Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

В Приморському районному судді м. Маріуполя була зареєстрована позовна заява [PERSON] , в якій вона просила визнати [PERSON] , [INFO], уродженця м. Маріуполя Донецької області батьком [PERSON] , який народився [INFO] у м. Маріуполі та [PERSON] , який народився [INFO] у м. Маріуполі; внести зміни до актового запису № 329 від 11.08.2013 року про народження сина [PERSON] , [INFO] , до актового запису №330 від 11.08.2013 року народження про народження сина [PERSON] , [INFO] , зазначивши у графі батько [PERSON] , [INFO] ; під час попереднього судового засідання вирішити питання про виклик до суду свідків: [PERSON] , [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на її користь на утримання синів [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дітей щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 420,40 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 1300,00 гривень. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з листопада 2012 року до грудня 2013 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . У зв`язку з труднощами у стосунках спільне мешкання до народження дітей, між сторонами було припинено. Відповідачу відомо, про вагітність у кінці грудня 2012 року двійнятами. Після припинення спільного проживання [PERSON] переїхав до батьків. Від цих стосунків з відповідачем [INFO] народилася двійня - [PERSON] , [PERSON] . [INFO] зареєстровано народження синів у Приморському ВРАЦС реєстраційної служби ММУЮ відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Діти зареєстровані по-батькові " [PERSON] ". Після народження дітей відповідач [PERSON] визнав себе батьком синів [PERSON] та [PERSON] , постійно спілкувався з ними та проводив час, надавав матеріальну допомогу. Відповідач обіцяв, проте станом на сьогодні не надав нотаріальну заяву про визнання себе батьком дітей до органу реєстрації актів цивільного стану. Факт спільного життя однією сім`єю та визнання себе батьком дітей можуть підтвердити свідки. На підставі викладеного вище позивачка звернулася до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою суду від 14.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 24.09.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.02.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , терті особи: Управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради, Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харіків), про внесення змін до актових записів про народження дітей повернуто позивачу. 11.01.2021 року позивач надав клопотання про внесення змін до актових записів про народження №329, 330 змінивши прізвище дітей з " [PERSON] " на " [INFO] ". Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач до суду надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, не заперечував проти задоволення позовних вимог, клопотав про зменшення розміру судових витрат. Представник третьої особи Управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради надала заяву про розгляду справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до інформації наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 02.09.2020 року №20-13.07-0753 [PERSON] зареєстрована разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11.09.2013 року виданим Приморським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області, про що складено актовий запис №330. Відповідно до даного свідоцтва батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11.09.2013 року виданим Приморським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області, про що складено актовий запис №329. Відповідно до даного свідоцтва батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] . Надані роздруківки переписки в яких йде мова про домовленість зустрічі з дітьми, їх потреби та бажані подарунки. Доданий до матеріалів справи диск з фото та відео відпочинку дітей зі відповідачем. Довідкою б/н від 20.10.2020 року виданою КС "Азовська кредитна компанія" підтверджено, що філією №1 Кредитної спілки "Азовська кредитна компанія" [PERSON] виданий кредит. В довідці за вих. №МР4-50.4/125 від 20.10.2020 року наданою [PERSON] повідомляється про наявність у нього кредитного зобов`язання у АТ "ПУМБ". В довідці за вих. №МР4-50.4/124 від 20.10.2020 року наданою [PERSON] повідомляється про наявність у нього кредитного зобов`язання у АТ "ПУМБ". Відповідно до виписки по Кредитній карті АТ "ПУМБ" у [PERSON] повна заборгованість складає 39163,88 грн. Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" у [PERSON] наявна заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк". Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.10.2020 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо клопотання відповідача про внесення змін до актових записів про народження №329, 330 змінивши прізвище дітей з " [PERSON] " на " [INFO] " суд зазначає наступне, що вимога зазначена у клопотанні не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, оскільки дане питання повинно вирішуватися при поданні відповідачем відзиву на позовну заяву, а тому не підлягає задоволенню. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до вимог ч. 2,3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують батьківство позивача відносно синів [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та не заперечуються сторонами, тому приходить висновку про задоволення вимог позивача про визнання батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей щодо даних про батька. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином для правильного вирішення справи суду слід визначити, чи до належного відповідача заявлено позов (чи є відповідач батьком дитини) та враховуючи надані сторонами докази та пояснення щодо вказаних вище обставин стосовно стану здоров`я, матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч.1ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач є батьком дітей. Щодо розміру витрат, які підлягають до компенсації відповідача, суд зазначає наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат позивачем квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/34 від 27.08.2020 року на суму 1300,00 грн. Також, представником позивача надано договір про надання правової допомоги №262 від 12.11.2020 на 2500 грн., договір про надання правничої допомоги №262 від 12.11.2020 року на суму 2300 грн., договір №262 про надання правової допомоги від 22.12.2020 додатковий на суму 5200 грн., договір №27 про надання правової допомоги від 08.02.2021 додатковий на суму 2500 грн., акт виконаних робіт про виконання зобов`язань на 7500 грн. за договором про надання правової допомоги №262 від 12.11.2020 року, акт виконаних робіт на суму 10000 грн. за договором про надання правової допомоги №262 від 12.11.2020 року, ордер, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 07.12.2020 року на суму 2300,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 22.12.2020 року на суму 5200,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.01.2021 року на суму 200,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 28.01.2021 року на суму 2500,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №01/34 від 27.08.2020 року та квитанцій до прибуткових касових ордерів від 07.12.2020 року, від 22.12.2020 року, від 19.01.2021 року, від 28.01.2021 року загальна сума сплачених коштів на правову допомогу складає 11500,00 грн. Згідно договіру про надання правової допомоги №262 від 12.11.2020, договору про надання правничої допомоги №262 від 12.11.2020, договору №262 про надання правової допомоги від 22.12.2020 (додатковий), договору №27 про надання правової допомоги від 08.02.2021 (додатковий) загальна сума складає 10500,00 грн. Згідно акту виконаних робіт правова допомога було надана у розмірі 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, згоду відповідача на задоволення позовних вимог, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу і стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат у розмірі 4300 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь позивача та 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved