у цивільній справі № 127/29101/19 (для дачі особистих пояснень). (а.с. 181) Позов АТ КБ "Приватбанк" мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.06.2014 р. [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат. При порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов"язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн та 5% від суми позову. Відповідач зобов"язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.08.2019 р. утворилась заборгованість в розмірі 48544,81 грн, з яких: 490,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, 44966,84 грн - заборгованість за процентами, 300,00 грн - пеня та комісія, 500,00 грн і 2287,85 грн - штрафи. (а.с. 2-4) В судовому засіданні представник позивача АТ КБ "Приватбанк" - Рудич І.Р. позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити. Пояснила, що відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ознайомився та зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг. Вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строк дії картки, виданої відповідачу, - до останнього дня 03.2018 р., з цього часу почався перебіг позовної давності. Відповідь на відзив, письмові пояснення позивача - на а.с. 84-89, 163-170. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Палій Т.Г. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. (а.с. 132) Подала відзив на позов, заперечення (а.с. 59-61, 129-131), згідно яких вважає, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт, які долучені до позовної заяви, оскільки вони не мають його підпису. Відповідач користувався кредитною картою лише один раз - 19.06.2014 р. Після телефонної розмови з представником банку 31.05.2016 р. він поповнив банківську карту для погашення кредиту. Після 31.05.2016 р. будь-яких дій щодо погашення кредиту не здійснював. Просить застосувати позовну давність до вимог позивача, оскільки строк позовної давності пропущено, а автоматичне списання коштів з рахунку відповідача не є підставою для переривання позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 19.06.2014 р. [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку. В цій анкеті-заяві від 19.06.2014 р. (єдиний документ, що стосується кредитного договору б/н від 19.06.2014 р., який підписаний позичальником [PERSON] ) не зазначено, який вид банківської карти видано відповідачу [PERSON] , розмір кредитного ліміту. (а.с. 7) В зв"язку з цим не відомо, які значення Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 8) застосовуються до кредитного договору б/н від 19.06.2014 р. (позичальник [PERSON] ), зокрема, яка процентна ставка в місяць за договором, який обов"язковий щомісячний платіж, яка пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, який штраф. До позовної заяви додані письмові докази: - витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 8), в якому є умови кредитування за різними договорами: "Універсальна, 30 днів пільгового режиму", "Універсальна, 55 днів пільгового режиму", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold"; - витяг з Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 9-32), які є типовими і стороною позичальника (відповідача) не підписані. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судовому засіданні пояснив, що відповідачу було видано карту "Універсальна". Доказів того, що відповідач замовляв і отримав саме карту "Універсальна", ознайомився з тарифами договору за карткою "Універсальна" та підписав витяг з Умов і правил надання банківських послуг і, що саме за доданими до позовної заяви Умовами і правилами надання банківських послуг позивач отримав кредит, не надано. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1055 ч. 1 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Ст. 634 ч. 1 ЦК України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. (справа №342/180/17) зазначено, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Далі Верховний Суд зазначає, що неможливо застосувати до зазначених правовідносин правила ст. 634 ч. 1 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися АТ КБ "Приватбанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. В цій постанові Верховний Суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника лише суми непогашеного тіла кредиту. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 19.06.2014 р. і виписку з карткового рахунку відповідача (а.с. 5-6, 90-92). За неналежне виконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором №б/н від 19.06.2014 р. станом на 31.08.2019 р. позивачем здійснено розрахунок заборгованості в розмірі 48544,81 грн, з яких: 490,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, 44966,84 грн - заборгованість за процентами, 300,00 грн - пеня та комісія, 500,00 грн і 2287,85 грн - штрафи. Зазначений розрахунок в частині є незрозумілим, зокрема: - чому при однакових розмірах простроченої заборгованості, при однаковій кількості днів прострочення, однаковій процентній ставці відповідачу нараховано різний розмір відсотків на прострочену заборгованість (наприклад, кількість днів - 30, прострочена заборгованість - 169,73 грн, відсоткова ставка - 43,20%: 31.08.2015 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 152,93 грн, 31.05.2016 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 321,35 грн, 31.08.2016 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 425,09 грн, 30.09.2016 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 464,10 грн, 31.05.2017 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 902,05 грн, 30.06.2017 р. нараховано відсотків на прострочену заборгованість - 975,08 грн), - чому при математичній перевірці розміру відсотків на прострочену заборгованість (169,73 грн) при відсотковій ставці 43,20% (саме так зазначено в розрахунку заборгованості) нарахований позивачем розмір відсотків на прострочену заборгованість перевищує 43,20% від простроченої заборгованості (цей розмір відсотків іноді перевищує і набагато більше, ніж 100%). Крім того, з виписки з карткового рахунку відповідача за період з 01.06.2014 р. по 02.01.2020 р. вбачається, що розмір кредитного ліміту становить 500,00 грн, після зняття відповідачем коштів в загальній сумі 490,13 грн (420,00 грн (19.06.2014 р.) і 70,13 грн (21.06.2014 р.) (хоча в розрахунку заборгованості зазначено, що знято було 490,12 грн), залишок після операцій становив 3643,41 грн, з яких надалі списувались проценти за використання кредитного ліміту аж до 31.01.2016 р. (баланс на початок періоду становив 4133,53 грн), що не відображено в розрахунку заборгованості, і є незрозумілим походження коштів 4133,53 грн на рахунку відповідача. (а.с. 90-90зворот-92) Відповіді на ці запитання не надано ні в письмових поясненнях позивача, ні в поясненнях представника позивача в судовому засіданні. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19.06.2014 р. вбачається, що процентна ставка за договором збільшувалась позивачем (з 19.06.2014 р. по 29.08.2014 р. процентна ставка становила 30,00%, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. - 34,80 %, з 01.04.2015 р. по 31.08.2019 р. - 43,20%). Згідно ст. 1056-1 ч. 3 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Доказів правомірності збільшення розміру процентної ставки позивачем АТ КБ "Приватбанк" не надано. На підставі викладеного, враховуючи те, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про вид банківської карти, розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, беручи до уваги те, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не підписані відповідачем, відповідач отримав від банку в кредит 490,13 грн (зняв з рахунку), які фактично ним вже повернуті банку (позивачу), що вбачається з розрахунку заборгованості і виписки з рахунку відповідача, розрахунок заборгованості є неналежним доказом (незрозумілим, і це позивачем не усунуто), потрібно відмовити в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.06.2014 р. в розмірі 48544,81 грн (з яких 490,12 грн - заборгованість за кредитом, 44966,84 грн - заборгованість за процентами, 300,00 грн - пеня, 500,00 грн і 2287,85 грн - штрафи). Підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. На а.с. 133 - витяг з договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Палій Т .Г. та відповідачем [PERSON] . Відповідно до акту виконаних робіт від 11.03.2020 р. адвокат Палій Т.Г. витратила на правничу допомогу відповідачу 05 год. 30 хв., винагорода адвоката складає 5000,00 грн. (а.с. 134) Відповідач [PERSON] оплатив адвокату Палій Т.Г. 3000,00 грн і 2000,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 09.12.2019 р. та від 11.03.2020 р. (а.с. 78, 135) Згідно ст. 137 ч. 4-6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката стороною позивача не подано. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Беручи до уваги те, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката стороною позивача не подано, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Палій Т.Г. є співмірним із складністю справи та об"ємом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тому необхідно стягнути з позивача на користь відповідача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved