Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з цивільним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання надати докази, які підтверджують право ПАТ "Дельта Банк" вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11306417000 від 04.03.2008 шляхом направлення рекомендованого листа, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між нею та АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір про надання споживчого кредиту №11306417000 від 04.08.2008, новим кредитором за кредитним договором є ПАТ «Дельта Банк», щодо цієї обставини у позивача є сумніви, адже відповідач кредитного договору з позивачем не підписував, жодних доказів щодо переходу до нього таких прав вимоги від третіх осіб у позивача немає, таким чином у позивача виникла заборгованість у розмірі 1752936 грн. 44 коп. Представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, додатково пояснив, що відповідач до цього часу не надав позивачу доказів переходу прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11306417000 від 04.03.2008, який позивач укладав з іншим банком, а саме з АКІБ «УкрСиббанк», жодних рекомендованих листів з наданням таких доказів позивач від відповідача на момент подачі позову до суду не отримав, а отже вважає, що відповідач грубо порушив вимоги п.10.15 Кредитного договору. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, пояснивши, що 04.03.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11306417000, 08.12.2011 Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 11306417000 Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, випискою з договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011. У порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 19.06.2013 року у позичальника перед банком виникла заборгованість у розмірі 1 752 936,44 грн., тому вимоги позивача про зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» надання доказів, які підтверджують право вимоги за кредитним договором шляхом направлення рекомендованого повідомлення не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України. Суд заслухавши пояснення сторін, досліджуючи надані докази, аналізуючи наведені обставини, оцінюючи їх в сукупності та співставленні, бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора, відповідно до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням ст. 1082 ЦК України закріплений обов'язок первісного кредитора повідомити боржника про відступлення права грошової вимоги на користь нового кредитора. Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. 27 березня 2013 року позивачеві надіслано досудову вимогу, в якій повідомлено про укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 91). У зв'язку з чим [PERSON] 04 листопада 2013 року звернулась з заявою до ПАТ "Дельта Банк" щодо надання доказів переходу до відповідача права вимоги за кредитним договором (а.с. 4). Листом від 22.11.2013 за вих.№05-1669171, ПАТ «Дельта Банк» повідомив [PERSON], що доказами отримання права вимоги є договір купівлі-продажу вимоги за кредитами від 08.12.2011 (а.с. 14). Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У порушення умов договору, позивач свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 19.06.2013 року у [PERSON] перед відповідачем виникла заборгованість у розмірі 1 752 936,44 грн. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 11 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Тобто, умовою судового захисту права є існування певних умов: порушення, невизнання або оспорювання даного права особи. В спірному випадку [PERSON] звернулась до суду із позовом на захист своїх прав як боржника за кредитним договором №11306417000, зокрема, з метою якнайшвидшого врегулювання питання по поверненню коштів та сплати їх за вказаним договором належному кредитору. При цьому, представник відповідача підтвердив обставину, що права вимоги заборгованості за кредитним договором №11306417000 перейшли до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.11.2011, випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що шляхом подання позову до суду з вимогами зобов'язання ПАТ "Дельта Банк" надати позивачеві докази, які підтверджують право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11306417000 від 04.03.2008 року, відбувається не захист цивільного права позивача, а його ухилення від відповідальності, що за своєю правовою природою є зловживанням позивачем своїм правом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному звязку, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed