Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила суд визнати договір купівлі - продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений 01.11.2001 року на Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська" між [PERSON] та [PERSON], дійсним, визнати за нею право власності на зазначений будинок. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що 01.11.2001 року між нею та [PERSON] на Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська" був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS], який належав відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 06.10.2000 року, укладеного на Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська" між [PERSON] та [PERSON] Спірний договір купівлі - продажу у відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не був нотаріально посвідчений. В 2013 році вирішила продати спірний будинк, але нотаріус відмовив посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення договору від 01.11.2001 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу в її відсутність. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON], позов [PERSON] підтримала та просила суд його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав посилаючись на те, що в 2001 році він дійсно зустрічався із позивачкою на території Регіональної універсальної товарної біржі "Таврійська" де вони повинні були оформити договір купівлі - продажу спірного будинку, але оскільки позивачка на той час не мала коштів на оплату вартості будинку, договір укладений не був та відповідно ним підписаний не був. В договорі від 01.11.2001 року, який наданий суду позивачкою, стоїть не його підпис, тому в задоволенні позову просив відмовити. В судове засідання представник третьої особи: Регіональної універсальної товарної біржі "Таврійська" не з'явився з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 01 листопада 2001 року на Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська" між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 договору жилий будинок продано за 6000 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору. Зі змісту договору також вбачається, що у відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" договір не підлягає нотаріальному посвідченню. 11.04.2002 року вказаний договір зареєстрований Каховським БТІ. 24.04.2004 року позивачка одружилася та змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON]. 20.03.2013 року приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила в оформленні договору купівлі - продажу спірного будинку, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений. Враховуючи, що вказані правовідносини виникли між сторонами 01.11.2001 року, суд застосовує норми законодавства, які їх регулювали та були чинними в зазначений період. Так, відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму; відповідно до ст. 227 ЦК України договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів; відповідно до ст. 47 ЦК України нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення не вимагається; відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, чинній станом на 01.11.2001 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, враховуючи встановлені по справі обставини та аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає доведеним, що 01.11.2001 року між сторонами був укладений договір купівлі - продажу спірного будинку, в результаті якого відповідачем був переданий позивачці у власність спірний жилий будинок, що відповідачем в судовому засіданні не оспорювалося, а позивачкою було сплачено відповідачу обумовлену грошову суму. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що позивач не сплатила йому обумовлену грошову суму, оскільки таке твердження не доведено належними доказами та спростовується п. 2 зазначеного договору, відповідно до якого жилий будинок продано за 6000 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору, до того ж, суд дійшов такого висновку виходячи з того, що відповідач на протязі майже 12 років не вживав заходів по відновленню свого порушеного права; показання свідків: [PERSON], [PERSON], відповідно до яких, спірний договір не був укладений, оскільки позивачка не мала коштів на оплату вартості спірного будинку, суд сприймає критично, бо наведені показання ґрунтуються на припущеннях, зроблених свідками зі слів відповідача; твердження відповідача про те, що на оспорюваному договорі стоїть не його підпис, суд сприймає критично, оскільки таке твердження не доведено належними доказами, а 10.09.2013 року судом за клопотанням [PERSON] була призначена судова почеркознавча експертиза. На вирішення експерта поставлено питання: чи виконаний підпис в графі продавець від імені [PERSON] на договорі купівлі - продажу, зареєстрованого в Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська" від 01.11.2001 року тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою, але 20.11.2013 року своїм листом експерт повідомив про неможливість проведення експертизи ( з причини не надання відповідачем вільних зразків підпису та почерку складених ним в період 2001 року) та повернув матеріали цивільної справи до суду. Тобто, обома сторонами договору повністю виконано угоду, яка на момент її укладання відповідно до норм ЦК України потребувала нотаріального посвідчення, а відповідно до вимог Закону України "Про товарну біржу" не підлягала нотаріальному посвідченню, спірний договір купівлі - продажу позивачкою був зареєстрований в БТІ, до теперішнього часу жодна з сторін договору не заявляла про його недійсність, але вже в 2013 році під час коли позивачка намагалася скористатися своїм правом розпорядитися власністю, вона отримала відмову в нотаріальному посвідчені договору з причин відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, що призвело до порушення її конституційного права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, а іншого способу захисту порушеного права позивачки, суд не вбачає, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, а оспорювану угоду визнати дійсною. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати на оплату судового збору в розмірі 229,40 грн. та на оплату правової допомоги в розмірі 4500 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 6, 41, 42, 45, 47, 224, 227 ЦК України (1963 року), ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, чинній станом на 01.11.2001 року, ст. ст. 4, 11, 12, 48, 49 Закону України "Про власність" в редакції, яка була чинною станом на 01.11.2001 року;

Outcome: approved