Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

11.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень", Зміївська державна нотаріальна контора\~ Харківської області, Відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 червня 2004 року, право на земельну частку (пай) під № 310 в ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, що розташована в адміністративних межах Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, загальною площею -4,0700 га, в тому числі рілля - 3,9636 га, сіножаті - 0,1044 га, яка належала спадкодавцю на підставі Протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 15 січня 2002 року про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), та Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06 грудня 2003 року про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування, а також Розпорядження № 165 від 02 квітня 2004 року Зміївської районної державної адміністрації «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю». Оскільки за життя чоловік не отримав Державного акту на право на земельну частку (пай), оформити на нього свідоцтво про право на спадщину є неможливим. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розгляд справи проводити без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису.\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник\~ Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не\~ з'явився, Бірківський сільський голова [PERSON] надав до канцелярії суду лист про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги [PERSON] рада визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний Велетень» у судове засідання не з'явився, у листі за №289 від 20.08.2015 року директор ТОВ [PERSON] просив розгляд справи проводити за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник третьої особи Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області\~ в судове засідання\~ не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області в судове засідання\~ не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 20.08.2015 року та 27.07.2015 року заступник начальника відділу [PERSON] направив до суду письмові пояснення, які просив врахувати при ухваленні рішення, справу розглянути за відсутності представника. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права\~ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 05.06.1962 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Тарановським ЗАЦС Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис за № 55, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія III - УР № 768533. Прізвище «Дашевська» змінено на «Вихрова». (а.с.60) [PERSON] помер 27.06.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №458228, виданого 01.07.2004 року Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с.11) [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, оформила свої спадкові права та отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №2-18, та прості іменні акції з належними по ним дивідентами ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», номінально вартістю 0,25 грн. в кількості 3312 шт. на суму 828 грн., зареєстровано в реєстрі №2-20. (а.с.15,16,17,18) Відповідно до виписки з протоколу №4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району від 15.01.2002 року [PERSON] внесений до списку громадян - членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району Харківської області, які мають право на земельну частку. (а.с.19-21,22-37) З протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» Зміївського району від 06.12.2003 року та додатку до нього вбачається, що було проведено розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування, згідно з яким за [PERSON] визначено земельну ділянку №310, загальною площею 4,0700 га, в тому числі ріллі 3,9656 га, сіножаті 0,1044 га. (а.с.38-40,41-57) Відповідно до витягу з розпорядження №165 від 02.04.2004 року, [PERSON]М виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю. (а.с.82-84) За життя [PERSON] не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, що стало перешкодою в оформлення спадкоємцем [PERSON] своїх прав. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкємицею за законом майна, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON], прийняла спадщину, оформила свої спадкові права на її частину. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи\~ інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі\~ (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. \~ \~ \~ \~Представником третьої особи ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХР № 001133, з якого вбачається, що рішенням Зміївської районної ради народних депутатів від 05 лютого 1998 року за № 70 ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано у постійне користування 4772,3 гектарів землі для ведення сільськогосподарського вирбництва.(а.с.91-93) \~ \~ \~ \~Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у нього за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входить до складу спадщини. \~ \~ \~Позивачем [PERSON] надано докази того, що вона є єдиною спадкоємицею померлого 27.06.2004 року чоловіка [PERSON], прийняла спадщину, оформив свої права на частину майна. \~ \~ \~ \~Крім того, до складу спадщини входить майнове право на земельну частку (пай), яке також успадковане [PERSON], але враховуючи ту обставину, що на день смерті [PERSON] не було одержано Державного акту на право на земельну ділянку, одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі неможливо. \~ \~ \~ \~За таких обставин, визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а позовна заява [PERSON] про визнання за нею у порядку спадкування права на земельну частку (пай) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у\~ разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved