Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

22.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця - приватного підприємця (далі ПП) "[PERSON]" магазин «[INFO]», третя особа - Міністерство економічного розвитку та торгівлі в АР Крим про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення завданих збитків, та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 09.04.2013 року придбав у ПП "[PERSON]" магазин «[INFO]» електроводонагрівач прибор «бойлер» модель іF50V заводський номер 041301130634 за 1570 гривень, про що отримав чек № 2 від 09.04.2013 р., також отримав технічний паспорт, в якому зазначені встановлені гарантійні строки: на ємкість - 7 років, а на інші складові частини - 1 рік. Проте через 2 місяця після покупки прибору вийшла зі строю електропроводка на «бойлере», яка за заявою позивача була починена. Після чого у вересні 2013 року потекла ємкість в якій знаходилась вода. Позивач невідкладно, 20.09.2013 року зателефонував на телефон «горячої лінії», який був вказаний у технічного паспорті та йому пообіцяли зробити певний ремонт протягом 14 днів, але паротягом встановленого терміну неполадки не було усунено. 17.11.2013 року звернувся до сервісної служби ПП «[PERSON]», яка пообіцяла відремонтувати бак, але до теперішнього часу бак так і не було відремонтовано, а 22.11.2013 року відповідач відмовив в усунення недоліків неякісної речі. Позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів у сумі 1570 грн., та відшкодування моральної шкоди. Проте після перевірки бойлеру ФОП «[PERSON].» було складено «акт дефектації» № 56 від 28.11.2013 року в якому в висновках було зазначено, що є сквозна корозія внутрішнього бака, вздуття корпусу. Вказаний акт було складено після спливу двох місяців після дзвінку позивача до сервісного центру, до теперішнього часу гроші позивачу не повернено. Що стало підставою для звернення до суду з позовом. Крім того зазначає, що неякісною продукцією, та діями відповідача йому завдано моральну шкоду яку він оцінює в сумі 3000 грн., та просить вирішити питання щодо витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], в судовому засіданні не з'явились, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник ПП "[PERSON]" магазин «[INFO]» в судове засідання не з'явився, надав заперечення, заперечує проти позову. Просить розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи - Міністерства економічного розвитку та торгівлі в АР Крим в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення щодо позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Цивільна справа розглядається у порядку частини 2 статті 197 ЦПК України. Оцінюючи вимоги позовної заяви, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, заслухавши позивача та його представника, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно п. 6 ч. 1 статті вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, як реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інші уповноважені державні органи за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону, а споживачі зобов'язані: перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником документації на товар; користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов, встановлених виробником товару в експлуатаційній документації. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміну товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно п. 12 ст. 1 Закону, істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він загалі не може бути усунений. Частина 3 статті 8 Закону передбачає, що вимоги споживача, встановлені ч. 1 цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживачам має право пред'явити одну з вимог, передбачених ч. 1 цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену ч. 1 цієї статті. При пред'явлені споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в іншій строк. Частиною 2 статті 679 ЦК України встановлено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереробної сили. Відповідно до ч. 14 статті 8 Закону, вимоги споживча, передбачені цією статтею не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені ч. 1 цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Згідно ч. 4 статті 17 вказаного Закону, у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця. Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю витрати на проведення експертизи. При цьому, суд виходить з того, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Однак відповідач наданими йому правами не скористався, до судових засідань не з'являвся, доказів у підтвердження обставин щодо звільнення від відповідальності за невиконання взятого на себе зобов'язання щодо поставки товару суду не надав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають зокрема такі правові наслідки: припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору; відшкодування потерпілій стороні збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Можливість розірвання договору у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань передбачена також Законом України «Про захист прав споживачів», зокрема ст..10 вказаного Закону. Судом встановлено, що 09.04.2013 року позивач придбав у ПП "[PERSON]" магазин «[INFO]» електроводонагрівач прибор «бойлер» модель і F 50 заводський номер 041301130634 вартістю 1570 гривень, про що свідчить чек № 2 від 09.04.2013 р., паспорт щодо керівництва по експлуатації на прилад - електроводонагрівач «бойлер» (а.