Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

30.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Із позову вбачається, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1979 року по 26 вересня 1991 року. Від шлюбу у подружжя народилась дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти позивач з відповідачем придбали 2-х кімнатну кооперативну квартиру. Членом кооперативу є відповідач. Всі пайові внески за квартиру були повністю сплачені подружжям під час шлюбу. У 1991 році відповідач забрав свої речі і залишив квартиру та по теперішній час в квартирі не проживає, про квартиру не піклується і не дбає, комунальні послуги не сплачує. В 2016 році [PERSON] за усною домовленістю між ним та позивачем, оформив на себе право власності на спірне майно. У 2017 році [PERSON] знявся з реєстрації і на даний час в спірній квартирі зареєстровані, позивач, дочка та син позивача від другого шлюбу. В 2017 році відповідач повідомив позивача, що не бажає ділити квартиру між ним та позивачем, і у нього є намір подарувати дану квартиру їх спільній дочці. Таким чином, позивач вважає, що відповідач оспорює право власності позивача на частину спірного майна, а тому вона змушена була звертатись до суду з даним позовом, в якому просить визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати частки сторін рівними. Визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 31 жовтня 2017 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва відкрито провадження по вищезазначеному позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того просила суд про поновлення їй строків подачі позову до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)Відповідач не подав відзив; 4)Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позову регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України(далі за текстом ЦК України). Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу, договорі про державну реєстрацію прав та їх обтяжень) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.1979 року, на час розгляду справи шлюб між ними розірвано 26.09.1991 року (а.с.6-7). Під час шлюбу сторони, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], придбали кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50,9 кв.м., житловою 30,4 кв.м. Як вбачається з довідки, наданої ЖБК «Будівельник-8» від 17.05.2016 р. №258», [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], який в 11 червня 1992 році у повному обсязі сплатив пайовий внесок за квартиру в сумі - 9655,74 крб. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.09.2016 р., власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5). Частиною 1 статті 15 Закону УРСР "Про власність" (який був чинним на день повного внесення подружжям пайового внеску за квартиру) передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Враховуючи те, що [PERSON], дружиною члена житлово-будівельного кооперативу (відповідача по справі [PERSON]), вносились пайові внески за квартиру в період спільного проживання за рахунок спільних коштів подружжя суд вважає, що [PERSON] правомірно набула право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Відповідно до довідки Форми №3, виданої ХБК «Будівельник-8» від 18.09.2017 р. №82, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). У відповідності до вимог ст. 70 ч.1 СК України та ст.. 372 ЦК України, частки вищезазначеного майна спірної квартири, для кожного зі сторін, є рівними. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3024,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved