Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

31\~жовтня 2019\~року позивач\~АТ КБ\~«ПриватБанк» звернувся\~до Василівського\~районного суду\~Запорізької області\~з позовом,\~який в\~подальшому було\~уточнено в\~редакції від\~13.05.2019\~року (а.с.143-146),\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~в якому\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~57681,08 гривень за кредитним договором № б/н від 22.05.2006 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що позичальник [PERSON] , відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 22 травня 2006 року, отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 09.05.2019 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2006 року у загальному розмірі 57681,08 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 20715,51 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 32918,57 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 824,09 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2722,91 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.05.2006 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. 22 січня 2019 року відкрито провадження у справі ухвалою судді Василівського районного суду Запорізької області та дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до Розпорядженням №21 від 26.02.2019 року, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. цивільна справа №311/3858/18 (провадження №2/311/187/2019) розподілена судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіної А.М., в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.32). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідача, що підтверджується поштовими конвертами, що повернулися на адресу суду з відміткою «інші причини» (а.с.52,57,68,78,88,89,161,162), Актами Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області щодо невручення судової повістки адресату [PERSON] у зв`язку з відсутністю останнього за місцем реєстрації (а.с.54-55,63-66,90-91,160), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом направлення повістки за місцем роботи відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго», за якою відповідач отримав судові повістки особисто 03.04.2019 року, 05.06.2019 року, що підтверджується розписками про отримання (а.с.73,166), крім того належне сповіщення відповідача про день та час удового засідання було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.52-53,61-62,69-70,79-80,86-87), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем на адресу суду не подано, відзив, заперечення на позов не надано, заяв про застосування строків позовної давності суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 22 травня 2006 року позичальник [PERSON] отримав у банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що відповідачем не оспорюється. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.8,9). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.30-31). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей з ЄРДПОУ (а.с.29). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача Топол [PERSON] у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 травня 2006 року (а.с.8 зворот) та відповідачем [PERSON] не оспорено. Стосовно неотримання кредитної картки відповідачем, заперечень на адресу суду не надано. Видача позичальнику [PERSON] банківською установою ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних карток підтверджується належно оформленою довідкою позивача ПАТ КБ «Приватбанк», яка міститься в матеріалах справи (а.с.113,130). Користування кредитними коштами позичальником [PERSON] підтверджується випискою за карткою№4149605332190560, які є в матеріалах справи (а.с.114-123, 131-134). Факт користування кредитною карткою і отримання грошей відповідачем не оспорено та належними і допустимими доказами не спростовано, підписання заяви та виконання умов договору щодо погашення кредиту свідчить, що між сторонами виникли та існували тривалий час кредитні відносини, які виконувалися обома сторонами. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме 22.05.2006 року надав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. \~ \~ \~ \~ В порушення умов укладеного кредитного договору, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та належним чином не виконував, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно та у повному обсязі не вносив, у зв`язку з чим за кредитним договором № б/н від 22.05.2006 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.05.2006 року, відповідач [PERSON] станом на\~09.05.2019\~року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.05.2006 року у загальному розмірі 57681,08 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 20715,51 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 32918,57 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 824,09 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2722,91 грн. (а.с.5,6-7,101,102-103,147,148-149). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] не оспорений, відзив, заперечення на позов не подано, контррозрахунок не представлено. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.\~\~\~\~\~ Умовами кредитного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15), де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). З урахуванням вищевказаного, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2722,91 грн. штраф (процентна складова), з одночасним нарахуванням пені як цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання, а тому у цій частині позову має бути відмовлено. У відповідності до ч.3\~ст.551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Конституційний Суд\~України в\~рішенні від\~11.07.2013\~по справі\~№1-12/2013\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» (п.3.2.)\~вказав,\~що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Отже, ч.3\~ст.551 ЦК України\~з урахуванням положень\~ст.3 ЦК України\~ щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5\~ст.12 ЦПК України\~щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду\~зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 травня 2006 року вбачається, що відповідачу [PERSON] нараховано пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 32918,57 грн. та пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - в розмірі 824,09 грн., а всього пеню в загальній сумі 33742,66 грн. (32918,57 грн. + 824,09 грн.). У зв`язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у нормі статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши штрафи, Позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобов`язань відповідачем. В той же час, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15. Тому, враховуючи вищенаведене суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірним. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, загальний розмір неустойки (пені) за кредитним договором становить 33742,66 гривень,\~який складається\~з:\~пені за\~прострочене зобов`язання\~в сумі\~32918,57\~грн.,\~пені за\~несвоєчасність сплати\~боргу на\~суму від\~100,00\~грн.,\~-\~ в\~розмірі 824,09\~грн.,\~що суттєво перевищує розмір збитків, а саме: заборгованість за\~простроченим тілом\~кредиту в\~сумі 20715,51\~грн. Такий розмір неустойки (пені) суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків. Враховуючи вищезазначені обставини у сукупності, очевидну неспівмірність між нарахованою пенею і розміром зобов`язань відповідача,

Outcome: partial