Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

11.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дзержинської міської ради Донецької області, третя особа- реєстраційна служба Дзержинського міського управління юстиції Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 265 від 20 вересня 1989 року йому була надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 600 м.кв. для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS]. Будівництво було завершене в 1991 році, по його закінченню позивач зі своєю родиною оселився у зведеному помешканні. На теперішній час у позивача виникла необхідність отримати свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок, але Реєстраційною службою Дзержинського міського управління юстиції Донецької області йому було відмовлено, оскільки збудований позивачем будинок не відповідає розмірам, визначеним в рішення Дзержинської міської ради Донецької області №265 від 20.09.1989 року та договорі на безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 18.06.1990 року. Представник позивача надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Дзержинської міської ради Донецької області до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи- реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 265 від 20 вересня 1989 року йому була надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 600 м.кв. для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Позивач збудував будинок визначений в технічному паспорті під літерами- «А-1», «а», м/с, загальною площею- 123, 6 м.кв. та житловою площею- 90,4 м.кв., зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, зокрема, літня кухня - «Б», гараж- «Ж», погріб- п/г, огорожа- N за вказаною адресою. В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Донецька область, [ADDRESS], власником записаний [PERSON] Згідно рішення № 21893286 від 08 червня 2015 року реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції, в державній реєстрації позивачу було відмовлено. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами по справі, регулюються цивільним законодавством України щодо набуття права власності. Зокрема, відповідно до ст.ст. 328, 331 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до законодавства колишнього СРСР індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР підлягали реєстрації (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 р.). Оформлення права власності на об'єкти нерухомості, збудовані після 05.08.1992 року, здійснювалися за наявності акта державної комісії про прийняття в експлуатацію відповідно до "Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449, а оформлення права власності на об'єкти нерухомості, які були збудовані до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449, здійснювалися з урахуванням положень постанови Ради Міністрів УРСР від 12.03.1981 року № 125 "Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів". Лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5 -126 від 23 березня 1999 року містить роз'яснення, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію провадиться тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття урядом України документу, (Постанова Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 ''Про затвердження Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення), яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку. Судом встановлено, що, житловий будинок збудований в 1991 році, тобто до 1992 року, на відведеній для цього земельній ділянці у відповідності до дозволу органів місцевого самоврядування і набув статусу майна з часу завершення будівництва. Суд враховує, що визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними спорудами не порушує прав інших осіб, це право оспорюється або не визнається іншою особою, тому слід у судовому порядку визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved