Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

24 червня 2019 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (л/с 2-4). Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 11 березня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 22000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 27,6 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: строковий кредит - 23857,71 грн., прострочений кредит - 12480,32 грн., пеня за прострочене зобов`язання - 16075,54 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу - 100 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2625,68 грн., всього - 55639,25 грн. На підставі викладеного позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 55639,25 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 27 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 43). 22 серпня 2019 року в справі ухвалено заочне рішення (л/с 72-73). 28 жовтня 2020 року заочне рішення скасовано, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала - л/с 111-112). 04 листопада 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 161-167), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже, АТ КБ "ПриватБанк" має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Відтак, позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Представник відповідача вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно тричі збільшував розмір процентної ставки за користування кредитом, без відому та згоди відповідача. Представник відповідача вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно застосував до відповідача одночасно два різні види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення, що свідчить про недотримання позивачем положень ст.61 Конституції України. Представник відповідача вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно списував кошти з кредитної картки відповідача на рахунок договору страхування кредитного ліміту в розмірі 0,9 % від кредитного зобов`язання. Відповідач [PERSON] не надавав згоди на укладення договору страхування кредитного ліміту. Договір страхування між ТОВ "Страхова компанія "Кредо" та відповідачем [PERSON] не укладався, хоча на підставі такого договору АТ КБ "ПриватБанк" протягом двох років проводив стягнення. Представник відповідача стверджує, що за час кредитування відповідач [PERSON] сплатив: заборгованість з 2017 року по 2020 року - 6745,08 грн., проценти з 2019 року по 2020 рік - 11593,09 грн., пеню за прострочення кредиту з 2017 року по 2019 рік - 35552,15 грн. За договором страхування з 2017 року по 2019 рік з відповідача [PERSON] стягнуто 4487,73 грн., проценти за використання кредитного ліміту - 26816,99 грн. З 2014 року по 2020 рік у відповідача [PERSON] була знята сума в розмірі 85195,04 грн. Крім того, згідно витягу з додатку "Приват24" кредитна заборгованість відповідача [PERSON] складала: станом на 21 жовтня 2020 року - 72025,87 грн., станом на 27 жовтня 2020 року - 38549,66 грн. Проте, за вказаний період відповідач не здійснював погашення кредитної заборгованості. За вказаних обставин представник відповідача вважає, що позивач неправильно нараховував кредитні зобов`язання відповідача. На підставі викладеного представник відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 07 грудня 2020 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 168-177), якою позивач підтвердив заявлені ним позовні вимоги. Додатково представник позивача пояснив, що продукт "Страхування кредитного ліміту" - це програма страхування, яка допоможе погасити заборгованість по кредитній карті за рахунок страхової компанії в разі втрати роботи або працездатності. Оформити договір можливо наступним шляхом: 1) в "Приват24" в меню "Мої рахунки" >>> Страховки >>> Оформити страховку >>> Страхування кредитного ліміту, 2) на сайті pb.ua, в меню Інше >>> Страхування >>> Страхування кредитного ліміту. Страховий платіж по продукту "Страхування кредитного ліміту" становить 0,9 % від суми заборгованості по кредитні карті на останній день кожного місяця. Щомісячне списання здійснюється за допомогою кредитної картки. Клієнт має можливість роздрукувати договір по продукту "Страхування кредитного ліміту" за посиланням "Приват24" або сайті АТ КБ "ПриватБанк". При цьому, підключення послуги "Страхування кредитного ліміту" можливо пройшовши необхідну авторизацію в сервісі "Приват24", додатковий договір не видається. Підтвердженням такого підключення є щомісячна сплата відповідачем платежів. Позивач стверджує, що зміна розміру процентної ставки за користування кредитом повністю узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач був ознайомлений із зазначеними змінами. Позивач стверджує, що посилання представника відповідача на незаконність одночасного нарахування пені та штрафу є помилковим, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки (різновидами штрафних санкцій), але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивач вважає помилковими твердження представника відповідача про те, що проценти та пені нараховані після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки строк договору закінчується в останній день березня 2021 року, відповідно до строку дії кредитної картки, виданої відповідачеві. 14 грудня 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення (л/с 206-213). Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Додатково заперечення обґрунтовуються тим, що в установленому законом порядку кредитний договір між сторонами не укладався. При отриманні кредиту відповідач підписав лише анкету-заяву, яка не містить істотних умов кредитного договору. Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. 13 січня 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про зміну позовних вимог (л/с 215). Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 11 березня 2011 року в сумі 29791,04 грн. (в тому числі: прострочений кредит - 18197,95 грн., проценти на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 11593,09 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 18 січня 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшли пояснення (л/с 229-237), якою позивач підтвердив позовні вимоги. 11 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення (л/с 253-255). Свої заперечення проти змінених позовних вимог представник відповідача обґрунтовує тим, що в анкеті-заяві позичальника, підписаній 11 березня 2011 року відповідачем [PERSON] , не передбачено умови нарахування процентів на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України. 15 березня 2021 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшли пояснення (л/с 256-259), якою позивач підтвердив змінені позовні вимоги. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - своєю заявою до суду представник відповідача просить розглядати справу за їхньої відсутності, проти позову заперечують. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 11 березня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 22000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві засвідчив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчив, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг та згодний з його умовами. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг\~\~в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем АТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 11 березня 2011 року становить: прострочений кредит - 18197,95 грн., проценти на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 11593,09 грн., всього - 29791,04 грн. Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1, ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1, ч.2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відому, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що в анкеті-заяві позичальника, підписаній 11 березня 2011 року сторонами, не визначено розмір процентів за користування кредитом та не встановлено відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг\~\~в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів та витягом з Умов, що надані позивачем, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування), а також містять додаткові положення, в яких зокрема визначено строк дії договору, строк позовної давності щодо вимог банку та інші умови. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (який містить умови чотирьох видів кредитних карт "Універсальна" та не підтверджує за якою із них укладено договір) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах та порядках нарахування, зазначених в цих документах. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, суд вважає, що надані позивачем витяг з Умов та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд вважає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом, та відповідальність у вигляді неустойки за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Позивач АТ КБ "ПриватБанк", крім заборгованості по кредиту, просить стягнути з відповідача [PERSON] проценти на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 11593,09 грн. При цьому, ні в заяві про зміну позовних вимог (л/с 215), ні в поясненнях (л/с 256-259) позивач АТ КБ "ПриватБанк" не надав жодних обґрунтувань щодо нарахування процентів на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З розрахунку заборгованості (л/с 216-223) вбачається, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" нарахував відповідачеві [PERSON] заборгованість по процентам на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 11593,09 грн. за період з 01жовтня 2019 року по 28 лютого 2020 року за процентною ставкою в розмірі 84 %. Проте, в анкеті-заяві позичальника, підписаній 11 березня 2011 року відповідачем [PERSON] , не передбачено умови нарахування процентів на прострочений кредит в розмірі 84 % згідно ст.625 ЦК України. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач [PERSON] ознайомився та погодився з Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав позивач, а також що вказані Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування процентів на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Отже, суду не надано жодних доказів про те, що сторони в установленому порядку обумовили нарахування процентів на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 84 %. Таким чином суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення процентів на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 11593,09 грн., як таких, що встановлені договором. Вимог про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, трьох процентів\~річних від\~простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,\~позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статі 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.1, ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України в Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 (справа № 1-12/2013) зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про надання кредиту і Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки вказані Умови та Правила це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, який фактично сторонами не визначений. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ "ПриватБанк", укладаючи договір з відповідачем, дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Кредитний договір, укладений 11 березня 2011 року між сторонами, у вигляді підписаної ними анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним). Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач [PERSON] у добровільному порядку не повернув банку фактично отримані та використані позичальником кошти, тому суд вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунку заборгованості (л/с 5-11, 216-223) та виписки з карткового рахунку (л/с 179-188) вбачається, що відповідач [PERSON] користувався коштами з використанням своїх кредитних карток, здійснював зняття коштів та поповнення, оплату послуг і товарів. Так, з 05 червня 2014 року по 22 грудня 2020 року відповідач [PERSON] використав кредитні кошти на суму 63587,08 грн. (суд не включив до використаних кредитних коштів наступні платежі: списання відсотків за використання кредитного ліміту, пеню за прострочку за кредитом, проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки такі платежі не передбачено умовами кредитування, а також страхові платежі за договором "Страхового кредитного ліміту", оскільки суду не надано доказів про укладення між сторонами такого договору). При цьому, з 05 червня 2014 року по 22 грудня 2020 року відповідач [PERSON] повернув позивачу АТ КБ "ПриватБанк" кредитні кошти на загальну суму 75094,32 грн. Таким чином, відповідач [PERSON] повністю повернув позивачу АТ КБ "ПриватБанк" отримані та використані ним кредитні кошти. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для задоволення позову позивач АТ КБ "ПриватБанк" не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача АТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed