Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області, пред'явивши позов до відповідачів, предмет якого складають такі вимоги: 1) Стягнути солідарно з відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму заборгованості за договором позики №1 в розмірі 80000,00 грн.; 2) Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму заборгованості за договорами позики №2 та №3 в розмірі 45000,00 грн.; 3) Стягнути солідарно з відповідача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] 800,00 грн. в рахунок витрат судового збору за договорами позики №2 та №3. Як на підставу задоволення заявлених позовних вимога посилався на п.6 ст. 3, п.п.1 ч.2 ст. 258, ст.ст. 549, 550, 551, 552, 553, 554, 625, 1049, 1050 ЦК України. Як на докази посилався на такі документи: договір позики від 27.11.2011 року (а.с.4, 23), договір поруки (на забезпечення зобов'язання позичальника за договором позики) від 27.11.2011 року (а.с.5, 24), договір від 01.02.2012 року (а.с. 6, 21), договір позики від 20.03.2012 року (а.с. 7, 22), розрахунок боргу [PERSON] станом на 29 травня 2015 року (а.с.8), інформація про офіційний курс гривні щодо іноземних валют (а.с. 9), інформація про індекс інфляції в Україні за 2000-2015 роки (а.с.10). 27 листопада 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики №1 на суму 2600 доларів США, згідно якого відповідач зобов'язався повернути йому вказану суму до 01 червня 2012 року. Поручителем за цим договором виступила його дружина [PERSON]. Вказав на те, що [PERSON] запевнив його, що той створює в селі Преображенка велике фермерське господарство і вже вирішив питання кредиту від "Акта банку" в розмірі 200000,00 грн., але щоб не гаяти час, попросив позичити гроші. При цьому показав сертифікати на два земельні паї в селі Преображенка і запропонував взяти їх в якості застави. Він пообіцяв в разі проблем з поверненням боргів в любий момент продати паї і повернути борг або переписати паї на нього, [PERSON]. Зазначив, що строк повернення боргів давно минув, але, не зважаючи на його неодноразові звернення, відповідач до цього часу боргів не повернув. Поручитель [PERSON] також не повертає боргу. Свої паї [PERSON] здав в оренду ФГ "Сяйво", отримує за оренду від фермерського господарства щорічні дивіденди в розмірі 5000,00 грн., але борги не повертає навіть частково. Наполягає на тому, що відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України відповідач повинен позичене повернути, сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до п. 1 ст. 554 ЦК України поручитель і боржник повинні відповідати перед кредитором як солідарні боржники. Також, відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України підлягає стягненню також неустойка, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Тому станом на 29.05.2015 року за прострочення виконання зобов'язання за вищезазначеним договором позики до суми основного боргу додається неустойка (штаф+пеня). Згідно наданого ним розрахунку: 1) розмір неустойки (штраф+пення) за договором позики №1 = 2736 грн. + 99882 грн. = 1026180 грн.; 2) розмір неустойки (штраф+пеня) за договором позики №2 = 600 грн. + 21900 = 22500 грн.; 3) розмір неустойки (штраф+пеня) за договором позики №3 = 280 грн. + 2044 грн. = 2324 грн. Виходячи з того, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, вважає за доцільне зменшити розмір неустойки: 1) за договором позики №1 з 102618,00 грн. до 20408,00 грн.; 2) за договором позики №2 з 22500,00 грн. до14432,00 грн.; 3) за договором позики №3 з 2324,00 грн. до 402 грн. Крім того, суми інфляційних та процентів річних становили: 1) за договором позики №1 = 0 + 4862,00 грн. = 4862,00 грн.; 2) за договором позики №2 = 7500,00 грн. + 1068,00 грн. = 8568,00 грн.; 3) за договором позики №3 = 3500,00 грн. + 498,00 грн. = 3998,00 грн. В підсумку, сума позиченого, зменшеної неустойки та процентів по кожному договору позики й склали разом ціну пред'явленого позову. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подав письмові заперечення проти позову. Вказав на те, що 27.11.2011 року на його прохання надати позику грошей в сумі 16000,00 грн., між ним та позивачем було укладено договір позики і поручителем за цим договором виступила його дружина [PERSON] Сам документ - договір позики складав позивач, він же й передав названу суму позики - 16000,00 грн. Був настільки радий, що позивач задовольнив його прохання, що підписав договір позики не читаючи його. Таким же чином договір поруки підписала його дружина, так як дуже довіряли [PERSON]. В судовому засіданні заявив, що гроші були потрібні для здійснення закупівлі риби, торгівлею якої займався. 01.02.2012 року знову уклав договір позики з позивачем на суму 12000 грн., які згідно договору зобов'язався повернути не пізніше 01.06.2012 року. 20.03.2012 року він знову з позивачем уклав договір позики на суму 5600,00 грн., які також зобов'язався повернути до 01.06.2012 року. Стверджував, що тоді з жахом для себе виявив, що в договорі позики №1 від 27.11.2011 року записано не 16000,00 грн., які він одержав, а 2600,00 доларів США. Вважає, що відповіджно до ст. 625, 1050 ЦК України він повинен сплатити позикодавцю [PERSON] основну суму боргу 16000,00 грн., річні проценти 480,00 грн., індекс інфляції - 10000,00 грн, а всього 26480,00 грн., основну суму боргу - 12000,00 грн., річні проценти в сумі 1080,00 грн. та індекс інфляції - 7500,00 грн., а всього 21168,00 грн., також основну суму боргу - 5600,00 грн., річних процентів - 498,00 грн. та 3500,00 грн. індексу інфляції, всього 9878,00 грн., а всього боргу за три позики 57526,00 грн. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши правові позиції відповідачів, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до [PERSON] підлягає задоволенню в частині стягнути з нього на користь позивача суми заборгованості за договором позики від 27.11.2011 року в розмірі 2600,00 доларів США, а також заборгованості за договорами позики від 01.02.2012 року та від 20.03.2012 року в розмірі 45000,00 грн. В задоволенні іншої частини пред'явлених до [PERSON] позовних вимог слід відмовити. Також, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід відмовити повністю в позові до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості та збитків. Суд виходив з такого. Суд вважає встановленими такі обставини, що мають значення для справи. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існують позикові відносини, які виникли на підставі договорів позики від 27.11.2011 року (а.с. 4, 23), 01.02.2012 року (а.с. 6, 21), 20.03.2012 року (а.с. 7, 22), у зв'язку з невиконанням яких і виник цивільно-правовий спір. Відповідно до умов договору позики від 27.11.2011 року [PERSON] зобов'язався повернути отримані за договором 2600 доларів США [PERSON] не пізніше 01.06.2012 року, а вразі прострочення виконання зобов'язання - сплатити також штраф у розмірі п'яти відсотків від простроченої суми та пені в розмірі 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконано. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. до такої категорії суд відносить передані позивачем за договором позики відповідачеві 2600 доларів США. За викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1046 ЦК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2600 доларів США за договором позики від 27.11.2011 року. Інші вимоги в спорі, що витікають з невиконання договору позики від 27.11.2011 року, не підлягають задоволенню, так як заявлені безпідставно. Відповідно до договору позики від 01.02.2012 року [PERSON] зобов'язався повернути отримані за договором 12000,00 грн. [PERSON] не пізніше 01.06.2012 року, а вразі прострочення виконання зобов'язання - сплатити також штраф у розмірі п'яти відсотків від простроченої суми та пені в розмірі 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконано, що визнано ним в судовому засіданні. За викладених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на його користь за договором позики від 01.02.2012 року основного боргу, зменшеної неустойки, інфляційних витрат та процентів в сумі 35000,00 гривень. Відповідно до договору позики від 20.03.2012 року [PERSON] зобов'язався повернути отримані за договором 5600,00 грн. [PERSON] не пізніше 01.06.2012 року, а вразі прострочення виконання зобов'язання - сплатити також штраф у розмірі п'яти відсотків від простроченої суми та пені в розмірі 0,5 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконано, що визнано ним в судовому засіданні. Перевіривши доводи позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на його користь за договором позики від 20.03.2012 року основного боргу, зменшеної неустойки, інфляційних витрат та процентів в сумі 10000,00 гривень. Позивач в даній справі наполягав на солідарному стягненні з обох відповідачів в даній справі, тобто з [PERSON] та [PERSON], суми заборгованості за договором позики від 27.11.2011року. Вирішуючи дане питання, суд дійшов висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити повністю за таких підстав. Виходячи з системного аналізу норм, закріплених у ст.ст. 546-548, 553-558, 626-636, 638 ЦК України, суд прийшов до переконання, що договір поруки є договором на користь третьої особи (кредитора боржника) між боржником і поручителем. Цей договір є двостороннім за своєю природою, так як поручитель бере на себе зобов'язання за виконання боржником свого обов'язку (ст.ст. 638, 553 ЦК України), а боржник бере на себе зобов'язання оплатити послуги поручителя (ст. 558 ЦК України). Відповідно до ст. 228 ЦК України змістом такого договору є умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, для договору поруки згідно ст.ст. 558, 638 ЦК України істотною умовою є розмір та порядок оплати послуг поручителя, наданих ним боржникові. Згідно ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що правочин, на який посилається позивач, під назвою "Договір поруки (на забезпечення зобов'язання позичальника за договором позики" між [PERSON] та [PERSON], що був викладений в письмовій формі 27.11.2011 року (а.с.5, 24), не є договором поруки у розумінні нормативних приписів, що містяться в [PERSON] 49 ЦК України "Забезпечення виконання зобов'язань", не містить істотних умов договору поруки, зазначених у параграфі 3 цієї глави ЦК України. Зокрема, відсутні відомості про розмір та порядок оплати послуг поручителя, наданих ним боржникові. Оскільки "Договір поруки (на забезпечення зобов'язання позичальника за договором позики" від 27.11.2011 року не містить істотних умов, які є обов'язковими для договору поруки, тобто його зміст не відповідає вимогам ЦК України, він не може вважатися укладеним в силу ст. 638 ч.1 ЦУК України, і відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України є нікчемним правочином. У цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів того факту, що [PERSON] є поручителем за зобов'язаннями [PERSON] перед [PERSON] через відсутність договору поруки в розумінні ст.ст. 546, 547, 553, 558, 638, 636 ЦК України. Отже, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів в даній справі на користь позивача суми заборгованості за договором позики від 27.11.2011 року не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню тільки в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми боргових зобов'язань за договорами позики від 27.11.2011 року, від 01.02.2012 року та від 20.03.2012 року, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з нього на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог 1047,00 грн. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, що документально підтверджено. На підставі викладеного та

Outcome: partial