Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У грудні 2018 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач уклавши з ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" кредитний договір (право вимоги за яким відступлено позивачу) та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Ухвалою суду від 13.12.2018 відкрито провадження та справи призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява (неодноразово) про проведення судового розгляду за його відсутності. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про небхідність звернення за правовою допомогою до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 15.05.2019 відповідачем було надано відзив на позовну заяву /а.с. 78 - 79/ Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач позову не визнає. В якості підстав вказує те, що він не отримував примірник кредитного договору, не надавав згоди на обробку персональних даних. Також відповідач вказує, що домовлявся з позивачем про надання кредиту на 6 місяців, а не на 36, як вказано в договорі. Також вказує, що не отримував повідомлення про відступлення права вимоги та не розуміє, чому має сплачувати борг іншій особі. Судом були задоволені клопотання відповідача про витребування доказів від установ банків, через які він сплачував кошти за кредитним договором. Цими доказами відповідач мав підтвердити відсутність заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні правовідносини, що прямо вбачається з договору укладеного 6 жовтня 2014 року між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником), предметом якого є надання кредиту в сумі 16589 грн. 22 коп. на строк 36 місяців з виплатою процентів з річною ставкою 14,99%. Крім того, договором встановлювалась щомісячна плати за кредитом в розмірі 446 грн. 26 коп. та визначено розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення. Додатком до договору є графік платежів, в якому у відповідних графах зафіксовані суми щомісячних платежів, з деталізацією в розрізі суми кредиту, що підлягає поверненню щомісячно, плати за річною відсотковою ставкою та щомісячної плати за кредитом. Позивачем також надано заяву позичальника про згоду на обробку персональних даних, його ж заяву про перерахування кредитних коштів на рахунок в АКБ "ПРАВЕКС-БАНК". З платіжного доручення № 149814425 від 06.10.2014 /а.с. 11/ вбачається, що позивач здійснив переказ 15000 гривень на вказаний відповідачем рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до ст. 1046 ЦК України (яка застосовується до даних правовідносин), договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням вищевикладених фактичних обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір між позивачем та відповідачем вважається укладеним. Отримання коштів відповідач не заперечує. В зв`язку з цим доводи відповідача про те, що на договорі міститься (можливо) не його підпис, на увагу не заслуговують, оскільки будь-якої іншої підстави отримання коштів відповідач не вказав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом не встановлено, що умови кредитного договору є недійсними в силу вимог закону. Рішення суду, яким би кредитний договір № 470618663 від 06.10.2014 було визнано недійсним повністю чи в окремих частинах, стороною відповідача надано не було. З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що договір, нібито, укладався на строк 6 місяців. Судом встановлено, що 14.07.2017 між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, відповідно до якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в т.ч. право вимоги до відповідача в даній справі /а.с. 21 - 24, 94 - 96/. Доказів повернення боргу первісному кредитору відповідач не надав. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. На підтвердження своїх вимог позивачем було надано довідку про рух кредитних коштів /а.с. 16-17/ та розрахунок заборгованості. З урахуванням змісту даних документів та враховуючивищевказаний договір про відступлення права вимоги суд приходить до висновку, що позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 26190 грн. 28 коп., з яких: 8747,35 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1813,86 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7407,92 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8221,15 грн. - сума заборгованості за пенею. З витребуваних судом доказів /а.с. 162 - 167/ вбачається, що відповідач здійснював плату (в певних частинах) за кредитним договором. Однак, вимог позивача дані докази не спростовують, оскільки не доводять відсутності заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі позивач мав довести факт укладення кредитного договору - отримання кредитних коштів позичальником, а відповідач, який не визнавав позов повністю, мав довести факт повернення всіх сум, які він мав виплатити кредитору згідно умов кредитного договору. Напротивагу процесуальному обов`язку доведення своїх заперечень відповідач під час судових засідань намагався розширити коло своїх заперечень, вказуючи на нові на його думку підстави, з яких позов не підлягає задоволенню. В зв`язку з цим суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За таких обставин суд не зобов`язаний взагалі надавати оцінку запереченням, висловленим відповідачем в судовому засіданні, які виходять за межі тих заперечень, які викладені у раніше поданому відзиві на позовну заяву. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача доведені повністю, а відповідачем не було подано жодних доказів на їх спростування. Судові витрати підлягають стягнення з відповідача відмовідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved