Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачі звернулися у жовтні 2015 року з вищезазначеним позовом до суду. Просили визнати за ними право власності за кожним на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться в с.Лютенька Гадяцького району, вул.Короленка , буд.5 та складається з житлового будинку "А-1", гаража "Б", сараю "В", літньої кухні "Г", сараю "Д", гаража "Ж", літнього душу "и", вбиральні "й", погреба а-1, воріт огорожі №1, огорожі №2, 1/2 колодязя питного. У судове засідання позивачі не з'явилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] сільска рада Гадяцького району надала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника. Треті особи - Гадяцька районна державна нотаріальна контора та [PERSON] до суду не з'явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гадяцького району згідно погосподарської книги № 6, особового рахунку № 552 станом на 01 липня 1990 року домоволодіння по вул.Короленка , буд.5 в с.Лютенька відносилося до колгопного двору. Членами колгоспного двору станом на зазначену дату були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно наданої копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 28 липня 2003 року. Заповітом від 15 січня 1996 року померла [PERSON]заповіла належний їй будинок [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гадяцького району на день смерті [PERSON] з нею за одною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Окрім того, довідкою виконавчого комітету підтверджується, що [PERSON] виписаний 11 вересня 1991 року із с.Лютенька. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду Україїни N 20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба.) Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що [PERSON] вибув з колгоспного двору 11 вересня 1991 року, в ході розгляду справи позовні вимоги про виділ його частки не заявляв та проти задоволення позову не заперечував, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами на його частку в майні колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved