Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], 1997 р.н., щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO] Призначити її опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір"є [PERSON], [INFO] [INFO] у її дочки народився чин - [PERSON], який з народження постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідачка фактично з дня народження дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, взагалі не спілкується з дитиною. В підготовче судове засідання сторони не з"явилися. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 29.03.2018 року, відповідачка [PERSON], не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], 2014 р.н. Справу про позбавлення її батьківських прав просить розглянути за її відсутності ( а.с. 50). У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю [PERSON], [INFO] ( а.с. 8), відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України . Позивачка [PERSON] є матір"ю відповідачки [PERSON], [INFO], та бабою малолітнього [PERSON], 2014 р.н. ( а.с. 7). Відповідачка злісно ухиляється від виконання обов'язків по вихованню сина, без поважних причин з моменту його народження: не піклується про його здоров» я, фізичний, духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, взагалі не спілкується з дитиною, що стверджується матеріалами справи . Згідно Акта, складеного МК ВЖРЕП № 7 від 06.11.2017 року [PERSON], проживає в кв. [ADDRESS] без реєстрації протягом двох років, разом з нею проживає [PERSON] ( а.с. 12). Як вбачається з копії довідки, виданої ДНЗ № 27 " Мальва" м. Бердичева Житомирської області , внук позивачки, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний заклад з 25.08.2016 року. За період відвідування дошкільного закладу мати [PERSON] не приймала участі у вихованні дитини ( а.с. 17). Згідно висновку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради від 09.10.2018 року, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO], встановлення над ним опіки та призначення опікуном дитини [PERSON]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахованих у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України позивач мав право за наявності достатніх підстав на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки. Проте, для з'ясування того, чи є таке втручання у сімейні відносини необхідним та виправдання у демократичному суспільстві, необхідні достатньо переконливі та зважені аргументи на захист інтересів дитини . Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-ХІІ 27.02.1991 року. Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню сина , оскільки з моменту його народження не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на лікування, утримання . Таким чином дії відповідачки, як матері дитини, є винними, свідомими, а тому на підставі ст. 164 Сімейного Кодексу України, суд прийшов до остаточного висновку про позбавлення відповідачки батьківських прав. Вирішуючи питання про встановлення опіки щодо дитини суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 наказу № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року «Про затвердження Правил опіки та піклування» для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається родичам дитини незалежно від місця їх проживання,особам, у сім'ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. За приписами ч.1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути повнолітня дієздатна особа (за її згодою). При призначенні дитині опікуна або піклувальника орган опіки і піклування враховує особисті якості особи, її здатність до виховання дитини та ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Над малолітніми та неповнолітніми особами опіка чи піклування також можуть бути встановлені судом, якщо під час розгляду справи (про позбавлення батьківських прав, про відібрання дитини) буде встановлено, що такі особи позбавлені батьківського піклування. За ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відноситься створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї та виховання й утримання дітей за принципом родинності. На підставі ст. 6 Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім'ї громадян України: на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що з метою захисту інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], позовні вимоги щодо встановлення над ним опіки та призначення опікуном [PERSON], яка є його бабою, найбільше відповідає інтересам дитини, а тому позовні вимоги в даній частині також підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved