Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

17 червня 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором на загальну суму 4046грн.73коп. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 07.05.2012року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №001-15028-070512 (далі Договір). За умовами Договору ПАТ «Дельта Банк» зобовязалося надати [PERSON] кредит в сумі 3167грн.13коп. Відповідно до умов Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору відсотки, виходячи зі ставки 12% на рік та за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,92% на місяць. Внаслідок невиконання відповідачем умов Договору у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 08.05.2015року складає 4046грн.73коп. Посилаючись на те, що договірне зобов'язання виконано банком у повному обсязі, при цьому порушено відповідачем, позивач вважав, що є підстави для стягнення в судовому порядку з [PERSON] кредиту та нарахованих за кредитом процентів. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. У поданій позовній заяві просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 07 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №001-15028-0705512, за умовами якого банк надає клієнту кредит на придбання майна у товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Епіцентр К" на суму 3167,13 грн. згідно з рахунком-фактурою №OD-0005101 від 07.05.2012року (а.с.а.с.3,4). Пунктом 2.1 Договору визначено, що днем (датою) надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок клієнта. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі, а саме: суми кредиту, нарахованих за його користування відсотків, всіх інших плат, передбачених цим Договором, та можливих санкцій за невиконання або неналежне виконання позичальником договірних умов (п.2.2 Договору) Відповідно до п.1.4 Договору позичальник, крім іншого, доручив кредитору перерахувати з позичкового рахунку продавцю майна - ТОВ "Епіцентр К" - суму кредиту у розмірі 3167грн.13коп. За умовами договору кредит надається банком на строк 7 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів не пізніше 06 грудня 2012 року (п.1.2 Договору). Згідно з п.2.3 Договору за користування кредитом відповідач сплачує банку відсотки, виходячи зі ставки 12% на рік. Процентна ставка може змінюватись відповідно до умов Договору. Відповідно до п.2.5 цього Договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує банку плату в розмірі 1,92% на місяць. В судовому засіданні встановлено, що банком виконано договірні зобов'язання у повному обсязі шляхом перерахування за [PERSON] товариству з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" коштів у розмірі 3167грн.13коп., що підтверджується меморіальним ордером від 08.05.2012року №19711639 (а.с.7). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] розраховані до сплати суми не погашав, внаслідок чого станом на 08.05.2015року утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму 4046грн.73коп., з яких 3388грн.83коп. - заборгованість за тілом кредиту, 137грн.34коп. - прострочена заборгованість за відсотками, 520грн.56коп. - прострочена заборгованість за комісією (а.с.8). Вирішуючи спір, що виник між сторонами із зобовязальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника відсотків від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється Договором. Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані кошти (кредит) та сплатити відсотки у строки та на умовах, встановлених договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо Договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив договірні зобовязання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 02.03.2015року №51 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Отже, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 243грн.60коп. за подання до суду позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 4046грн.73коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене,

Outcome: approved