Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивачка, в особі її представника, звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, який, після уточнення, мотивувала тим, що 17.10.2013 року вона уклала з відповідачем договір № SAMDN1000738665077 (вклад "Стандарт" на 3 міс.), за яким розмістила у відповідача вклад в сумі 48000 (сорок вісім тисяч) грн. строком на 3 місяці з нарахуванням 16 % річних. Строк дії договору сплинув 17.01.2014 року, але, відповідно до п.6 вказаного договору строк його дії продовжується автоматично на той же термін, у разі, якщо вкладником до закінчення строку дії договору не виявлено бажання забрати вклад разом з процентами. [PERSON] звернулась з вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків 15.05.2014 року, потім 31.07.2014 року. Однак, незважаючи на неодноразові її звернення з проханням повернути вклад та нараховані на нього відсотки, вклад до цього часу не повернений. Тому вона звернулася до суду і просить стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" вклад в сумі 48000 (сорок вісім тисяч) грн., відсотки на вклад за період з 17.10.2013 року по 01.12.2014 року в розмірі 9521.10 грн.; 4601 грн. 69 коп. в якості відшкодування заподіяних збитків неповерненням вкладу та відсотків, що складається з 8% суми вкладу та процентів, стягнутих з боржника, які відповідно до укладеного 28.07.2014 року договору про надання правової допомоги з її представником останній повинен отримати як додаткову винагороду; 10000 грн. моральної шкоди; 2000 грн. понесених витрат на правову допомогу. Розмір моральної шкоди обґрунтовує стражданнями та переживаннями щодо долі своїх заощаджень, які планувала направити на лікування свого сина [PERSON], систематичними головними болями, порушенням сну та депресією. В судовому засіданні представник позивачки підтримав уточнені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що позивачка 17.10.2013 року зробила свій банківський вклад на території Автономної республіки Крим, який на даний час анексований Росією, і остання взяла на себе зобов'язання по відновленню прав вкладників за рахунок створеного Фонду гарантування вкладів і їх поступово повертає вкладникам, тому вважає, що позивачка повинна надати докази її звернення до вказаного Фонду, а ПАТ КБ «Приватбанк» не може нести відповідальність перед позивачкою за неповернення їй вкладу. Крім того, позивачкою не надані докази спричинення їй моральної шкоди та збитків, тому просить в задоволенні позову повністю відмовити. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст..ст. 15, 23, 526, 626, 1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживача» та «Про банки та банківську діяльність». В судовому засіданні встановлено, що 17.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та вкладником [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № SAMDN1000738665077 (вклад "Стандарт" на 3 міс.), відповідно до якого Банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума вкладу за наведеним договором складає 48000 (сорок вісім тисяч) грн. строком на 3 місяці по 17.01.2014 року включно, процентна ставка: 16 % річних. Дату внесення вкладу зазначено 17.10.2013 року ( а.с. 4 ). Факт прийняття банком грошових коштів [PERSON] у сумі 48000 (сорок вісім тисяч) грн. підтверджується квитанцією Кримського РУ відділення № 284 від 17.10.2013 року ( а.с. 5 ). Відповідно до п.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти у готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу з закінченням встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України (глава 72) обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивачка неодноразово зверталась з заявами до відповідача про повернення їй вкладу, що стверджується її заявами від 05.05.2014 року та 31.07.2014 року з відміткою про отримання такої заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 6- 9). Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до ч.1 ст.5 цього Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. ПАТ «Приватбанк» є стороною договору, він не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому обраний нею спосіб захисту її порушених прав відповідає нормам діючого законодавства. Як було зазначено вище, умовами договору депозитного вкладу № SAMDN1000738665077 (вклад "Стандарт" на 3 міс.) від 17.10.2013 року передбачена сплата відсотків за вкладом за період з 17.10.2013 року по 17.07.2014 року у розмірі 16 %, а з 17.07.2014 року по 01.12.2014 рік у розмірі 21%. Враховуючи умови даного договору та той факт, що позивачкою було подано до ПАТ «КБ «ПриватБанк» заяви про повернення вкладу та нарахованих відсотків від 05.05.2014 року та від 31.07.2014 року, за період з 17.10.2013 року по 17.07.2014 року з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] підлягають стягненню відсотки за договором вкладу з розрахунку 16 % річних, як це передбачено умовами договору банківського вкладу та з 17.07.2014 року по 01.12.2014 рік - з розрахунку 21 % річних. За розрахунками представника позивачки, викладеними в уточненій позовній заяві від 01.12.2014 року ( а.с.82), які не спростовані в судовому засіданні представником відповідача та з якими погоджується суд, загальна сума нарахованих процентів становить 9521.10 грн. Таким чином, внаслідок проведеного аналізу матеріалів справи та наведених вище норм діючого законодавства, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань щодо повернення суми депозитного вкладу та відсотків на неї за зверненням вкладника [PERSON] у спосіб, передбачений умовами договору. З огляду на викладене, з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] підлягають стягненню сума депозитного вкладу у розмірі 48000 (сорок вісім тисяч) грн. та процентів на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу, - 9521.10 грн. - відповідно до ст..1061 ЦК України. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., суд вважає необхідним в задоволенні позову в цій частині відмовити з наступних підстав: Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст..711 ЦК України, передбачено виплату моральної шкоди, яка заподіяна споживачу, лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції ( дефекту в продукції), відповідно до закону, або ця шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя та здоров'я людей. Підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням вкладу та відсотків ні договором, укладеним між сторонами, ні нормами, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами , не передбачено. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною та документально підтверджені витрати, пов'язані із наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При розгляді судом даної справи інтереси позивачки [PERSON] представляв юрист [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 28.07.2014 року. Цим договором передбачено надання правових послуг фізичною особою-підприємцем шляхом: усного та письмового консультування позивачки з правових питань, складання необхідних правових документів, представництва замовника в судах, органах державної виконавчої служби, а також перед будь-якими третіми особами при вирішенні питань, пов'язаних зі стягненням з ПАТ КБ «Приватбанк» вкладу в розмірі 48000 грн. та нарахованих відсотків згідно договору від 17.10.2013 року, ведення переговорів з іншими учасниками судового спору. Замовник зобов'язується своєчасно оплачувати роботу виконавця за цим договором. Крім того, відповідно до п. 4.3 цього договору, позивачка має сплатити на користь свого представника додаткову винагороду в розмірі 8% від суми вкладу та відсотків, стягнутих з відповідача, що за підрахунками останнього складає 4601 грн. 69 коп. та оцінюється ним як понесені позивачкою витрати для захисту своїх порушених прав у зв'язку з відмовою відповідача повернути вклад та відсотки. Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру від 28.07.2014 року № 31 за надання [PERSON] юридичних послуг за наведеним договором [PERSON] було сплачено останньому 1000 грн. ( а.с. 14 ) та квитанцією від 11.08.2014 року - ще 1000 грн. ( а.с. 21). Згідно зі звітом про хід виконання договору про надання правової допомоги від 28.07.2014 року, при розгляді даної цивільної справи [PERSON] була виконана наступна робота: підготовка на подачу на адресу ПАТ «Приват банк» вимоги про повернення вкладу та відсотків (0,5 год.); підготовка та подача на адресу Лебединського районного суду Сумської області позовної заяви про стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» вкладу та відсотків за договором про вклад (2 год.); підготовка та подача до Лебединського районного суду Сумської області заяви про витребування доказів (0,5 год.). Крім того, у вказаній цивільній справі проводилось 5 судових засідання. Представник позивачки [PERSON] був присутнім у кожному з цих судових засідань. Загальна тривалість судового розгляду справи за участю представника позивачки складає 2 години. Враховуючи наведене, на виконання умов договору представником позивача [PERSON] було затрачено 5 годин. Виходячи з вартості однієї години роботи - 487.20 грн. ( 1218 грн. х 40% = 487.20 грн.), сума загальних витрат, понесених позивачкою, не перевищує розміру, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» ( 487.20 х 5 = 2436 грн.), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню повністю. Разом з тим, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині стягнення на її користь 4601 грн. 69 коп., які вона вважає збитками, спричиненими неповерненням відповідачем банківського вкладу та відсотків та необхідністю захисту своїх порушених прав, так як вищевказана сума не є збитками, а є витратами на правову допомогу, що стверджується договором про надання правової допомоги від 28.07.2014 року (а.с.13). Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Визначаючи розмір судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що відсоток задоволених позовних вимог становить 77,6 % від загальної суми позовних вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 559 грн. 67 коп. На підставі ст. ст. 15, 23, 526, 626, 1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про захист прав споживача»,

Outcome: partial