Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на садовий будинок № 64, що розташований на території Камянської сільської ради Житомирського району Житомирської області, садівницьке товариство "Каштан" масив "Сонячний", як за спадкоємицею за заповітом після смерті брата. Також, позивач просила суд вирішити питання відшкодування їй судових витрат у розмірі 422,00 гривень, повязаних з явкою до суду. У судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 29 серпня 2011 року помер брат позивача [PERSON] (а.с.13-15, 20). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається із спірного у даній справі нерухомого майна садового будинку № 64, що розташований на території Камянської сільської ради Житомирського району Житомирської області, садівницьке товариство "Каштан", масив "Сонячний", який рахувався за [PERSON] Спадкодавець являвся членом вказаного садівницького товариства і збудував даний обєкт нерухомості на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці (а.с.21, 44). За життя, а саме 29 серпня 2011 року [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів сестрі, тобто позивачу у даній справі (а.с.18-19). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна померлого [PERSON] (а.с.48). Постановою нотаріуса від 8 квітня 2016 року (а.с.28) заявникові відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний садовий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього та відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для часткового задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя був фактичним власником спірного садового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності заявником, як спадкоємицею за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява, в частині визнання права власності, підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача, понесених, як вказує позивач, нею витрат, повязаних з явкою до суду. За змістом ст. 85 ЦПК України Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту). Разом з тим, докази, що були надані позивачем в обґрунтування факту понесених судових витрат на явку до суду, на переконання суду, є не належними та недопустимими доказами, адже не відповідають встановленим вимогам, що встановлені для документів, які підтверджують переїзд до іншого населеного пункту, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Водночас, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 705,13 гривень. Окремо суд звертає увагу на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial