Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

ТОВ „Феррокс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У позовній заяві вказує, що 10.11.2014 року між [PERSON] (продавець) та ТОВ „Феррокс", в особі директора Фрідмана М.О., (покупець), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область[ADDRESS], а саме трансформаторної підстанції літ. Э-3, загальною площею - 2053,6 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 312125423101. При укладанні цього договору сторонами було досягнуто згоди по усім суттєвим умовам договору. Право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] було набуто відповідачем на законних підставах, а саме на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого 31.10.2014 року [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Згідно з п.5.1. Договору право власності на придбане нерухоме майно переходить до покупця з моменту підписання цього договору та реєстрації. 10.11.2014 року був підписаний акт приймання-передачі вказаного нерухомого майна та було передано всі правовстановлюючі документи, технічний паспорт на вказані об'єкти та ключі від них. Згідно з п.п. 6.2.3. вказаного договору продавець зобов'язаний з'явитися особисто 11.11.2014 року о 14 годині до нотаріуса [PERSON] за адресою[ADDRESS], з паспортом та оригіналом ідентифікаційного коду фізичної особи для нотаріального посвідчення даного Договору та державної реєстрації. Відповідно до п.п. 6.3.2. зазначеного договору покупець зобов'язаний з'явитися 11.11.2014 р. о 14 годині до нотаріуса [PERSON] за адресою[ADDRESS], з печаткою та статутними документами для нотаріального посвідчення даного Договору та державної реєстрації. Позивач з'явився до визначеного договором купівлі-продажу нерухомого майна нотаріуса та в зазначений в цьому договорі час, відповідач же вказане зобов'язання не виконав та не прибув в належний час до відповідного нотаріуса. Тим самим позивач виконав свої зобов'язання по зазначеному договору, а Відповідач виконав свої зобов'язання не в повному обсязі, а саме: не з'явився до нотаріуса [PERSON] з паспортом та оригіналом ідентифікаційного коду фізичної особи для нотаріального посвідчення даного Договору та державної реєстрації. З метою належного виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року, ТОВ „Феррокс" 12.11.2014 року звернулося до відповідача з вимогою №5а прибути особисто 17.11.2014 року до нотаріусу з паспортом та оригіналом ідентифікаційного коду фізичної особи для нотаріального посвідчення зазначеного вище Договору. Листом від 14.11.2014 року відповідач повідомила, що вважає, що укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року та передані ТОВ «Феррокс» правовстановлюючі і технічні документи є достатньою підставою для оформлення права власності на придбане нерухоме майно, що розташоване за адресою: Запорізька область[ADDRESS]. У зв'язку із вказаним, відповідач зазначила, що немає необхідності для її прибуття до нотаріусу для посвідчення та державної реєстрації вказаного договору. Таким чином, внаслідок ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року порушено право власності позивача та позбавлено його можливості зареєструвати право власності на придбаний об'єкт нерухомості. На підставі викладеного ТОВ „Феррокс" просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ „Феррокс"; визнати за ним право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: 69032, [ADDRESS], а саме на - трансформаторну підстанцію літ. Э-3, загальною площею - 2053,6 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 312125423101. В судовому засіданні представник позивача ТОВ „Феррокс" - Лазаренко Е.О., позов підтримала, наполягаючи на обставинах та підставах, викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], позов визнав. В судовому засіданні підтвердив обставини викладені у позовній заяві і проти задоволенні позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] було набуто відповідачем [PERSON] на законних підставах, а саме на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого 31.10.2014 року [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року [PERSON] було продано ТОВ «Феррокс» нерухоме майно, розташоване за адресою: Запорізька область[ADDRESS], а саме - трансформаторна підстанція літ. Э-3, загальною площею - 2053,6 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 312125423101. Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2014 року між покупцем та продавцем було підписано акт приймання-передачі вказаного нерухомого майна та було передано всі правовстановлюючі документи, технічний паспорт на вказаний об'єкт та ключі від нього. Згідно з п.5.1. договору право власності на придбане нерухоме майно переходить до Покупця з моменту підписання цього Договору та реєстрації. Згідно з п.п. 6.2.3. вказаного договору продавець зобов'язаний з'явитися особисто 11.11.2014 року о 14 годині до нотаріуса [PERSON] за адресою[ADDRESS], з паспортом та оригіналом ідентифікаційного коду фізичної особи для нотаріального посвідчення даного договору та державної реєстрації. Відповідно до п.п. 6.3.2. зазначеного договору покупець зобов'язаний з'явитися 11.11.2014 року о 14 годині до нотаріуса [PERSON] за адресою[ADDRESS], з печаткою та статутними документами для нотаріального посвідчення даного договору та державної реєстрації. Позивач вказує на те, що він виконав умови п. 6.3.2. договору та в зазначений в час з'явився для нотаріального посвідчення договору, відповідач же умови п. 6.2.3 договору не виконав, в належний час до відповідного нотаріуса не прибув. 12.11.2014 року ТОВ „Феррокс" звернулося до відповідача з вимогою №5а прибути особисто 17.11.2014 року до нотаріусу з паспортом та оригіналом ідентифікаційного коду фізичної особи для нотаріального посвідчення зазначеного вище договору. На вказаний лист відповідач листом від 14.11.2014 року повідомила, що вважає, що укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року та передані ТОВ «Феррокс» правовстановлюючі і технічні документи є достатньою підставою для оформлення права власності на придбане нерухоме майно, що розташоване за адресою: Запорізька область[ADDRESS]. У зв'язку із вказаним, відповідач зазначила, що немає необхідності для її прибуття до нотаріусу для посвідчення та державної реєстрації вказаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Судом встановлено, що сторонами узгоджено всі істотні умови договору, відбулось його часткове виконання, що підтверджується актом приймання-передачі від 10.11.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в порушення умов п. 6.3.2 договору не з'явився до нотаріуса для його нотаріального посвідчення, в зв'язку з чим позивачем листом-вимогою №5а від 12.11.2014 було повідомлено відповідача про необхідність прибуття до нотаріуса для здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та його державної реєстрації. Проте, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України, відповідач зазначив про відсутність необхідності прибуття до нотаріуса, оскільки на його думку укладений сторонами договір та передані правовстановлюючі і технічні документи є достатньою підставою для оформлення за позивачем права власності на нерухоме майно, чим фактично ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна та унеможливив його реєстрацію. Таким чином, відповідач ухилився від виконання вимог ст.657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна. Ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2014 року порушує права і законні інтереси Позивача щодо прав та обов'язків, які випливають із умов договору купівлі-продажу майна, оскільки унеможливлює подальше законне володіння, користування та розпорядження ним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов до говору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено всі необхідні, передбачені Законом дії щодо укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу, однак відповідачем не було виконано свого обов'язку щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору, що призвело до порушення прав і законних інтересів позивача. Таким чином, суд вважає встановленими і доведеними всі обставини, які є підставою для застосування до спірних правовідносин правового механізму, встановленого ч. 2 ст. 220 ЦК України, що в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання договору дійсним. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов"язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відносини, пов'язані з державною реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», статтею 2 якого встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.1 частини 1 ст. 4 зазначеного Закону, норми якого кореспондуються з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України, передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, є рішення судів, що набрали законної сили. Зазначені норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» кореспондуються з положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 17.10.13 №868 (далі-Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з підпунктом 10 п. 37 зазначеного Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 5.1 договору передбачено, що право власності на придбане нерухоме майно переходить до Покупця з моменту підписання цього договору та реєстрації. Частино. 1 ст. 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності. Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Системний аналіз вищезазначених норм чинного законодавства України дозволяє зробити наступні висновки: суд, у випадку дотримання сторонами Договору купівлі-продажу вимог, передбачених ч.2 ст. 220 ЦК України, має право визнати дійсним договір, укладений без нотаріального посвідчення, при цьому право власності на нерухоме майно, придбане за таким договором, виникає у покупця лише після державної реєстрації речового права на нерухоме майно (в даному випадку - права власності), яка здійснюється на підставі рішення суду про визнання права власності, яке набрало законної сили. Таким чином, момент визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного без нотаріального посвідчення, та момент набуття права власності на нерухоме майно, придбане за таким договором, не співпадають, адже державній реєстрації підлягає не сам правочин, а речове право, яке виникло на його підставі. Таким чином, враховуючи викладене, позов в частині визнання права власності у позивача на нерухоме майно також є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved