Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Іщук К.В., звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08 грудня 2017 року, що вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований у реєстрі № 14717, згідно якого з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № ТЕМLGK0000000005 від 28 січня 2008 року за період з 28 січня 2008 року по 05 вересня 2017 року у розмірі 115587,03 долари США, що складає 2993704,08 грн., зокрема: 43 358,31 дол. США - за тіло кредитом, 40 585,31 дол. США - за відсотками, 1643,31 дол. США - комісії, 30 000 дол. США - пені за період з 28 січня 2008 року по 05.09. 2017 року. Із зазначеною сумою до примусового стягнення категорично не погоджується, та вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 14717 від 08.12.2017 року винесено з порушенням норм законодавства та порушенням прав позивача. Зокрема між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір від 28 січня 2008 року, у відповідності з умовами якого банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 61698 дол. США. У зв`язку із скрутним фінансовим становищем позивач не міг погасити взяті на себе кредитні зобов`язання в силу підвищення курсу долара по відношенні до гривні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». З метою погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру по [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки та виселення. Тобто, щодо стягнення сум за кредитним договором від 28.01.2008 року вже було наявне судове рішення від 05.02.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилається на те, що ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вказаних норм закону нотаріусом дотримано не було та не враховано того, що рішенням суду уже було в рахунок заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а також те, що минули строки давності за вказаними вимогами. Крім того просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" кошти в розмірі 7706,20 грн, що були стягнуті наслідок виконання постанови Підволочиського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільської області № 57075932 від 04 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого напису № 14717, вчиненого 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № ТЕМLGK0000000005 від 28 січня 2008 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, збільшені позовні вимог підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав відзив в якому просять відмовити у задоволенні вимог, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явились, будь-яких пояснень суду не надали. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, враховуючи заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку, що заява ґрунтується на встановлених законом підставах з огляду на наступне. Представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, зокрема просить «стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" кошти в розмірі 9255,44 грн, що стягнуті наслідок виконання постанови Підволочиського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільської області № 57075932 від 04 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого напису № 14717, вчиненого 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № ТЕМLGK0000000005 від 28 січня 2008 року. Відповідач подав відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути без участі їх представника. Судом встановлено, що позивачем подано заяву від 01.02.2019 року (вхідна дата 08.02.2019 року) до Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (правонаступник: Підволочиський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) про надання копії матеріалів виконавчого провадження. Із супровідного листа органу ДВС від 11.03.2019 року № 1419 вбачається, що причиною здійснення відрахувань із призначеної пенсії є наявність кредитного зобов`язання перед ПАТ КБ "Приватбанк". Підставою відкриття виконавчого провадження стала заява ПАТ КБ "Приватбанк", що адресувалась органу ДВС від 31.07.2018 року № 201807310373. Відкрито виконавче провадження постановою органу ДВС від 23.08.2018 року ВП № 57075932. Також, постановою органу ДВС від 04.12.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника постановлено здійснення звернення стягнення на пенсію позивача в користь ПАТ КБ "Приватбанк". Дану постанову надіслано Управлінню пенсійного фонду України в м. Тернополі супровідним листом від 04.12.2018 року № 9982/13-31. У довідці Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.10.2019 року № 918/04-11, а також у довідці від 20.05.2020 року № 04.11-549 зазначається, що з пенсійної виплати [PERSON] провадиться утримання згідно постанови виконавчого провадження № 57075932 від 04.12.2018 року в користь ПАТ КБ "Приватбанк". Як вбачається із даних довідок, за період з січня по грудень 2019 року із позивача стягнуто 9255,44 грн. У матеріалах справи наявний також виконавчий напис від 08.12.2017 року (зареєстрований в реєстрі за № 14717), що вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем. У даному виконавчому написі від 08.12.2017 року зазначається про те, що з [PERSON] потрібно стягнути невиплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору № TEMLGK0000000005 від 28.01.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 05.09.2017 року, грошових коштів у сумі 115587,03 долари США, що за курсом 25,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.09.2017 року складає 2993704,08 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 43358,31 долари США; заборгованості за відсотками у розмірі 40585,31 долари США; заборгованості з комісії у розмірі 1643,31 долари США; заборгованості з пені у розмірі 30000 доларів США. У виконавчому написі від 08.12.2017 року вказується, що стягнення здійснюється за період з 28.01.2008 року по 05.09.2017 року. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № TEMLGK0000000005 від 28.01.2008 року, у відповідності з умовами якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 61 697 долари США на наступні цілі: 53 000 долари США на придбання нерухомості, а також 8697 долари США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28.01.2023 року. Також встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" звертався із позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду про звернення стягнення з [PERSON] на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 року № 607/19096/13-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк". Звернено стягнення на предмет іпотеки - квартири загальною площею 52,20 кв. м., житловою площею 30,10 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ "Приватбанк" в розмірі 114011,62 долари США, що за курсом розпорядження НБУ від 14.10.2013 року (7,99 грн.) складає 910952,88 грн., яка складається з наступного: 43040,03 долари США - заборгованість за кредитом; 29144,43 долари США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 994,72 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 35373,52 долари США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 долари США, 5427,63 долари США - штраф, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки та виселення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи із наступних міркувань : Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435 (далі - ЦК України), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425 (далі - Закон України "Про нотаріат"): "Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності". Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Закон України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України "Про нотаріат") . Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачається, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у провадженні № 61-154св18. Як вбачається з матеріалів справи, стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса проводиться за період з 28.01.2008 року по 05.09.2017 року. Однак, по даному кредитному договору № TEMLGK0000000005 від 28.01.2008 року вже було винесене судове рішення від 05.02.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позивача. Як встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.02.2014 року № 607/19096/13-ц на сторінці 4: "…Листом від 05.09.2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" повідомив [PERSON] про неналежне виконання нею своїх обов`язків за кредитним договором у зв`язку із чим утворилась прострочена заборгованість в розмірі 65745,53 доларів США. Банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги. Цією вимогою про усунення порушень банк попереджає позичальника (іпотекодавця), що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України…". Вказані факти не потребують доказуванню в силу частини 3 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року № 1618 (далі - ЦПК України). Таким чином, надіславши лист із вимогою від 05.09.2013 року, а згодом наприкінці 2013 року, звернушивсь до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ "Приватбанк" використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями відповідач (банк) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк". Тобто, право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такі висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18). З огляду на викладене вбачається, що в даному випадку порушено і підпункт 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Отже, звертаючи увагу на викладені обставини, суд у повній мірі погоджується із позивачем, що, по-перше: оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням законодавства, так як на момент вчинення виконавчого напису вже було наявним судове рішення від 05.02.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (також наявним був надісланий лист від 05.09.2013 року з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, яким відповідач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів із чим погодився суд), а тому сума визначена у виконавчому написі до стягнення не відповідала дійсності; по-друге: приватним нотаріусом допущено порушення встановленого у статті 88 Закону України "Про нотаріат" та підпункті 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 3-річного строку вчинення виконавчого напису по стягненню боргу, який обчислюється з дня виникнення у стягувача права вимоги (таке право вимоги у відповідача виникло з 31 дня від дати надіслання листа від 05.09.2013 року із вимогою про дострокове повернення кредитного зобов`язання). Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" у частині стягнень сум за іпотечними договорами. Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України: "Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньо правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала". Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованою заявлену позивачем до стягнення із відповідача суму за період з січня по грудень 2019 року в розмірі 9255,44 грн., яка отримана за вказаний період банком безпідставно та підлягає поверненню.

Outcome: approved