Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 05 липня 2013 року по 11 листопада 2020 року у розмірі 257579 грн.. 20 січня 2021 року Товариство звернулось до суду із заявою про зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим просило стягнути з відповідача три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 11 листопада 2017 року по 19 січня 2021 року у розмірі 43808 грн. 17 коп., що складається з: 3 % відсотка річних в сумі 13092 грн. 74 коп. та інфляційних витрат - 30715, 43 грн.. В обґрунтування позову зазначається, що 09 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та Відповідачем був укладений кредитний договір № 804/6/08/2006/840к/1, відповідно до умов якого було надано Відповідачу грошові кошти в сумі 18000,00 доларів США на строк до 09.08.2025 року зі сплатою 10 % річних. Оскільки Відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконувала з травня 2013 року, ПАТ КБ «Надра» звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25 червня 2013 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області по цивільній справі № 658/2005/13-ц було винесено рішення, яким було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (поручитель) на користь ПАТ Комерційний банк "Надра" заборгованість за Кредитним договором у розмірі 17 106,70 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 136 733,87 грн.. Рішення набрало законної сили 05.07.2013 року. Однак, ні Відповідач, ні поручитель так і не виконували рішення суду. 21.07.2020 р. між ПАТ «Комерційний банк "Надра" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № GL48N718070 I 4 про відступлення прав вимоги. Згідно Договору від 21.07.2020р., право вимоги за Договором кредиту № 804/6/08/2006/840к/1, укладеного 09.08.2006 р. між ПАТ «Комерційний банк "Надра та [PERSON] , Первісний кредитор відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами поруки, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою суду у виконавчому провадженні з приводу виконання рішення суду про стягнення кредиту з відповідача замінено первинного кредитора ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Оскільки відповідач потягом всього часу не виконувала рішення суду, позивач має право стягнути з неї відповідно до ст. 625 ЦК України три процента річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням встановленого індексу інфляції. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням уточнень щодо періоду та суми. Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов заперечував проти позову та окремо зазначав, що позивач отримав право вимоги щодо основної суми кредиту лише 27 серпня 2020 року на підставі ухвали суду про заміну сторони у виконавчому провадженні, а тому, на думку представника, у позивача не виникло право стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за минулі роки, так як кредитором на той час і у якого існувало таке право, було згідно до рішення суду - ПАТ КБ «Надра». Крім того, представник вважає, що позивачем при подачі позовної заяви до суду взагалі пропущений строк позовної давності, оскільки, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Судом встановлено, що 09 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 804/6/08/2006/840к/1, відповідно до умов якого було надано [PERSON] грошові кошти в сумі 18000,00 доларів США на строк до 09.08.2025 року зі сплатою 10 % річних. [PERSON] виступав поручителем під час укладання договору кредитування. ПАТ КБ «Надра», у зв`язку із порушенням графіку платежів, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25 червня 2013 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області по цивільній справі № 658/2005/13-ц було винесено рішення, яким було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (поручитель) на користь ПАТ Комерційний банк "Надра" заборгованість за Кредитним договором у розмірі 17 106,70 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 136 733,87 грн.. Рішення набрало законної сили 05.07.2013 року. Відкрито виконавче провадження № 49358773, проте за сім років вся сума боргу не погашена та погашається частинами за рахунок пенсійних виплат поручителя [PERSON] .. 21.07.2020 р. між ПАТ «Комерційний банк "Надра" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № GL48N718070 I 4 про відступлення прав вимоги. Згідно Договору від 21.07.2020р., право вимоги за Договором кредиту № 804/6/08/2006/840к/1, укладеного 09.08.2006 р. між ПАТ «Комерційний банк "Надра та [PERSON] , Первісний кредитор відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами поруки, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 серпня 2020 року за заявою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Встановленні обставини справи сторонами не оспорюються. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14? 1 Оце 18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу від 05 липня 2013 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дня подачі даного позову. Разом з цим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання у кредитора до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем грошове зобов`язання не погашено в повному обсязі та станом на момент звернення до суду позивача борг складав 112851 грн. 49 коп.. Погашення боргу протягом 2015-2020 років здійснювалось здебільшого за рахунок стягнення з поручителя [PERSON] пенсійних виплат, тобто щомісячно. Позивач просить розрахувати три проценти річних та інфляційні витрати без врахування погашених за період 2015-2020 рік сум, оскільки фактично товариство їх не отримало. Однак, згідно відповіді Каховського міськрайонного відділу ДВС з 2016 року стягувались щомісяця пенсійні виплати з [PERSON] (а.с. 47-48), а тому суми стягнення повинні враховуватись під час підрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки відсутня вина боржника щодо перерахування стягнутих централізовано коштів з його рахунку на рахунок кредитора. За період з листопада 2017 року по січень 2021 року три процента річних від суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання склали у загальному розмірі 41296 грн. 25 коп., з яких: 3% річних - 11493 грн. 83 коп. та інфляційні витрати у розмірі 29802 грн. 42 коп. Формула розрахунку наступна (сума боргу мінус щомісячне стягнення)* 3%*30 днів щомісячного прострочення / 365 днів (річних). Також судом проведено розрахунок з урахуванням стягнення щомісячно пенсійних виплат та щомісячного зменшення суми боргу. Формула розрахунку інфляційних втрат ІІС=(ІІ1:100)х(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х….(ІІZ:100). З урахуванням викладеного, позиції сторін та норм права позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» щодо стягнення з відповідача як боржника трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 11 листопада 2017 року по 19 січня 2021 року підлягають частковому задоволенню з урахуванням сплачених за весь час прострочення сум боргу.

Outcome: partial