Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду до відповідача, посилаючись на те, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 07 лютого 2009 року та мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2017 року з відповідача на її користь стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Однак на сьогоднішній день відповідач не працює, тобто змінилось матеріальне становище платника, він має нерегулярний мінливий дохід. Відповідач по справі на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно, змінивши при цьому розмір стягуваних аліментів на доньку [PERSON] за заочним рішенням Новоукраїнського районного суду від 02.06.2017 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він не має змоги сплачувати по 1000 грн. на кожну дитини, зможе сплачувати по 600 грн. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі 07 лютого 2009 року зареєстрували шлюб у Новомиколаївській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис №2 (а.с.7). Сторони по справі є батьками малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.8, 10). В даний час діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2017 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.9). На даний час відповідач не працює, тобто змінилось матеріальне становище платника, він має нерегулярний мінливий дохід. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком і станом здоров'я, не працює, в центрі зайнятості не перебуває, має нерегулярний та мінливий дохід від підсобного господарства. Те, що відповідач не працює не є підставою для ухилення від виконання обов'язку по утриманню дитини, оскільки, доказів, у підтвердження того, що він, щонайменше намагався працевлаштуватися, звертався в Центр зайнятості по питанню працевлаштування [PERSON] суду не надав. Суд враховує ці доводи, проте констатує той факт, що обґрунтованих перешкод для працевлаштування [PERSON] не має, і не заперечує можливості працевлаштування і сплати аліментів на утримання малолітніх дітей. Позивачка надала суду належні та допустимі докази для присудження аліментів на утримання дітей, такі як: свідоцтва про народження малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.8, 10); заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2017 року (а.с.9). Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать поясненням сторін, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суду. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов'язаний утримувати власних дитей та спроможний сплатити аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 900 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12.07.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту інтересів дитини та з вимог діючого законодавства. Так, відповідно до статті 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від до 6 років з 01 травня 2017 року становить 1426 грн.:50%=713 грн. Відповідач не скористався своїм правом надати докази в порядку заперечення. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Позивачка, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дітей на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 900 гривень на кожну дитину забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно з розясненнями п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року Про судовий збір. В силу п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, а тому в частині стягнення аліментів на доньку [PERSON], рішення суду необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial