Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до арбітражного керуючого КП Наше місто, Трускавецької міської ради та, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути в її користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні її з роботи в сумі 30\~761, 43 грн., 50\~000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що з 03.08. 1988 року вона працювала в ЖЕК, потім після реорганізації у ЖЕК-1 та по переводу в комунальному підприємстві «Наше місто», що належали Трускавецькій міській раді, на посаді двірника. 04.05. 2011 року її звільнили з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Це було вчинено на основі рішень сесії Трускавецької міської ради №50 від 15.02. 2011 р. «Про проведення досудової санації в комунальному підприємстві «Наше місто», №52 від 15.02. 2001 р. «Про створення комунальних підприємств», наказу по КП «Наше місто» №62 від 17.02. 2011 р. «Про виконання завдання рішення Трускавецької міської ради № 50 від 15.02. 2011 р.», про що в повідомленні про її звільнення з роботи згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України вказує в.о. генерального директора КП «Наше місто» [PERSON]. Їй, як і усім звільненим, було обіцяно, що на основі п.3 ст. 49-2 КЗпП України при наявності посад буде протягом 2 місяців запропоновано місце праці, на яке згодом вона навіть з її колегами писала заяву про прийом на нову роботу, яка залишилася з порушенням чинного законодавства без задоволення. Звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу. Роботодавець, власником якого й далі залишається Трускавецька міська рада, зобов'язаний одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Створюють нові підприємства згідно з рішенням міськради №52 від 15.02. 2011 р. «Про створення комунальних підприємств», але власником залишається орган місцевого самоврядування, тож на роботу на новоутвореному підприємстві можна було перевести в установленому порядку, про що вона навіть писала заяву за власним бажанням разом зі своїми скороченими колегами. За цих обставин ще й не здійснено витрати на проведення скорочення штату. Її звільнили із-понад п'ятимісячним боргом зарплати і без вихідної допомоги. Закономірно, про ці виплати повинен потурбуватися новий власник, а він і далі залишається єдиним - Трускавецька міськрада. Згідно зі ст.115 КЗпП України відповідач зобов'язаний регулярно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині відповідачем закон порушується. 15 червня 2012 року Стрийський міськрайонний суд за її позовом стягнув з КП «Наше місто» на її користь 3800,29 грн. заборгованості зарплати, 13592,44 грн. компенсації за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку, 5000,00 грн. моральної шкоди, що в загальному становить 22392,73 коп. На це рішення 21 лютого 2013 року арбітражний керуючйй-ліквідатор КП "Наше місто" [PERSON] написав апеляційну скаргу. Її 12 листопада 2013 року колегія суддів Апеляційного Львівської області розглянула у відкритому засіданні та своєю ухвалою відхилила. На день подачі позову (вже понад 3 роки з часу її незаконного звільнення), на вказаний її рахунок ПАТ «ПриватБанк» тільки поступило 462,24 грн. (78, 71 грн. - 14.08. 2012 року, 393,53 грн. - 21.02. 2013 року), про що свідчать виписки персонального рахунку Приватбанку. Як зазначає ВСУ (Постанова ВСУ від 29.01.2014 р., справа №6-144ц13), що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у день звільнення (або наступного дня, якщо у день звільнення працівник не працював). При цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Стрийський міськрайонний суд від 15 червня 2012 року присудив виплатити їй суму, розраховану на дату подання позову - 13.04. 2012 року. Період затримки з 14.04.2012 р. по 07.07. 2014 року (день подання позовної заяви). Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України: -квітень 2012 - 10 робочих днів, травень 2012 року - 20 робочих днів, червень 2012 року - 19 робочих днів, липень 2012 року - 22 робочих днів, серпень 2012 року - 22 робочих днів, вересень 2012 року - 20 робочих днів, жовтень 2012 року - 23 робочих днів, листопад 2012 року - 22 робочих днів, грудень 2012 року - 21 робочих днів, січень 2013 року - 21 робочих днів, лютий 2013 року - 20 робочих днів, березень 2013 року - 20 робочих днів, квітень 2013 - 22 робочих днів, травень 2013 року - 19 робочих днів, червень 2013 року - 18 робочих днів, липень 2013 року - 23 робочих днів, серпень 2013 року - 21 робочих днів, вересень 2013 року - 21 робочих днів, жовтень, 2013 року - 23 робочих днів, листопад 2013 року - 21 робочих днів, грудень 2013 року - 22 робочих днів, січень 2014 року - 21 робочих днів, лютий 2014 року - 20 робочий день, березень 2014 року - 20 робочих днів, квітень 2014-21 робочих днів, травень 2014 року - 19 робочих днів, червень 2014 року - 19 робочих днів, липень 2014 року - 23 робочих днів, серпень 2014 року - 20 робочих днів, вересень 2014 року - 22 робочих днів, жовтень 2014 року - 23 робочих днів, листопад 2014 року - 20 робочих днів, грудень 2014 року - 23 робочих днів, січень 2015 року - 20 робочих днів, лютий 2015 року - 20 робочих днів, березень 2015 року - 21 робочих днів, квітень 2015-7 робочих днів. Окрім того вказує на те, що відповідач наніс їй і значну моральну шкоду. Вона полягає в глибоких душевних і моральних стражданнях, переживаннях упродовж тривалого періоду через неправомірні дії відповідача. Його незаконні вчинки під час її звільнення, що вже досліджено Стрийським міськрайонним судом, подальша невиплата їй боргу зарплати після рішення суду, подання апеляції тільки затягувало час і психологічно невиправдано давило на неї. Нервові потрясіння тривають уже роки, що негативно позначається на стані її здоров'я, самопочутті, поведінці в сім'ї, з родичами, сусідами та знайомими. Коли в думках знову повертається до спричиненої їй несправедливості, втрачає надовго сон, спокій, апетит, настрій псується, бо не знає як далі при такій несправедливості жити, коли навіть двірника й то нахабно дурять. На скорочення треба було отримати згоду профспілкового комітету. З нею ніхто не зустрічався та не говорив, бо інакше, зважаючи на законні аргументи, вона не підпадала б під звільнення. Однак це зроблено за її плечима, адже ті, хто до цього причетний, мали свій приватний інтерес, бо вона була четвертою в черзі та претендувала на службову квартиру і тим самим була всім конкурентом. Також після повного розрахунку з нею внаслідок рішення суду вона хотіла подати позов на поновлення на роботі, однак коли впродовж тривалого часу - понад 3 роки, з нею ніхто не розраховується, то як знову йти працювати до нечесних і ненадійних роботодавців та їхніх власників. Усе вищенаведене, й особливо те, що відповідач в день її звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, зрозуміло, заподіяло їй та заподіює далі величезні моральні страждання. У її сім'ї чоловік і троє синів, з яких один ще вчиться в училищі. Досі весь час переживає з приводу існування своєї сім'ї і внаслідок чого вона та її сім'я позбавлені нормального життєвого спілкування з близькими людьми, тими, хто оточує них. До всього додалося переживання про те, де заробити пенсійне забезпечення. Загалом це викликало й вимагає від неї неймовірних додаткових зусиль для організації її життя, призвело й далі призводить до значних моральних і душевних страждань. Тому вважає, що згідно зі ст. 237-1 КПпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 50 тисяч гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник Дем»янів В.А. підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача арбітражний керуючий [PERSON] в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав до суду заяву, згідно якої просить справу слухати за його відсутності, та подав до суду заперечення відповідно до якого заперечив позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2011 р. порушено справу № 5015/4528/11 про банкрутство комунального підприємства «Наше місто». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року у справі №5015/4528/11 про банкрутство Комунального підприємства "Наше місто" припинено повноваження ліквідатора [PERSON] та ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Відповідно до позовної заяви, про збільшення позовних вимог, [PERSON] хоче стягнути з арбітражного керуючого КП «Наше місто» [PERSON] компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку в сумі 30761,43 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000 грн. Проте, доказів правового статусу та наявності такої особи, як арбітражний керуючий КП «Наше місто» [PERSON], позивачем не подано. Відповідно до вимог статті 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції 1999 року) арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути призначено фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, яка має вищу юридичну або економічну освіту, володіє спеціальними знаннями та не є зацікавленою особою щодо боржника і кредиторів. Частиною 2 статті 23 вказаного Закону визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше. Стаття 25 вказаного закону передбачає, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. У трудову книжку заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться. У цей же час, згідно зі ст. 24 Кодексу законів про працю України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно зі ст.24-1 Кодексу законів про працю України, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена ним особа зобов'язана у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання в порядку, передбаченому Міністерством праці та соціальної політики України. Зважаючи на викладені положення, в матеріалах позовної заяви відсутні будь- які інші докази, окрім письмового пояснення [PERSON], які би свідчили про фактичну роботу названої особи на посаді двірника під керівництвом Ф.О.П. [PERSON], такі як трудові договори, записи в трудових книжках, договори про надання будь-яких цивільно-правових послуг, а відтак немає доказів достовірності та обґрунтованості позовної заяви. Таким чином, [PERSON] не перебувала у трудових відносинах з арбітражним керуючим КП «Наше місто» [PERSON] Належних та допустимих доказів на підтвердження працевлаштування у арбітражного керуючого КП «Наше місто» [PERSON] [PERSON] не надано. Крім того, [PERSON] була звільнена 4 травня 2011 року (наказ №46-к), а його призначено ліквідатором у справі 23 грудня 2014 року. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 03.08.1988 року працювала в ЖЕК, після реорганізації у ЖЕК-1 та по переводу в комунальному підприємстві Наше місто, що належали Трускавецькій міській раді, на посаді двірника, про що свідчить записи в трудовій книжки позивача. Згідно наказу №46-к від 04.05.2011р. позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Відповідно до ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.. 117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду від 15 червня 2012 року за її позовом стягнуто з КП «Наше місто» на її користь 3800,29 грн. заборгованості зарплати, 13592,44 грн. компенсації за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку, 5000,00 грн. моральної шкоди, що в загальному становить 22392,73 коп. На день подачі позову на вказаний рахунок позивачки у ПАТ «ПриватБанк» поступило 462,24 грн. (78, 71 грн. - 14.08. 2012 року, 393,53 грн. - 21.02. 2013 року), про що свідчать виписки персонального рахунку Приватбанку. Відповідно до розрахунку, оглянутого в судовому засіданні, встановлено, що середньо денна заробітна плата становить 41 грн. 07 коп. Тобто відповідач зобовязаний виплатити середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку, згідно розрахунку 30761,43 грн. за 749 днів по травень 2015року. Згідно ст. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивбачається, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 15 червня 2012 р вирішено стягнути з Комунального підприємства "Наше місто" м.Трускавець в користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисячі) грн. 00 коп., відтак суд приходить до висновку, що підстав для повторного стягнення моральної шкоди не має. Відтак в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Крім того, згідно ст. 88 ЦК України слід стягнути з КП «Наше місто» на користь держави 307,62 гривні судового збору.

Outcome: partial