Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що 01.02.2009 року між [PERSON] заставодержателем та з другої сторони [PERSON]- заставодавець, укладено договір застави б/н. Відповідно до умов якого договір забезпечує вимоги заставодержателя що витікають з договору позики від 01.02.2009 року, тобто [PERSON] передає в заставу належний йому на праві власності транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ310D» 1994 02874 куб.см D, номер шасі (кузова) № WDB 6024671Р343638, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 07.03.2003 року ХОС №304060. Сторони домовились, що вартість заставленого майна складає 50 000,00 грн. Згодом стало відомо, що державним виконавцем ДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні здійснено арешт і опис всього майна Боржника - [PERSON], а саме транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ310D». Оскільки він є заставодержателем вищевказаного майна і право застави у нього виникло раніше, а ніж обовязок відповідача по виконавчим документам які перебувають на виконанні у ВДВС Комсомольського РУЮ. Вважає що державний виконавець не мав права звертати стягнення на заставлено майно в тому числі накладати арешт. За таких обставин просить позов задовольнити та зняти арешт з заставленого майна а саме автомобіля марки «MERCEDES-BENZ310D» 1994 року випуску обєм двигуна 02874 куб.см D, номер шасі (кузова) № WDB 6024671Р343638, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 07.03.2003 року ХОС №304060 реєстраційний номер 44667ХО, який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХОС №304060. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву доповнив, просив зняти арешт відповідно до виконавчого провадження №40418818, вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заперечення, які долучені до матеріалів справи, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та при винесені рішення полягався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступного. Судом встановлено, відповідно до договору позики від 01.02.2009 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідач отримав грошові кошти в якості позики в сумі 50 000,00 грн., що з урахуванням курсу НБУ становить 6296,00 дол. США та зобовязався повернути вищевказану грошову суму до 02.02.2014 року. В забезпечення зобовязань по вищевказаному договору [PERSON], передав у заставу автомобіль марки MERCEDES-BENZ310D» 1994 року випуску обєм двигуна 02874 куб.см D, номер шасі (кузова) № WDB 6024671Р343638, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХОС №304050 виданого МРЕВ ДАІ, що підтверджується договором застави №б/н від 01.02.2009 року. Відповідно до Звіту №11-03/1 по визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 11.03.20016 року встановлено, що транспортний засіб Тип КТС, білого кольору, фургон марки MERCEDES-BENZ310D» 1994 року випуску обєм двигуна 02874 куб.см D, номер шасі (кузова) № WDB 6024671Р343638, свідоцтво про реєстрацію видане на [PERSON] ХОС 304060 від 07.03.2003 року встановлено ринкову вартість автомобіля на дату оцінки становить 49333,71 грн. В подальшому постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського РУЮ у м.Херсоні по виконавчому провадженню №40418818, яке на даний час закрито, було здійснено арешт й опис всього майна боржника [PERSON], в тому числі вищевказаного транспортного засобу. Звертаючись з позовом про звільнення заставленого транспортного засобу з-під арешту позивач посилається на те, що він як заставодержатель в силу договору та закону, і зокрема ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. ст.52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 12, 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету забезпечення, а тому арешт заставленого майна з метою його реалізації для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, призводить до порушення речового права позивача на чуже майно, яке підлягає захисту у спосіб встановлений Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, право на звернення до суду належить особі, яка має матеріально-правову зацікавленість у справі. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченою заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно вимог ст. 572 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 19 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, тобто позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаного автомобіля перед іншими кредиторами. Частиною 4 ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Аналогічні положення містить ст. 20 Закону України "Про заставу". В силу приписів частини 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому частиною 3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас частиною 4 ст. 54 цього Закону встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом (частина 7 ст. 54 Закону). Аналогічні положення містяться в пункті 5.3.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999, № 74/5, яким роз'яснено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Статтями 17 та 18 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Таким чином позивач як заставодержатель має першочергове право на реалізацію предмета застави в разі порушення основного зобов'язання відповідно до умов договору застави провести реалізацію предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов'язанням відповідача. Існування арешту на заставне майно, порушує права позивача як застводержателя відносно реалізації предмета застави при наявності фактів невиконання кредитних зобов'язань. Відповідно до п.7 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», спори які виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, крім того виконавче провадження по якому винесено постави про арешт закрито, у звязку з чим його необхідно задовольнити у повному обсягу.

Outcome: approved