Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] \~звернулась в суд із вказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.08.2014 перебуває у шлюбі з [PERSON]Б.К. 10.02.2015 у клінічній лікарні ім..[PERSON] м.Сімферополь народила доньку [PERSON], після чого отримала свідоцтво про народження дитини. Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для перетину кордону та отримання свідоцтва про народження дитини у відповідності з чинним законодавством України, оскільки документи видані на тимчасово окупованій території України являються недійсними та не створюють правових наслідків. Просить суд встановити факт народження доньки [PERSON], яка народилась 10.02.2015 від матері [PERSON] та батька [PERSON]Б.К. в м.Сімферополь. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Заявник та представник заінтересованих осіб надали суду заяви, у яких просять справу розглядати без їх участі. Заявник позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Заінтересовані особи не заперечували проти задоволення заяви. Згідно з ч.2\~ст.158 ЦПК України\~суд розглядає справу без участі сторін, оскільки кожна особа, яка приймає участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Також, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізував в сукупності представлені в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до\~ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1\~ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являється громадянами України.(а.с.6,9) 23 серпня 2014 року [PERSON]Б.К. та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Каховським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №01, після державної реєстрації шлюбу заявник змінила прізвище на «Іскандерова».(а.с.5,14-15) Згідно з медичним свідоцтвом про народження серії №397, виданим клінічною лікарнею ім..[PERSON] м.Сімферополь, [PERSON] 10.02.2015 народила доньку, в підтвердження чого видано свідоцтво про народження (а.с.16), яке відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними і не створює правових наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась з посиланням на те, що медичне свідоцтво про народження видане на тимчасово окупованій території. Встановлення факту народження дитини заявнику необхідне для перетину кордону реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини належного зразка. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі-лікарське свідоцтво про перинатальну смерть), у разі мертвонародження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Отримане медичне свідоцтво про народження за формою затвердженою Міністерством охорони і соціального розвитку Російської Федерації не може бути використане заявником для реєстрації дитини на території України. Таким чином, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості, без судового рішення, зареєструвати народження дитини у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. В судовому засіданні, з викладених в заяві обставин, письмових доказів по справі, достовірно встановлено факт народження [PERSON] 10 лютого 2015 року в м. Сімферополь дитини жіночої статті. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, зумовлені фактичним народженням дитини на тимчасово окупованій території України, відсутністю у заявника можливості зареєструвати народження дитини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково та встановити факт народження у подружжя [PERSON] дитини жіночої статті, яка народилась 10.02.2015 у м. Сімферополь. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вимоги заявника, щодо встановлення факту народження саме [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки встановлення даних фактів, а саме присвоєння дитині прізвищі, ім»я та по батькові не входить до компетенції судових органів, а провадиться органами державної реєстрації актів цивільного стану, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" . Крім того, вимоги ст.257-1 ЦПК України зазначають обов»язкові дані, що мають бути зазначені\~ судом, а саме -\~ дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Зазначення анкетних\~ даних дитини законодавством не передбачено.

Outcome: partial