Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

19.12.2019 р. позивач КС «Святий Мартин » в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2018 року між КС «Святий Мартин» в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ВЛ/79-18, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах та в строки зазначені в кредитному договорі. Крім того, 21.12.2018 р. між КС «Святий Мартин» в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» та [PERSON] був укладений договір поруки № ВЛ/79-18, за яким вона поручається перед КС «Святий Мартин» в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» сплачувати на вимогу позивача платежі по кредиту та нараховані відсотки в строк та розмірах передбачених Кредитним договором. Однак взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту відповідачі не виконали, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 18.12.2019 року становить 31 198 (тридцять одну тисячу сто дев`яносто вісім) гривень 50 копійок, з яких 25 000,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 4 075,21 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом, 1 400,00 грн. - інфляційні втрати та 723,29 грн. - три проценти річних. Зважаючи на викладене, просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року та договором поруки № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року у вищевказаному розмірі та судові витрати по справі в розмірі 1921 гривень. 31.01.2020 р. на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON]., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру серії АО № 1005091. У поданому відзиві, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Посилається на те, що позивачем до позовної заяви, додані матеріали роздруковані із комп`ютера, які не були створені безпосередньо під час здійснення господарської операції. Долучені матеріали не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обов`язкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення, часу здійснення господарської операції. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних коштів. Крім того, зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не відповідають вимогам ст. 625 ЦПК України, оскільки винагорода банку передбачена відсотками та додаткової відповідальності не потребує. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник позивача Лайтер А.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується оголошенням про виклик відповідачів до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади (а.с. 78-79). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 8801800354570 (а.с.86). Проте, у поданому відзиві, просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у ньому. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності з ст. 3 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону. За правилами ст. 5 Закону України "Про кредитні спілки", кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших Законів та виданих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", кредитні спілки належать до фінансових установ виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. 1) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий кредит - кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ч. 5 ст. 8 Закону "Про кредитні спілки" діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року між КС «Святий Мартин» в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 25 000,00 грн. Згідно п. 1.1 кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах визначених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав [PERSON] кредит в розмірі 25 000, 00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 51,00 % річних (п. 3.1. кредитного договору № ВЛ/79-18), та [PERSON] зобов`язалася використовувати кредит за цільовим призначенням і повернути такий у встановлений договором строк. Відповідно до п. 2.3 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього договору. Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу положень ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений Договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит в строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056 ЦК України встановлено, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. У відповідності до вимог ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Крім того, згідно договору поруки № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року відповідач [PERSON] поручилася перед КС «Святий Мартин» за виконанням боржником [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 р., у повному обсязі грошові зобов`язання по кредитному договору за умови невиконання або неналежного виконання нею самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так від будь-кого з них окремо. Згідно наданих до позовної заяви матеріалів справи, встановлено, що відповідачі не виконують зобов`язання по щомісячній сплаті кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18.12.2019 року становить 31 198 (тридцять одну тисячу сто дев`яносто вісім) гривень 50 копійок, з яких 25 000,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 4 075,21 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом, 1 400,00 грн. - інфляційні втрати та 723,29 грн. - три проценти річних, що підтверджується карточкою позики № ВЛ/79-18.( а.с.16). Щодо доводів представника відповідача зазначених у відзиві, зокрема, про те, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про факт видачі кредиту відповідачці [PERSON] та факт отримання нею кредитних коштів, суд зазначає наступне. Із заяви про надання кредиту від 20.12.2018 р. (а.с.11), встановлено, що відповідачка [PERSON] просить надати їй кредит у розмірі 25 000,00 гривень строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 51,00 % річних. Крім того, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 21.12.2018 р., з якої вбачається, що [PERSON] просить надати їй кредит згідно Кредитного договору за № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 р. в сумі 25 000,00 гривень шляхом нарахування цієї суми кредиту на поповнення добровільного цільового внеску в додатковий капітал добровільного додаткового пайового внеску. Деталі платежу: повернення частини добровільного цільового внеску в додатковий капітал (частини добровільного додаткового пайового внеску) поповненого шляхом зарахування кредиту згідно кредитного договору. Крім того, в зазначеній заяві міститься розділ «Підтвердження отримання кредиту» такого змісту: «Я, [PERSON] , цим підтверджую, що кредит за кредитним договором за № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 р. в сумі 25 000,00 гривень отримала. Умови договору мені роз`яснені та зрозумілі. Графіку платежів та інших умов договору зобов`язуюсь дотримуватись. Відповідальність за невиконання умов Договору, а також право Кредитної спілки «Святий Мартин» звертатись до суду, у випадку невиконання мною умов договору усвідомлено». Ця заява підписана 21.12.2018 р. та власноручно засвідчена підписом відповідачки [PERSON] (а.с.10). З наведеного випливає, що факт отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 25 000,00 гривень підтверджено належними та допустимими доказами. Твердження представника відповідача про те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не відповідають вимогам ст. 625 ЦПК України, оскільки винагорода банку передбачена відсотками та додаткової відповідальності не потребує, спростовуються з таких підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається із розрахунку розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних від 18.12.2019 р., який міститься в матеріалах справи, за період з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2019 року інфляційні втрати від суми боргу (25 000,00 гривень) складають 1400,00 гривень, а три проценти річних складають 723,29 гривень. (а.с.5). Враховуючи той факт, що відповідачі прострочили грошове зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, суд вважає, що стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими. Кредитною спілкою на адресу відповідачів було направлено лист-претезію щодо сплати кредитних коштів, та попереджено, що в разі непогашення заборгованості дане питання буде розглядатися в судовому порядку (копія досудових попереджень поручителя № 115 та № 115 «а» від 20.11.2019 року). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та слід солідарно стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь КС « Святий Мартин » заборгованість за кредитним договором № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року та договором поруки № ВЛ/79-18 від 21.12.2018 року, яка станом на 18.12.2019 року становить 31 198,50 гривень, а також, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved