Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовується тим, що [INFO] померла його двоюрідна тітка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: вулиця [ADDRESS] та на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дізнавшись про смерть [PERSON] , позивач звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за отриманням свідоцтва про смерть, проте отримав відмову у зв`язку з тим, що не підтвердив свої родинні стосунки з померлою. Для підтвердження родинних стосунків з [PERSON] , позивач звернувся до Державного архіву Дніпропетровської області і лише 04.11.2019 отримав відповідь із архіву на підтвердження своїх родинних стосунків з померлою. 14 листопада 2019 року [PERSON] отримав свідоцтво про смерть [PERSON] . Після цього, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярової Н.Г. і дізнався, що спадкова справа після [PERSON] відкрита 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. 22 листопада 2019 року позивач [PERSON] направив приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Красоті Т.О. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] оскільки остання заповіту не залишила, а він є єдиним спадкоємцем за законом. 27 листопада 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом у зв`язку із пропуском звернення строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку із зверненнями позивача у державні органи та з`ясування питання щодо наявної відкритої спадкової справи після [PERSON] ним пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Проте, позивач зазначає, що зазначені причини пропуску строку є поважними причинами, а тому просив суд визначити йому додатковий строк у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.3-7). 02.06.2020 позивачем уточнено коло сторін по справі та подано уточнену позовну заяву, в якій відповідачам визначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.132-136). Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.33). Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. інформацію чи звертався хтось із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Якщо так, то надати копію спадкової справи (а.с.46). Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року цивільну справу передано за підсудністю Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська (а.с.94). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року справу прийнято до свого провадження (а.с.107). Ухвалою суду від 18 червня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті на 14 липня 2020 року (а.с.192). У судовому засідання позивач [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його двоюрідна тітка і вони спілкувалися з нею до її смерті. [PERSON] померла [INFO] і про її смерть він дізнався через декілька днів після її поховання, тобто у травні 2019 року, а не у листопаді 2019 року, як зазначено у відповіді на відзив. Оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом, заповіту [PERSON] не складала, то він почав збирати всі необхідні документи для звернення до нотаріальної контори, у зв`язку з чим і пропустив шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Вважає, що причини пропуску строку звернення до нотаріуса є поважними (а.с.153-162). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, підтримала наданий відзив на позов. Зокрема суду пояснила, що належних доказів поважних причин пропуску строку позивачем суду не надано, не надано підтверджень звернення позивача до державних органів для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] та документів на підтвердження їх рідства, а також звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви у шестимісячний строк після смерті [PERSON] . Крім того, похованням [PERSON] займалася [PERSON] , чого не заперечує і позивач. У наданій відповіді на відзив позивач зазначає, що дізнався про смерть [PERSON] у листопаді 2019 року, тоді як у судовому засіданні він підтвердив, що про смерть [PERSON] йому стало відомо у травні 2019 року через декілька днів після поховання [PERSON] . У зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження пропуску строку звернення до нотаріальної контори з поважних причин, просила у задоволенні позову відмовити (а.с.141-144). Відповідач [PERSON] до суду, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не скористалася своїм правом надання відзиву на позов. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France, суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №11 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. від 27 листопада 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи (а.с.25). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України у своєму рішенні від 26 вересня 2012 року, прийнятому у справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ч.3 ст. 1272 ЦК України) у подібних правовідносинах, зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція є актуальної і на теперішній час і Верховним Судом не змінена. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Судом також встановлено, що на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачем, останній зазначає про звернення до державних органів для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] та підтвердження родинних стосунків з нею, оскільки без підтвердження цього факту йому не видавали свідоцтво про смерть тітки, що зайняло значний час, і не дало можливості своєчасно звернутися до нотаріуса. Проте, суд звертає увагу на те, що у розумінні вимог ст.1272 ЦК України, наведені причини не можуть бути визнані судом такими, що створювали протягом основного строку для прийняття спадщини істотні, непереборні труднощі для вчасного подання заяви, тому не можуть бути визнані поважними причинами. Більш того, суд зауважує, що чинне законодавство не пов`язує подання заяви про прийняття спадщини з необхідністю попереднього отримання свідоцтва про смерть спадкодавця та збором документів на підтвердження родинних стосунків для отримання такого свідоцтва. Отож, слід дійти висновку, що [PERSON] не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до уповноваженої особи, тим більше, що про смерть спадкодавця він дізнався, як сам пояснив, через декілька днів після поховання [PERSON] . Такий висновок зроблено і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 жовтня 2019 року по справі №385/1284/18. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Так, [PERSON] посилається на те, що звертався до державних органів із запитами про отримання відповідних документів, як то свідоцтва про смерть та документів, на підтвердження рідства, проте доказів такого звернення суду не надав. Також, п.п.1.2., 1.4. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (далі Порядку) встановлено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Пунктами 2.1. та 2.4. глави 10 Порядку передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Підсумовуючи наведене, суд враховує що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини особисто або надіслати таку заяву поштою, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). З урахуванням результату справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed