Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

ухвалою суду від 24.04.2015 року первісний позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFA5AE00000135 від 21.02.2007 року залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Станом на 12.05.2015 року до суду не надійшла апеляційна скарга на вказану ухвалу. 03.07.2013 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом (як зустрічним), обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № ІFА5АЕ00000135 від 21.02.2007 року ЗАТ КБ" Приват Банк" надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 26 828,24 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені цим договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20.02.2014 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня (21.02.2007 року) між ЗАТ КБ "Приват Банк" (кредитором) та позивачем [PERSON] (поручителем) укладено договір поруки №ІFА5АЕ00000135/1. Згідно з п.1 останнього поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання вищевказаним позичальником у повному обсязі зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. В п.13 вказаного договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Згідно з правилами, передбаченими в п.2.3 кредитного договору, вказаний банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. При цьому в договорі поруки відсутні посилання на право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. П.3 договору поруки передбачено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Отже, для того, щоб банк мав право змінити відсоткову ставку за кредитом шляхом її збільшення, він зобов'язаний надіслати як позичальнику, так і поручителю повідомлення про таку зміну. Однак, банк такого повідомлення не надсилав, оскільки вважає, що відсоткова ставка не збільшувалась, в тому числі з 12% до 26% річних. Поручитель також не отримував жодного повідомлення з банку про збільшення відсоткової ставки з моменту підписання договору. Однак, незважаючи на ці обставини, загальний розмір заборгованості за кредитним договором нарахований з урахуванням підвищеної відсоткової ставки, що є порушенням договору поруки та прав [PERSON] як поручителя. Останній також просить врахувати, що із долученого банком до вищевказаного первісного позову розрахунку кредитної заборгованості випливає, що з 24.03.2009 року банком збільшено розмір відсоткової ставки з 12% до 26% річних. Тому позивач [PERSON], посилаючись на роз'яснення, надані в пунктах 22, 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 та листі цього суду, який (лист) має аналогічну назву, від 27.09.2012 року №10-1393/0/4-12, зазначає, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. В зв'язку з вищенаведеним [PERSON] вважає, що порука вважається припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Тому позивач просить визнати вищезазначений договір поруки припиненим. Представник позивача [PERSON] - адвокат Чеботар В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевказаних підстав. Він також просить врахувати, що зазначеним нижче висновком судово-економічної експертизи від 10.03.2015 року встановлено збільшення банком процентної ставки з 25, 08% до 26% річних. Тому вказаний представник просить позовні вимоги задовольнити. Третя особа [PERSON], який є позичальником за вказаним кредитним договором, в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з вищенаведених підстав. Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судові засідання 31.03., 09.04., 24.04. та 12.05.2015 року не з'явився без поважних причин, про час та місце вказаних засідань був щоразу повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання відповідачем судових повісток-викликів в три останні засідання. В судовому засіданні 30.10.2013 року представник вказаного банку Безбородько І.М. проти зустрічного позову заперечував, оскільки банком не здійснювалося збільшення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором. Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які досліджені в судових засіданнях приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.02.2007 року між ЗАТ КБ" Приват Банк" та [PERSON] укладено вищевказаний кредитний договір у вигляді непоновлюваної кредитної лінії № ІFА5АЕ00000135, відповідно до якого цей банк надав [PERSON] кредит в розмірі 26 828,24 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 21.02.2014 року (т.1, а.с.7-9). При цьому суд приходить до висновку, що зазначення номеру цього кредитного договору як «ІFJWAE00000134» є помилковим, оскільки із змісту цього договору, первісного та зустрічного позовів, а також матеріалів даної справи випливає, що спір стосується саме кредитного договору № ІFА5АЕ00000135. Слід також врахувати, що дана справа вже перебувала на розгляді в судах апеляційної та касаційної інстанцій, і цими судами не звернуто увагу на невідповідність наявної в справі копії кредитного договору змісту позовних вимог банку. Судом також встановлено, що 21.02.2007 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ " Приват Банк" (кредитором) та позивачем [PERSON] (поручителем) укладено договір поруки №ІFА5АЕ00000135/1. Згідно з пунктом 1.1 цього договору поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником [PERSON] у повному обсязі зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, винагород, пені, сплати інших платежів, відшкодування збитків, витрат у відповідності, порядку та строки, зазначені в кредитному договорі. В п.4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В п.13 договору поруки зазначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с.10). Судом встановлено, що правонаступником ЗАТ комерційний банк "Приват Банк" є ПАТ комерційний банк "Приват Банк" (т.1, а.с.14,15). Відповідно до правил, передбачених ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до правил ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з роз'ясненнями, вказаними в п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до п. 28 зазначеної постанови, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Згідно із правовою позицією, висловленою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27.09.2012 року в листі №10-1393/0/4-12 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, в п. 4 зазначено, що за положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення виникає в разі, зокрема, підвищення розміру процентів. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №10/03-15 від 10.03.2015 року, проведеної ТзОВ аудиторською фірмою «Вест-Аудит», в розрахунку, наданому ПАТ КБ «Приват Банк» невірно вказано суму заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія) станом на 28.12.2011 року. Експертом визначено, що сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк» за договором №ІFА5АЕ00000135 від 21.02.2007 року станом 28.12.2011 року становить 13 532,46 долари США, що на 4 459,82 грн. більше, ніж визначено банком. При визначенні загальної заборгованості за кредитом, вказаної в розрахунку заборгованості за договором №ІFА5АЕ00000135 від 21.02.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та клієнтом [PERSON], станом на 28.12.2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом при порушенні позичальником зобов'язань по погашенні кредиту із 2,09 % на місяць (25,08 % на рік) до 26% відсотків на рік від суми залишку заборгованості за кредитом. Дослідженням наданих документів встановлено, що за рахунок використання збільшеної відсоткової ставки за користування кредитом при порушенні позичальником зобов'язань по погашенні кредиту із 2,09 % на місяць (25,08 % на рік) до 26% відсотків на рік при розрахунку заборгованості за договором №ІFА5АЕ00000135 від 21.02.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та клієнтом [PERSON], станом на 28.12.2011 року, банком було збільшено обсяг відповідальності поручителя [PERSON] Проте, зазначена в розрахунку, наданому ПАТ КБ «Приват Банк», сума заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія) станом на 28.12.2011 року на 4 459,82 грн. менше, ніж визначено експертом (т.2, а.с. 1-14). Отже, даною експертизою встановлено, що вказаним банком збільшено відсоткову ставку з 25, 08% до 26% річних, чим спростовуються заперечення представника банку про відсутність такого збільшення. Судом встановлено, що банком направлялось поручителю [PERSON] повідомлення (без дат його оформлення чи відправлення) про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором, загальний розмір якої станом на 20.03.2011 року складав 59 376, 02 грн. В цьому повідомленні вказаному поручителю також пропонувалося погасити зазначену заборгованість. Проте, в цьому документі відсутні будь-які відомості про збільшення банком відсоткової ставки (т.1, а.с.45). Відсутні і будь-які відомості про укладення вказаними сторонами оспорюваного договору поруки додаткових угод, про які вказано в п.13 цього договору. Отже, із досліджених судом доказів не вбачається жодної поінформованості позивача [PERSON] як поручителя про здійснення кредитором зміни зобов'язання щодо збільшення процентної ставки, а отже, збільшення обсягу відповідальності поручителя. В зв'язку з цим суд вважає, що порука [PERSON] припинилася на підставі ч.1 ст.559 ЦК України внаслідок збільшення відповідальності позивача як поручителя без його згоди. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.559, 598 ЦК України та,

Outcome: approved