Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 3 29.07.2015 дитина перебуває у Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Оберіг". [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], але фактично не має законних прав на дане житло. Тривалий час відповідачка проживала з співмешканцем, [PERSON], та малолітньою дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За час проживання у м. Ржищеві [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: зловживала алкогольними напоями, у зв'язку з чим перебуває на обліку у наркологічному кабінеті Кагарлицької ЦРЛ, вела антигромадський, аморальний спосіб життя, неодноразово залишала без догляду малолітню дитину. Притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема, за ст. 184 КУпАП. У 2015 році [PERSON] проходила курс лікування від алкогольної залежності. На період подолання складних життєвих обставин, а саме лікування матері у наркологічному диспансері, дитину за направленням служби у справах дітей та сім'ї Ржищівського МВК було влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Оберіг". Після проходження курсу реабілітації [PERSON] до м. Ржищів не повернулася, а поїхала до с. Лехнівка Баришівського району Київської області до свого співмешканця [PERSON], з яким познайомилась, перебуваючи на лікуванні від алкогольної залежності. [PERSON] було попередженого про те, що перебування її дочки [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Оберіг" має тимчасовий характер, тому з метою повернення дитини у біологічну сім'ю необхідно забезпечити відповідні умови проживання для неї, а також виправити свою поведінку та працевлаштуватися, щоб мати можливість утримувати дочку. Також її попередили про наслідки у разі невиконання даних вимог. За повідомленням дирекції Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Оберіг" від 22.06.2016 року № 88, 29 квітня 2016 року сплив 9-місячний термін перебування малолітньої [PERSON] - це максимальний термін перебування дитини у закладі згідно п.17 Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 року № 87. За цей час мати дитини, [PERSON], не надала до служби у справах дітей та сім'ї Ржищівського МВК необхідних документів, які б підтверджували подолання складних життєвих обставин та бажання повернути дитину в сім'ю, хоча з цього приводу з нею неодноразово спілкувалися працівники соціальних служб як м.Ржищева, так і Баришівської РДА. На вимогу служби у справах дітей та сім'ї Ржищівського МВК за останнім місцем проживання [PERSON], працівниками соціальних служб Баришівської РДА було проведено обстеження житлових умов, з'ясування морального клімату у родині тощо. За результатами проведеної роботи службою у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА було підготовлено та направлено до служби у справах дітей та сім'ї Ржищівського МВК висновок про недоцільність повернення [PERSON], 2011 року народження, в рідну сім'ю за № 02.32/931 від 14.06.2016. У даному документі зазначено, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов'язків, рекомендовано невідкладно влаштуватися на роботу, вирішити питання з житлом та повідомити про це службу до 10.05.2016. Станом на 10.05.2016 [PERSON] на роботу не влаштувалася, від допомоги у вирішенні цього питання відмовилася, до служби не з'явилася, що вказує на її безвідповідальність. З метою вивчення даного питання були здійсненні соціальні інспектування представниками ССДС та ЦСССДМ від 29.04.2016 та 14.06.2016. За результатами останнього виїзду встановлено наступне: зі слів матері співмешканця [PERSON], 1951 року народження, ні її син, ні [PERSON] вже близько двох тижнів за цією адресою не проживають, їх місцезнаходження невідоме. Також жінка зазначила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не контролює свої дії, має алкогольну залежність і доньку повертати не збирається. У зв'язку з вищевикладеним, ССДС Баришівської райдержадміністрації вважає недоцільним повернення малолітньої [PERSON], 2011 року народження, до матері. Вищевикладені факти вказують на недбале, байдуже ставлення [PERSON] до виконання своїх обов'язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], 2011 року народження. Дана громадянка зовсім не турбується про життя, здоров'я, фізичний та духовний розвиток, тобто повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. Посилаючись на ст. 150, 164 СК України позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], зареєстровану в [ADDRESS], стосовно її дочки [PERSON], 2011 року народження, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), при цьому розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання представник позивача Потапенко Т.М. не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON], а відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області (а.с.4) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], виданого виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області 02 серпня 2016 року, встановлено, що громадянка [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON], 2011 року народження, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі своєї дитини, та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків матері, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], 2011 року народження. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. ст. 180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність в платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не надає постійної, регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки, має задовільний стан здоров'я, у шлюбі не перебуває та будь-яких інших осіб на утриманні не має, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], 2011 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від заявленої чи відхиленої частини позовних вимог. Отже, оскільки виконавчий комітет Ржищівської міської ради як органу опіки та піклування звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок слід стягнути з відповідачки в дохід держави. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, отже фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved