Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям. У процесі слухання справи за клопотанням позивача ухвалою суду від 13.08.2014 року замінено первісного відповідача ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на належного відповідача Державне підприємство "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (надалі - ДП "ЗТМК") Ухвалою суду від 11.11.2014 року до участі у справі залучено у якості третьої особи Міське комунальне підприємство "Основаніє". Ухвалою суду від 11 березня 2015 року за клопотання представника відповідача до участі у справі залучено в якості співвідповідача Запорізьку міську раду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 квітня 2014р. та 25 вересня 2014 р. належне позивачу - [PERSON] на праві власності нежитлове приміщення VI літ. А-5, що розташоване на першому поверсі п'ятиповерхового будинку гуртожитку по [ADDRESS], що знаходилось на балансі ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" до 12.09.2014р., та після 12.09.2014р. гуртожиток переданий до комунальної власності міста Запоріжжя, про що свідчить Рішення Запорізької міської Ради від 12.09.2014р. було затоплено з другого поверху. На адресу ДП "ЗТМК" були направлені Повідомлення про затоплення приміщення та запрошення представника для складання Акту. 06.05.14р. та 02.10.14р. для участі в роботі комісії прибули представники "ЗТМК", але після огляду затопленого приміщення, відмовились від підпису Акту, пославшись на відсутність повноважень, про що в Акті є посилання - Акт підписали комісійно власник приміщення та дві незалежні особи, які підтвердили приймання участі в роботі комісії представників "ЗТМК" та небажання останніх підписувати Акт. Згідно вказаних Актів, в результаті затоплень, які стались 24.04.14р. та 25 вересня 2014р. пошкодження зазнали приміщення № 2 (коридор, площею 18,7 кв.м), № 5 (кабінет, площею 15.2 кв.м.), № 6 (приймальня, площею 12,8 кв.м.) та № 8 (санвузол, площею 3,2 кв.м.) - численні патьоки на стелі та стінах, розшаруванням гіпсокартону, приведення в негідність дверної лутки та пошкодження ковроліну. Комісія також встановила, що затоплення сталось у зв'язку з ушкодженням водопроводу/ каналізації й відсутності гідроізоляції в душових приміщеннях другого поверху, які були допущені у зв'язку з неналежною реконструкцією приміщень на другому поверху; повідомивши завідуючу гуртожитком про заливання, працівниками гуртожитку було перекрито воду й залиття брудною водою припинилось. Внаслідок затоплення належне приміщення потребує відновлювального ремонту. Вартість відновлювального ремонту складає, згідно висновку будівельно-технічної експертизи - 30 325 грн. з ПДВ (приміщення № 5, 6 та 8) та 26 989 грн. з ПДВ (приміщення № 2), які були затоплені 24 квітня 2014р. та 25 вересня 2014 р. (25 вересня було затоплено виключно приміщення № 2). Позивачу внаслідок залиття нежитлового приміщення в результаті винних та неправомірних дій відповідачів, було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні прав власності позивача, зокрема внаслідок пошкодження нежитлового приміщення водою, позивач зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особа яка пошкодила його майно т повинна відповідати за свої дії не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки. Хвилювання та думки про те, як відновити позивачу свою нерухомість, тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Крім того, залиття створило для позивача дискомфорт та нервове напруження, оскільки позивач постійно стикається наслідками затоплення - з пошкодженим ковроліном, розшарованим гіпсокартоном та численними потьоками на стелі та стінах, пошкоджену дверну лутку, вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача. Внаслідок дій Відповідачів Позивачці завдано моральної шкоди, яку оцінює в 30 000 грн. Позивачем у процесі розгляді справи неодноразово уточнювалися позовні вимоги. Остаточно позивач просив суд стягнути з ДП "ЗТМК" на користь [PERSON] вартість відновлювального ремонту нежитлового приміщення VI (приміщення № 5, 6 та 8) по [ADDRESS] в сумі 30 325 грн, стягнути з ДП "ЗТМК" , Запорізької міської ради солідарно на користь [PERSON] вартість відновлювального ремонту нежитлового приміщення VI (приміщення № 2) по [ADDRESS] в сумі 26 989 грн. Стягнути з ДП "ЗТМК" та Запорізької міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 25 000 грн. та 5 000 грн. відповідно, Стягнути з Відповідачів вартість проведеної експертизи (2 520 грн.) та інші судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві, зазначаючи, що дійсно мало місце залиття, позивачу заподіяні збитки, на відшкодуванні яких наполягає. Крім того, зазначив, що був присутній при складанні Актів про затоплення, Акти друкував він на комп'ютері, причину вказав зі слів працівників ТОВ "ЗТМК", які у подальшому відмовилися підписати акт про залиття, посилаючись на ті обставини, що вони не повноважні на підписання таких актів. У судовому засіданні представник ДП "ЗТМК" проти позову заперечував, зазначаючи, що 24.04.2014р. Єдиним підтвердженням факту затоплення, є акт про залиття, який складений самостійно Позивачем. Факт залиття приміщення не підтверджений будь-якою незалежною особою чи організацією. Складений акт не відповідає вимогам типового акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), який затверджено наказом Державного комітету з питань житлово- комунального господарства № 76 від 17.05.2005р. Позивачем, у склад комісії з розслідування аварії були включені представники ТОВ "ЗТМК" які не мають відношення до спірних правовідносин. До того ж, у акті зазначається, що власник будинку -ТОВ "ЗТМК", що не відповідає дійсності, оскільки, гуртожиток по [ADDRESS] відносився до державної власності та знаходився на балансі ДП "ЗТМК", у подальшому за рішенням Запорізької міської ради був переданий до комунальної власності. Також, вважає, що Позивач, без незалежних організацій, до повноважень яких належить визначення причин аварії, самостійно визначив причини аварії та фактично самостійно склав про це акт та визначив пошкодження. Крім того, Позивачем до складання акту про залиття, у повідомленні про затоплення приміщення, визначено причини аварії. Зазначаючи, що працівники ТОВ "ЗТМК" [PERSON], [PERSON] не є уповноваженими особами ДП "ЗТМК", і є працівниками іншої організації ТОВ "ЗТМК", а відтак жодного акту про залиття від імені ДП "ЗТМК" складати не мають права, про зазначив і сам позивач, зазначаючи, що працівники ТОВ "ЗТМК" відмовилися підписувати Акти посилаючись на відсутність у них повноважень. Посилаючись на недоведеність розміру матеріальної та моральної шкоди, та недоведеність вини ДП "ЗТМК" у залитті приміщення, що є підставою для відшкодування шкоди, просив суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник Запорізької міської ради проти позову заперечує, зазначаючи, що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 12.09.2014 року №314 гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності міста та передано на обслуговування МКП "Основаніє". Згідно актів затоплення відбулося 24.04.2014 та 25.09.2014 року, і на момент затоплення реєстрація будинку [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради не відбулася, на момент затоплення будинок було зареєстровано за ДП "ЗТМК", а відтак, відсутні підстави вважати ЗМР належним відповідачем. Крім того, позивачем не доведено належними доказами наявність вини Запорізької міської ради у затопленні будинку, а відтак вимоги до Запорізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Третя особа, МКП "Основаніє" у судове засідання не з'явилася, у минулих судових засіданнях представник зазначав, що не доведено, що шкода заподіяна з вини відповідачів, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Також зазначила, що дійсно право власності територіальної громади в особі ЗМР на вказаний будинок на теперішній час не зареєстровано у встановленому законом порядку, триває оформлення документації для реєстрації права власності на вказаний будинок за територіальною громадою. Крім того, у минулому засіданні просила суд розглядати справу у відсутності представника МКП "Основаніє". Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, висновок № ОС-193 від 16.01.2015 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом ЗТПП року, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. За змістом ч.ч.1 ст.ст.22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків, у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.2, 9 постанови №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи; коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на це, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію нерухомого майна [PERSON], є власником нежитлового приміщення VI літ. А-5 у [ADDRESS] загальною площею 89,7 кв.м. (а.с.4). Відповідно до довідки головного бухгалтеру №387 від 08.08.2014 року станом на 01.08.2014 року гуртожиток по [ADDRESS] на балансі ТОВ "ЗТМК" не обліковується.(а.с.30). Станом на 24 квітня 2014р. гуртожиток по [ADDRESS] перебував у державній власності та знаходився на балансі Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий завод". Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 12.09.2014 року №314 гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності міста та передано на обслуговування МКП "Основаніє".(а.с.59). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (п. 1 ст.329 ЦК України). Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови у ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК). Відповідно до п.3 вказаного рішення Реєстраційній службі ЗМУЮ скасувати попередні записи щодо права власності на гуртожиток по [ADDRESS] літ.А-5 та здійснити реєстрацію права прийнятого гуртожитку за територіальною громадою м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради і видати свідоцтво на право власності згідно з додатком №1 (а.с.59). Відповідно до Акту приймання -передачі гуртожитку по [ADDRESS](літ А-5) до комунальної власності від 12.09.2014 року засвідчено факт передачі гуртожитку з державної власності до комунальної власності територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, крім викупленого приміщення №VІ загальною площею 89,7 кв.м. (а.с.60-63). Отже на час ухвалення рішення право власності на вказаний гуртожиток у встановленому законом порядку не зареєстровано за Запорізькою міською радою, що не оспорюється ані Запорізькою міською радою, ані МКП "Основаніє", ані ДП "ЗТМК". В ході розгляду справи представник Запорізької міської ради та МКП "Основаніє" дали пояснення, що документи до теперішнього часу знаходяться на реєстрації і свідоцтво на право власності ними не отримано. Отже, станом на 25 вересня 2014 р (дата другого залиття) гуртожиток по [ADDRESS] перебував у державній власності. Згідно із ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Додатком 4 до пп.2.3.6 Наказу Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 N 76 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" затверджена відповідна форма обов'язкова при складанні акту про залиття,аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (холодного водопостачання) Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.4 ст.59 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, у разі залиття, аварії складається відповідний акт, типова форма якого міститься у додатку № 4 до зазначених Правил. Згідно додатку № 4 до зазначених Правил, у акті, зокрема, зазначається що трапилось, причини та наслідки залиття, акт складається комісією у складі головного інженера виконавця послуг - голови комісії, майстра технічної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. Відповідно до типового акту та роз'яснень Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту після залиття в акті залиття квартири повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвище, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, чітко зазначається причина залиття та її наслідки, надаються висновки та рекомендації комісією з приводу того, що потрібно зробити та щодо винуватця події Члени комісії підписують акт, а керівник підприємства, яке вона представляє, затверджує відповідний документ. Участь у складанні акту мешканців квартир, пов'язаних з залиттям, є обов'язковою, бо акт передбачає наявність їх підписів в графі "З актом ознайомлені мешканці квартир". В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на Акти про залиття від 06.05.2014 року та 02.06.2014 року. Враховуючи вимоги зазначених Правил, суд критично оцінює акти від 06.05.2014 року та 02.06.2014 року з огляду на наступне. Вказані акти складені особисто представником позивача, що він визнав у судовому засіданні, а тому в силу ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доведенню, у акті зазначені пошкодження у приміщенні позивача, однак відсутні підстави та мотиви, згідно яких комісія прийшла до висновку, чому відбулося залиття приміщення [PERSON], вказані Акти не містять даних про площу залитого приміщення, конкретне місце залиття. Відсутні дані обстеження приміщення, розташованого над приміщенням позивача, що ставить під сумнів можливість визначити причини затоплення. Крім того, відсутність можливості обстеження приміщення, розташованого над приміщенням позивача, стало підставою для відмови у наданні висновку про причину затоплення і експерту, який за ухвалою суду проводив судову будівельну-технічну експертизу. До того ж, Акт було складено 9 днів потому - 06.05.2014 року після залиття приміщення 24.04.2014 року, а Акт від 02.10.2014 року через 7 днів після залиття -25.09.2014 року. Вказані Акти про залиття не підписані жодним із членів комісії ДП "ЗТМК", при цьому Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, взагалі не передбачено складення Акту про залиття разом із Актом про відмову від підписання Акту самою комісією, яка відповідно до вказаних положень є повноважною на встановлення причини залиття. До того ж, як встановлено у судовому засіданні [PERSON], [PERSON], які в Акті про залиття від 06.05.2014 року зазначені, як представники власника будинку ТОВ "ЗТМК" є працівниками ТОВ "ЗТМК", і враховуючи ті обставини, що будинок [ADDRESS] ніколи не перебував на балансі ТОВ "ЗТМК", оскільки балансоутримувачем було ДП "ЗТМК", отже вказані особи не є належним складом комісії, не є представниками організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представником власника будинку, яка має повноваження на складання відповідного Акту про залиття. Враховуючи наведене, аналогічний за змістом складений Акт від 02.10.2014 року, вже із зазначенням [PERSON] як працівника балансоутримувач будинку ДП "ЗТМК" викликає сумніви у його достовірності. Представник позивача не заперечував, що акт складався ним самостійно. З огляду на наявність вказаних недоліків актів, їх достовірність в цілому є сумнівною, а враховуючи положення ч.4 ст.59 ЦПК України обставини, що підлягають доказуванню не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд не може вважати зазначені акти достатнім доказом вини відповідачів у залитті приміщення позивача. Крім того, у процесі розгляду справи ухвалою суду від 25.11.2014 року призначено судову будівельно-технічну експертизу за клопотанням представника позивача. На експертизу було поставлено питання щодо характеру, давності виникнення та причини виникнення слідів пошкодження і залиття приміщень №5,6,8 нежитлового приміщення. Згідно до висновку експерта № ОС-193 від 16.01.2015 року в зв'язку із ненаданням доступу до приміщення другого поверху, для визначення причин та виникнення пошкоджень та затоплення приміщення №5,6,8 нежилого приміщення VIліт А-5, яке розташовано по [ADDRESS] у м. Запоріжжя, експертом дане питання не вирішувалося. (а.с.84 зв). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Підставами відповідальності за завдану шкоду є протиправність дій, завдання шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями, наявність вини. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р. № 6 із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були правомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Однак із наданих до суду документів неможливо достовірно встановити такі істотні обставини, як точні дати залиття, дійсні причини залиття, характер і розміри пошкоджень нежитлового приміщення (майна позивача) внаслідок залиття, наявність вини відповідачів та причинно-наслідкового зв'язок між діями кожного з відповідачів і завданими збитками. З огляду на недоведеність вказаних істотних обставин, суд позбавлений законної можливості задовольнити позов в частині стягнення матеріальних збитків і таким чином, твердження позивача про заподіяння майнової шкоди в розмірі 30 325 грн. та 26 989 грн.. 90 коп. саме відповідачами не доведені в судовому засіданні, а відтак у задоволенні цієї частини позову слід відмовити за недоведеністю. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". З тих же підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачів моральної шкоди в розмірі 30000 грн. (25 000 грн. та 5 000 грн. відповідно), оскільки у відповідності до ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України позивачем не доведено протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідачів у спричиненні позивачу моральної шкоди. Крім того, вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив позивачу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю. Відтак у позові слід відмовити повністю. Що стосується вимог відносно відшкодування судових витрат, то в силу приписів ст. 88 ЦПК України оскільки у задоволені позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed