Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" про стягнення суми банківського вкладу, посилаючись на те, що 02.04.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №59-в/16/300398, відповідно до умов якого ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" відкрив позивачу вкладний рахунок на вимогу [NUMBER] в доларах США для обліку коштів і здійснення операцій, та відповідно того ж дня вніс на вказаний рахунок кошти в сумі 45,94 дол. США та 14.582 дол. США. Оскільки відповідач не повернув позивачу у повному обсязі кошти та не виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним договором, позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 9.096,06 дол.США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 6,73 дол. США та моральну шкоду у сумі 5.000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник ПАТ КБ " Фінансова ініціатива " - Музичук Ю.А. у судове засідання не з'явилась, однак, направила на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що позивачем не додано жодних доказів, що підтверджували той факт, що ним подано до банку заяву про закриття рахунку та повернення коштів. Крім того, зазначила, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволено, оскільки доказів, які б підтверджували дані вимоги суду не надано. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.04.2014 року між позивачем та ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" було укладено договір банківського вкладу №59-в/16/-300398, вклад "Доступний NEW", відповідно до умов якого відповідач відкрив вкладнику рахунок на вимогу [NUMBER] в доларах США для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства, з нарахуванням 8% річних за залишками коштів на рахунку (а.с.7-9). Як вбачається з наданих копій меморіальних ордерів №7883 та №7884, 02.04.2014 року позивач вніс на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 45,94 дол.США та 14.582,00 дол.США (а.с.10, 11). Пунктом 3.3.2 вищевказаного договору передбачено, що при бажанні вкладника зняти з рахунку готівкові кошти у сумі, що перевищує 1.000 дол.США, протягом одного банківського дня, останній зобов'язаний повідомити банк про намір зняти відповідну суму готівкою за 5 банківських днів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 03.10.2014 року було подано до установи банку заяву по намір зняти 13.10.2014 року кошти в сумі 9176 дол.США, тобто у встановлений договором порядок (а.с.12). Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, конструкція договору банківського вкладу передбачає обов'язок банківської установи що прийняла від вкладника чи для нього певну грошову суму виплачувати по закінченню обумовленого у договорі періоду таку суму та відсотки за неї або дохід в іншій формі. Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій. Також варто зазначити, що договір банківського вкладу, відповідно до ЦК України, відноситься до договорів, направлених на надання послуг. Враховуючи викладене, можна зробити висновок про те, що до договору банківського вкладу за участю фізичної особи застосовуються норми законодавства щодо захисту прав споживачів, зокрема ЗУ "Про захист прав споживачів". З доданої позивачем до позовної заяви виписки по угоді №59-в/16/-300398, складеної відповідачем, вбачається, що вихідний залишок за вказаним договором становить 9.096,06 дол. США (а.с.13). Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.3 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 р. із наступними змінами та доповненнями споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання послуг (робіт, товарів) для задоволення своїх побутових потреб мають право на: державний захист своїх прав; гарантований рівень споживання, належну якість послуг (робіт, товарів), торговельного та інших видів обслуговування, відшкодування збитків, завданих послугами (роботами, товарами) неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей послугами (роботами, товарами) у випадках передбачених законодавством; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав... Таким чином, відповідач виконав неякісно прийняті на себе зобов'язання за договором, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних від простроченої суми, позивачем здійснено розрахунок та розраховано, що 3% річних від простроченої суми складає 6,73 дол. США (9.096,06 х 0,03 / 365 х 9 = 6,73) (а.с.6). Оцінюючі всі докази, досліджені судом у судовому засіданні, у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача на повернення сум вкладів, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму грошового внеску з нарахованими процентами у загальному розмірі 9.096,06 дол.США за договором банківського вкладу №59-в/16/300398 від 02 квітня 2014 року та 3% річних від простроченої суми у розмірі 6,73 дол. США. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань, безпосередньо особисті немайнові права позивача не зачіпляються. А відтак, у зв'язку з вищенаведеним, позовні вимоги щодо стягнення на з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5.000,00 грн. не підлягають задоволенню судом. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1.228,11 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial