Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на\~ свою користь заборгованість у розмірі 21\~007,32 грн. та\~ судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 28 грудня 2006 року між КП «Дніпродзержинськтепломережа» і [PERSON] був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046л, в якому зазначалося, що відповідач зобов'язався прийняти і оплатити теплову енергію на умовах передбачених Договором. Теплопостачання здійснювалося за адресою м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), вул. Інтернаціоналістів, 4б. Відповідно до умов Договору в період з жовтня 2012р. по березень 2014р. відповідачу постачалася теплова енергія на загальну суму 20 500,22 грн., (двадцять тисяч п'ятсот гривень двадцять дві копійки), про що були складені акти про постачання теплової енергії за вказаний період.В порушення строків зазначених у пункті 5.1. договору, відповідач не здійснив оплату за вказані поставки теплової енергії. Акти про постачання теплової енергії були направлені відповідачу листами №00.09.0445/1 від 29.03.13р., №00.09.0874/1 від 02.07.13р., №00.09.0589/1 від 20.05.14р. Проте вони досі не повернуті КП «Дніпродзержинськтепломережа».09.01.2007р. відповідач офіційно припинив свою підприємницьку діяльність, проте договору не розірвав, заборгованість не сплатив і продовжував користуватися послугами з теплопостачання.Згідно з пунктом 5.1 договору за неналежне виконання умов договору, винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством Україні, на суму основної заборгованості, починаючи з 21.02.14р. були нараховані: пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України у сумі 507,10 грн. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх договірних зобовязань по сплаті грошових коштів за поставлену теплову енергію КП «Дніпродзержинськтепломережа» змушене звернутись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду.04 серпня 2011 року назву позивача було змінено на Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа". В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив стягнути з відповідача заборгованість з жовтня 2012 року по березень 2014 року. Пояснив, що квартира відповідача [ADDRESS] виведена з житлового фонду, у зв'язку з чим нараховувалася плата за спожиту теплову енергію за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів. Від'єднання від теплоенергії було здійснено відповідачем самостійно, без рішення комісії про відключення. Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду. З приводу відключення, Тепломережа керується рішенням Дніпродзержинської міської ради про надання дозволу на відключення споживачів. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Представник відповідача пояснила, що у відповідача є дозвіл на відключення від тепломереж наданий ЖБК № 49, у якому на балансі знаходиться квартира відповідача. Фірма "Саір" здійснювала відключення квартири від тепломереж. Є довідка і Акт, що Щвець не є споживачем послуг тепломережі з 2010 року. Також, є відповідь міської ради, згідно якого зазначено, що приміщення відповідача нежитлове, та міська комісія немає можливості надати дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та постачання горячої води, і запропоновано вирішити дане питання безпосередньо з КП КМР "Тепломережі". Крім цього, раніше від відповідача до суду надані письмові заперечення проти позову від 04.12.2016 року, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 53-56). В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що\~28 грудня 2006 року між нею, як споживачем і приватним підприємцем, та позивачем, як постачальником, був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046л, відповідно до якого постачальник взяв на\~\~себе зобов'язання безперебійно поставляти споживачу теплову енергію, а\~\~споживач зобов'язався сплачувати вартість отриманої енергії. 03 січня 2007 року державним реєстратором Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради відбулася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності приватного підприємця [PERSON] На виконання вимог договору, вона неодноразово письмово повідомляла позивача про припинення її підприємницької діяльності. А отже договір вважала припиненим з січня 2007 року, тобто з дати внесення відомостей про припинення її підприємницької діяльності, а грошові вимоги позивача, що виникли з нього погашеними, оскільки відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. В п. 9.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, і договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін. Оскільки вона ще в січні 2007 року повідомила позивача про припинення договору, він не вважається автоматично пролонгованим на наступні періоди, тобто 2008-2012 роки, оскільки його дія закінчилася 28 грудня 2007 року. Проте, незважаючи на припинення договору і необхідність укладення з нею, як фізичною особою - власником нежитлового приміщення, нового договору про надання послуг з теплопостачання, позивач продовжував здійснювати без достатніх підстав відпуск теплової енергії та нарахування оплати, як суб'єкту господарювання, яка майже у двічі більше, ніж для громадян. Договір про надання послуг із централізованого опалення нею із балансоутримувачем - ЖБК № 49 та іншими організаціями протягом 2007-2013 років не укладався. В зв'язку із зношеністю системи опалення фахівцями ПП "Фірма Саїр" на її замовлення, з дозволу голови ЖБК № 49 у вересні 2010 року були демонтовані радіатори центрального опалення, вварені транзити на стояках центрального опалення та проведені гідравлічні випробування у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], про що складено акт здавання - приймання виконаної роботи № 26/0910 від 09 вересня 2010 року, а також акт виданий Головою ЖБК № 49 від 01.10.2010 року, про те, що вона не є споживачем послуг центрального опалення. З 09.09.2010 року вона здійснює опалення за допомогою електрообігрівачів. В подальшому вона неодноразово направляла позивачу заяви про відмову від послуг централізованого опалення, факт демонтажу у приміщенні опалювальних приладів і просила письмово надати технічні умови на відключення від системи центрального опалення та направити комісію для складання акту. Однак позивач до теперішнього\~\~часу акт про відключення від послуг централізованого\~\~опалення не склав, перерахунок не провів, і їй продовжувала нараховуватись плата за послуги теплопостачання за тарифами для приватних підприємців. Вважає вимоги позивача безпідставними, просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви КП Кам'янської міської ради «Тепломережі». Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: Як встановлено рішенням Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 16.11.2016 року по цивільній справі № 209/4980/15-ц, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року - згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07 лютого 2000 року за №33 відповідач [PERSON] переобладнала належну їй квартиру [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області під кафе з організацією окремого входу (вбудоване приміщення № 83). Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року [PERSON], як приватний підприємець, та КП «Дніпродзержинськтепломережа», правонаступником якого є КП КМР «Тепломережі», уклали договір №1046Л на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по обєкту споживача нежитлового приміщення, розташованого у м. Кам`янське (Дніпродзержинськ) [ADDRESS], з - 27 жовтня 2006 року, за умовами якого позивачці нараховувалася плата за спожиту теплову енергію за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів (а.с. 33-35). Згідно п. 5.1 договору розрахунки за теплову енергію повинні були проводитися відповідно до тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради (№ 732 від 03 листопада 2006 року). Пунктом 9.1 договору №1046Л було передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін. Згідно довідки виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23 травня 2008 року за № 1425 з 09 січня 2007 року [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність (а.с. 10). Однак, після припинення [PERSON] підприємницької діяльності вона залишилася споживачем послуг, що надавалися відповідачем до належного їй нежитлового приміщення, плата за спожиту теплову енергію нараховувалась за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів (а.с. 11-30), оскільки вказане приміщення відповідача не було повернуто до житлового фонду. 04 січня 2007 року, 28 травня 2008 року відповідач письмово повідомила позивача про припинення нею підприємницької діяльності і про припинення дії договору №1046Л на відпуск теплової енергії, як субєкту господарювання, вважаючи, що в подальшому їй повинна нараховуватися плата за послуги теплопостачання за тарифами, які встановлені для фізичних осіб (а.с.62). 30 липня 2010 року, 25 серпня 2010 року [PERSON] надсилала заяви на адресу позивача, в яких повідомляла про своє бажання розірвати укладений між ними договір (а.с.63-65). У вересні 2010 року відповідачем самовільно було виконано демонтаж радіаторів централізованого опалення, вварювання транзитів на стояках централізованого опалення, провело гідравлічні випробування в належному позивачці нежитловому приміщенні №83 по вул.Інтернаціоналістів, будинок №4-Б, що підтверджується актом здавання-приймання виконаної роботи №26/09.10 від 09 вересня 2010 року (а.с. 79 оберт) та довідкою ЖБК № 49 та актом від 01.10.2010 року ЖБК № 49 (а.с. 80). Крім цього, 13.09.2010 року, 13.09.2011 року, 19.09.2011 року, 07.11.2011 року, 06.04.2013 року, 20.07.2013 року, [PERSON] надсилала заяви на адресу позивача, в яких просила направити до її адреси представника для складання актів не споживання нею теплової енергії (а.с. 66-73, 75, 76). Отже, [PERSON] в період 2008-2015рр. багаторазово письмовими заявами повідомляла відповідача про відключення належного їй нежитлового приміщення від послуг теплопостачання та направляла відповідачу заяви про направлення представника для складання акту про те, що вона не є споживачем послуг теплової енергії (а.с. 62-76). У жовтні 2015 року відповідач знову направила на адресу відповідача чергову заяву, на яку отримала відповідь про те, що з жовтня 2015 року нарахування за послуги теплопостачання будуть припинені (а.с. 78 оберт). Як встановлено судом, відповідно до умов договору в період з жовтня 2012р. по березень 2014р. відповідачу постачалася теплова енергія позивачем на загальну суму 20 500,22 грн, (двадцять тисяч п'ятсот гривень двадцять дві копійки), про що були складені акти про постачання теплової енергії та відповідні платіжні вимоги за вказаний період.(а.с.11-23). У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх договірних зобовязань по сплаті грошових коштів за поставлену теплову енергію утворилась заборгованість в сумі 20500,22 грн. та пеня в сумі 507,10 грн., що підтверджується розрахунком КП Кам'янської міської ради «Тепломережі» (КП "Дніродзержинськтеломережа") (а.с.32). 16 листопада 2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року, а отже 21.02.2017 року набрало законної сили - відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Комунального підприємства Камянської міської ради "Тепломережі" про визнання розірваним договору на відпуск теплової енергії та визначення часу припинення споживання послуг теплопостачання. З цих підстав, суд вважає запереченння [PERSON] і її представника безпідставними виходячи з того, що судом встановлено, що плата за послуги нараховувалась їй правомірно та за відповідною групою, за весь спірний період відповідач не зверталася до відповідної комісії та не отримувала дозвіл на відключення належного їй нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення, та виконала це відключення самостійно, в приватному порядку, без відповідного дозволу всупереч встановленої процедури. Позовні вимоги позивача судом визнані обгрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24 червня 2004 року N1875-IV "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з ч.ч.1-3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пп.1,2 ч.1 ст.14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Цим же Законом визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст.ст.5-7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до підп.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 28 Закону України від 21 травня 1997 року N280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності. Крім того відповідно до ст. 4 Закону України від 3 грудня 1990 року N507-XII "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Для приміщень у житловому будинку, які не використовуються як житлові застосовується тариф для інших споживачів. Так, згідно розяснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які викладені у листі від 18 березня 2015 року №2450/15/61-15, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання. З матеріалів справи вбачається, що позивач був споживачем послуг третьої категорії, які надавалися відповідачем згідно договору від 28 грудня 2006 року до жовтня 2015 року. Питання відключення житлових будинків від центральних тепломереж регулюється Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, яким не передбачено самовільне (одноособове) відключення окремої квартири або нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Тобто, правилами врегульовано, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" (2633-15) схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Тобто припинення позивачем діяльності як фізичної особи підприємця, не дає підстав для нарахування оплати за надані послуги за іншою категорією споживання та не дає підстав для самовільного відключення від централізованої системи теплопостачання. Відповідно до п.п.3-5 ч. 3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся суму основного боргу і пені, але у звязку з тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, та відповідно до п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, сплачена позивачем сума судового збору з відповідача не стягується, а підлягає компенсації за рахунок держави за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial