Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

16 жовтня 2013 року Кредитна спілка «Добробуд» звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову мотивовані тим, що між Кредитною спілкою «Добробуд» та [PERSON] 19 лютого 2008 року було укладено кредитний договір за умовами, якого остання отримала споживчий кредит у розмір 20 000 гривень із зобов'язанням щомісячного повернення частини кредиту та процентів за користування ним відповідно до графіку платежу. З метою забезпечення повернення кредиту 19.02.2008 року між Кредитною спілкою «Добробуд» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе обов'язок у разі порушення [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, самостійно погасити заборгованість в повному обсязі, включаючи відсотки за користування кредитом. Посилаючись на те, що відповідачка своїх зобов'язань не виконала, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 42919,43 гривні, та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача - Чечоткін В.М., що діяв на підставі довіреності, в відкритому судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив стягнути з відповідачів суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 42919,43 гривні, та витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак про розгляд справи на його адресу були направлені повідомлення (а.с. 58,59,60). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року [PERSON] уклала з Кредитною спілкою «Добробуд» кредитний договір, за яким отримала споживчий кредит у сумі 20000 гривень. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] отримала споживчий кредит. За умовами договору споживчого кредиту [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі графіком. Останній платіж по сплаті основного боргу повинна була здійснити 19.02.2011 року, по сплаті процентів 28 лютого 2011 року. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. З представленої суду особистої карточки заємника вбачається, що [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, не в повному обсязі сплатила щомісячний платіж за липень 2008 року, а з 19.08.2008 року припинила погашення основного боргу за кредитом, з 30.11 2008 року припинила погашення відсотків. Також судом установлено, що з позовом до суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним КС "Добробуд" звернулася 16 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 19 числа місяця, а процентів - кожного останнього числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням трирічного строку позовної давності, а саме заборгованість за тілом кредиту з жовтня 2010 року по лютий 2011 року у суммі 2 776,64 гривні (555,56 + 555,56 + 555,56+ 555,56 + 555,40), заборгованість за підвищенними відсотками в розмірі 15 600 гривень ((20000 гривень * 1095 днів/365)*26). А всього 18 377,64 гривні. Із встановлених судом обставни, у КС «Добробуд» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, протягом 6 місяців з дня коли [PERSON] припинила сплачувати кредит. Однак вимогу до поручителя банк пред'явив лише звернувшись до суду 16 жовтня 2013 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 184 грн. 12 копійок. .

Outcome: partial