Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача- ЛКП "Львівелектротранс" недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди. Просить стягнути недораховану заробітну плату в розмірі 2518,24 грн. зазначивши періоди з квітня по грудень 2013 року; з січня по грудень 2014 року; з січня по травень 2015 року та компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 грн.. В обгрунтуваня своїх позовних вимог покликається на те, що вона працює у ЛКП "Львівелектротранс" на посаді контролера пасажирського транспорту. Всупереч наказам начальника ЛКП «Львівелектротранс» №230 від 27.06.2012 року ; №320 від 04.09.2012 року; наказу № 449 від 30.11.2012 року; наказу №06/а від 04.01.2013 року; наказу № 543/а від 29.11.2013 року ; п. 1,2 (3,1 галузевої угоди), 1,8 ( додаток №3 Галузевої Угоди) Галузевої Угоди на 2010-2012 роки та п.11. Колективної Угоди ЛКП "Львівелектротранс" на 2011-2013 роки, з липня 2012 року адміністрацією ЛКП "Львівелектротранс" розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і на підприємстві формування схем посадових окладів та тарифних ставок з мінімальної заробітної плати проводилося з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 1102 грн.. Окрім цього, неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода, яку оцінює у розмірі 3000грн. Просить визнати дії керівництва ЛКП "Львівелектротранс" щодо ненарахування заробітної плати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Також просить стягнути з ЛКП "Львівелектротранс" на її користь недонараховану та недоплачену частину заробітної плати, за період з квітня по грудень 2013 року, з січня по грудень 2014 року, з січня по травень 2015 року та компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позовній заяві.Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову в частині стягнення недонарахованої заробітної плати, у встановленому позивачем розмірі не заперечив, однак спростовує твердження позивача про насявність вини підприємтва та не погоджується із стягненням моральної шкоди, оскільки така не вмотивована стороною позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП "Львівелектротранс" на посаді контролера пасажирського транспорту. На підприємстві для таких посад встановлена оплата праці по схемах тарифних окладів та тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012р." та статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013р." розмір мінімальної заробітної плати становить - з 01.07.2012р. - 1102 грн.; з 01.10.2012р. - 1118 грн.; 01.12.2012р. - 1134 грн.; з 01.01.2013р. - 1147 грн.; з 01.12.2013р. - 1218 грн. Відповідно до підпункту 3.1 галузевої угоди укладеної між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України»та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2014-2015 роки, мінімальна тарифна ставка робітнику І розряду - визначається у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Наказом ЛКП "Львівелектротранс" №54 від 20.02.2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України "Про державний бюджет України на 2012рік" та наказано застосувати з 01.07.2012р. мінімальну заробітну плату - 1073 грн., тобто через шість місяців. Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010-2012р., пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП "Львівелетротранс" на 2011-2013 роки. Наказом № 177 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та наказано застосувати з 01.10.2012 року мінімальну заробітну плату 1094 грн. Наказом № 230 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та наказано застосувати з 01.01.2013 року мінімальну заробітну плату - 1102 грн. Наказом № 276 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.09.2012 року мінімальну заробітну плату - 1073 грн. Наказом № 320 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.04.2013 року мінімальну заробітну плату - 1118 грн. Наказом № 449 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.06.2013 року мінімальну заробітну плату - 1134 грн. Наказом № 06а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.07.2013 року мінімальну заробітну плату - 1147 грн. Наказом № 543а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних) що визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та вказано застосувати з 01.06.2014 року мінімальну заробітну плату - 1218 грн. В порушення вимог ст. 14 Закону України "Про оплату праці", яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП "Львівелектротранс" по спливу шести місяців з 01.04.2013р. не провів розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати 1118 грн., та проводив оплату праці по тарифних ставках з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1073грн. Згідно розрахунку недонарахованої та недоплаченої частини заробітної плати, за період квітень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, та січень- травень 2015 року відповідачем заборговано позивачу 2518,24 грн. З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Таким чином, судом приймаються розрахунки позивача, які підтверджуються відповідачем у формі довідки та визнаються і дана сума підлягає стягненню із відповідача. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., то така підлягає до часткового задоволення. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода , яку вона оцінює у 3000 грн. Однак ці доводи суперечать нормам ст.60 ЦПК України, оскільки такі вимоги позивача доводяться частково і тільки фактом недонарахування коштів. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові, оскільки позивачем та його представником не доведено страждань , на які вони покликаються, а крім того, розмір недоплачених коштів є неспіврозмірним із заявленою моральною шкодою. Згідно з ч.З ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial