Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Чернобильський спецкомбінат" про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. До початку розгляду справи по суті позивачем подавались заява про збільшення розміру позовних вимог 28.08.2017 (а.с 170), заяви про зміну підстав позову від 03.10.2017 (а.с 185), від 18.10.2017, від 14.11.2017. Виходячи із вказаних заяв просить зобов"язати відповідача змінити формулювання причин звільнення , зазначених в наказі № 302-ос від 03.07.2017 із зміами від 15.08.2017 № 373-ос з "за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗППУ " на запис "за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ" , а також виправити відповідно запис в трудовій книжці та просить стягнути 15000 в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.06.2017 року він подав до роботодавця Державного спеціалізованого підприємства "Чернобильський спецкомбінат" заяву про звільнення його з посади охоронника, за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у зв"язку з невиконанням останнім законодавства про працю, умов колективного та трудового договору . Відповідачем 03.07.2017 року винесено наказ про звільнення із займаної посади за власним бажанням 27.06.2017 "у зв"язку з невиконанням роботодавцем умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ". Позивач вказує, що таке формулювання причин звільнення "...чи трудового договору" свідчить про самостійну зміну роботодавцем причини його звільнення, зазначених в заяві про звільнення. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача, які виразились у невчасній виплаті вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, самостійному визначенні на свій розсуд причин звільнення, йому завдано моральної шкоди, оскільки він відчуває сором, приниження, безпорадність перед свавіллям відповідача. Вказує, що відповідач тривалий час порушує його трудові права і він змушений постійно звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, вказує на наявність спору в іншому судовому процесі щодо ненадання відповідачем розрахункових листів. Як підставу для відшкодування моральної шкоди також зазначає порушення відповідачем вимог законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договоур, що в свою чергу змусило його звільнитись з роботи. Будучи особою пенсійного віку, це ускладнює пошук нової роботи, адже в країні спостерігається тенденція встановлення роботодавцями вікового обмеження при прийнятті на роботу. Зазначає, що моральна шкода є особливою категорією, яка не підлягає точним вимірам. Заявнику не може бути пред"явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Вважає обгрунтовною та справедливою вимогу про стягнення у рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Ухвалою від 04.10.2017 позовну заяву [PERSON] в частині вимог про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» вихідної допомоги у відповідності до ст. 44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку загальною сумою 9815,04 грн., про допущення негайного виконання рішення суду в цій частині; та в частині вимог про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2017 по 15.08.2017 в сумі 4 907, 52 грн. з відрахуванням з цієї суми податків та зборів - залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з"явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 220). Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 229). Вказав на правомірність формулювання причин звільнення. Зміну формулювання з "чи трудового договору" на "та трудового договру" вважає безпідставною, оскільки з [PERSON] окремий письмовий договір не укладався, трудові відносини сформувались на підставі його заяви та наказу про прийняття на роботу. Формулювання причин звільнення здійснено у відповідності з ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. Дослідивши позовні вимоги та заяви про зміну підстав позову, заслухавши представника відповідача, вивчивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильський спецкомбінат" у трудових відносинах . Наказом від 23.02.2017 року відповідно до рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігові від 07.02.2017 поновлено [PERSON] на посаді охоронника 4 розряду загону охорони № 1 відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об"єктів зони відчуження Державного спеціалізованого підприємства "Чернобильський спецкомбінат" (а.с. 89). 19.06.2017 року [PERSON] подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) (а.с. 42-59). Наказом від 03.07.2017 року [PERSON] звільнено з 27.06.2017 року із займоної посади за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. (а.с. 41). 15.08.2017 року Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильський спецкомбінат" внесено зміни до наказу від 03.07.2017 № 302-с, відповідно до якого речення "За власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ" викладено в новій редакції " за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ". Нараховано вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Звертаючись до суду позивач вказує, що відповідачем неправомірно змінено формулювання причин звільнення, а саме замість "звільнення за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ" зазначив "звільнення за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпПУ". Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Вбачається, що позивачем подана заява про розірвання трудового договору за власним бажанням з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. Наказом від 03.07.2017 року із змінами від 15.08.2017 року відповідач з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпПУ звільнив позивача у повній відповідності з формулюванням зазначеним у вищезазначеній статті. При цьому не вбачається, що відповідач самостійно змінив правову підставу розірвання трудового договору. Крім того, суд вважає необгрунтованою позицію позивача щодо необхідності зазначення в наказі про звільнення формулювання - «звільнення за власним бажанням у зв"язку з невиконанням роботодавцем умов … та трудового договору», оскільки не надано доказів укладення такого договору у письмовій формі, та не зазначено, які саме умови його порушені. Щодо заявлених позивачем вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Звільняючи позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ, відповідач визнав факт порушення ним законодавства про працю та умов колективного договору, а отже вказані обставини не підлягають доведенню та перевірці судом. Судом також враховується, що відповідачем при звільненні не було вчасно нараховано та виплачено вихідну допомогу позивачу в порядку ст. 44 КЗпПУ. Вказана вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні були виплачені позивачеві після пред"явлення позову до суду. Вищевказані обставини свідчать про порушення прав позивача, а отже наявна моральна шкода, що виражається у втраті душевного спокою, роздратованості, порушенні звичний спосіб життя, що вимагає додаткових зусиль у позивача для його організації. Доводи позивача, як окремі підстави заподіяння моральної шкоди, а саме незаконне звільнення, ненадання відповідачем розрахункових листів, не може бути прийнято до уваги в даному провадженні, адже це є предметом спору в інших цивільних справах. Крім того, труднощі позивача у пошуках роботи внаслідок пенсійного віку та спостереження в країні тенденції - встановлення роботодавцями вікового обмеження при прийнятті на роботу, не можуть бути підставою для покладення відповідальності за це на даного відповідача. При розгляді питання про стягнення суми моральної шкоди, суд бере до уваги ступінь та інтенсивність страждань позивача, тривалість порушень допущених відповідачем, часткове задоволення вимог позивача в ході розгляду справи, також судом береться до уваги, що жодного дня після поновлення на роботі позивач на підприємстві відповідача фактично не працював, з урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності, справедливості і виваженості, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 500 грн. в рахунках завданої моральної шкоди.

Outcome: partial