Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання батьківства. Позов мотивовано тим, що з грудня 2016 року він періодично підтримував відносини з [PERSON] . На той час остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] . З липня 2018 року він став співмешкати із [PERSON] без реєстрації шлюбу. В липні 2020 року остання повідомила йому, що він являється біологічним батьком [PERSON] . Після цього він почав помічати, що дитина зовні схожа на нього. За таких обставин позивач вважає, що він являється біологічним батьком дитини. [PERSON] також вважає себе батьком дитини та вимагає побачень із нею. З огляду на викладене позивач вважає, що його батьківство має бути встановлено судом. Посилаючись на наведені обставини та положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.51 Конституції України, ст.ст.5, 12, 122, 129, 133 СК України, просить: - визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилась в селі Голуб`ятин, Попільнянського району, Житомирської області; - виключити із актового запису № 37 від 23 березня 2018 року про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, відомості про [PERSON] , як батька дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Голуб`ятин, Попільнянського району, Житомирської області; - внести в актовий запис № 37 від 23 березня 2018 року про народження [PERSON] , [INFO] , зроблений Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, відомості про нього - [PERSON] , [INFO] , як батька дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Голуб`ятин, Попільнянського району, Житомирської області. Позивач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.88). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 89). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 89). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку із чим в силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.11). Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 20.11.2019 року у справі №288/1606/19 шлюб, зареєстрований 16.08.2013 року Голуб`ятинською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис №3, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.9,10). Відповідно до ч.1 ст.133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Отже, [PERSON] був записаний батьком [PERSON] в силу приписів ч.1 ст.133 СК України, оскільки на час народження дитини він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Згідно із положеннями ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. За таких обставин позивач вправі в судовому порядку доводити своє батьківство щодо малолітньої [PERSON] . Частинами 1,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи. Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №478/690/18 викладено правову позицію стосовно того, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Згідно із висновком експерта від 07.06.2021 року №СЕ-19/102-21/5595-БД [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події 99,99999 %. З огляду на викладене суд вважає, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, в тому числі малолітньої дитини [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить із того, що за частинами 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.13 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позивач являється учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. За своєю правовою процесуальною природою заявлені три позовні вимоги відносяться до вимог немайнового характеру. В ч.3 ст.6 ЗУ "Про судовий збір" обумовлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За змістом підпункту 2 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, суд ураховує, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Телеологічне (цільове) тлумачення означеної норми дозволяє стверджувати, що вона запроваджена законодавцем з метою стимулювання відповідачів до визнання законних та обґрунтованих позовних вимог та процесуальної економії. Таким чином, зважаючи на задоволення судом окреслених трьох позовних вимог немайнового характеру, які відповідачі визнали до початку розгляду справи по суті, ураховуючи, що відповідно до положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2020 року становить 2102 грн. 00 коп., із [PERSON] та [PERSON] на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, який мав би бути сплачений при поданні позовної заяви на загальних підставах, а саме по 630 грн. 60 коп. із кожного. Разом із цим, вирішуючи питання про розподіл інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на проведення судово - генетичної експертизи, суд ураховує, що згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України). Пунктом 9 частини 3 статті 175 ЦПК України також передбачено подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Як вбачається із матеріалів справи позивачем разом із поданням першої заяви по суті (позовної заяви) не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, неподання учасником справи до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи разом із першою заявою по суті спору є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат. Таким чином, виходячи із положень ст.ст. 134, 175 ЦПК України, сам факт неподання позивачем до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору (позовною заявою), на переконання суду, є самостійною підставою для відмови у стягненні на його користь із відповідачів понесених ним витрат на проведення судово - генетичної експертизи. Крім того, суд бере до уваги, що за змістом ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Частиною 8 ст.141 ЦПК України унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В матеріалах справи міститься рахунок до висновку експерта від 07.06.2021 року №СЕ-19/102-21/5595-БД, із якого вбачається, що оплата за проведення експертизи становить 7614 грн. 00 коп. (а.с.50). Проте, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження сплати витрат на проведення цієї експертизи. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для розподілу витрат, пов`язаних із проведенням судово-генетичної експертизи.

Outcome: approved