с.5-7, 8 зворот, 10). В паспорті щодо керівництва по експлуатації на прилад - електроводонагрівач «бойлер» були зазначені встановлені гарантійні строки: на ємкість - 7 років, а на інші складові частини - 1 рік (а.с. 7 зворот). Через 2 місяця після покупки вказаного прибору вийшла зі строю електропроводка на «бойлере», яка за заявою позивача була починена. У вересні 2013 року потекла ємкість в якій содержится вода та позивач зателефонував на телефон «горячої лінії», який був вказаний у технічному паспорті та йому пообіцяли зробити певний ремонт протягом 14 днів. Після цього він звернувся до сервісної служби ПП «[PERSON]», яка пообіцяла відремонтувати «бойлер», але до теперішнього часу його не було відремонтовано. 17.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою-вимогою, в якій просив замінити неякісний електроводонагрівальний прибор «бойлер» (а.с. 11), на що відповідачем, 22.11.2013 року була надана відповідь щодо вказаної претензії, в якої відповідач запропонував позивачу зателефонувати на горячу лінію головного сервісного центру, або звернутися до представника даної продукції у місті Красноперекопськ (а.с. 15). Позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів у сумі 1570 грн., та відшкодування моральної шкоди у сумі 1500 грн. (а.с. 13) яку відповідач відповідно до фіскальних чеків отримав (а.с. 14). 28.11.2013 року ФОП «[PERSON].» було складено «акт дефектації» № 56 в якому у висновках вказав, що є сквозна корозія внутрішнього бака, вздуття корпусу (а.с. 9). Вказаний акт було складено спустя два місяця після дзвінку позивача до сервісного центру, який було надано відповідачу, та який пообіцяв усунути недоліки, але до теперішнього часу, ані недоліки не усунено, ані гроші не повернено. На підставі наданих суду рахунків, прибуткових касових ордерів та накладних суд вважає встановленим факт придбання, замовлення товарів позивачем у відповідача та, відповідно, укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу та стягнення сплачених грошових коштів в сумі 1570 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Пунктом 5 частини 1 ст. 4 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону № 1023-ХІІ при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відмовляючи у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд виходить з того, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. При цьому така шкода має бути заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефектів продукції). Згідно позовної заяви обгрунтування розміру заявленої суми моральної шкоди, не ґрунтувались на моральних стражданнях позивача та їх прояві, які б давали суду можливість задовольнити позову про відшкодування моральної шкоди. З огляду на необгрунтованість та недоведеність вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду, позивач повинен був сплати судовий збір у розмірі 487,20 грн. ( за дві вимоги: розірвання договору та стягнення збитків, та відшкодування моральної шкоди). Згідно з Законом України «Про судовий збір» позивачі, при зверненні до суду з позовом, який стосується захисту прав споживачів, звільняються від сплати судового збору. Враховуючи, що позов позивача задоволено частково, тому з відповідача на користь держави стягуються витрати у розмірі 243,60 грн. Судові витрати за вимоги про відшкодування моральної шкоди, у задоволені яких, відмовлено, компенсуються за рахунок держави. Вирішуючи питання щодо вимог про витрати на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України позивачу має бути присуджено з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи ст. ст. 11, 84 ЦПК України, Законом України від 20.12.2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України № 4191-VІ від 20.12.2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ", що набрав чинності з 1 січня 2012 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Гранічний розмір витрат на правову допомогу згідно із законом № 4191-VІ на день ухвалення рішення складає (1218х40%=487,20 грн.). З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON] за послуги якого [PERSON] сплатив 1500 грн., 120 грн.,300 грн., брала участь в підготовчому судовому засіданні 29.01.2014 року - 7 хв., вчиняла окремі процесуальні дії поза судового засідання, а саме складав позовну заяву, заяву (120 хв.). Такими чином витрати на правову допомогу складають суму у розмірі (1218х40%/ 60 х (127) =1031,24 грн., і саме ця сума стягується з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial