Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області та до [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем - [PERSON], оскільки та відмовилась від підпису в акті погодження меж земельної ділянки посилаючись на претензії щодо частини земельної ділянки. Однак, згідно технічної документації відведена земельна ділянка суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок. Тому, вона звернулась до Павлівської сільської ради з проханням погодити проект землеустрою без підпису користувача суміжної ділянки. Та звернення залишилося без відповідного реагування, що перешкоджає їй завершити виконання робіт із землеустрою і подати погоджений проект на затвердження та оформлення земельної ділянки у власність. Вважає порушеним її право на приватизацію земельної ділянки, і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві; позов просили задовольнити повністю, встановити право на приватизацію земельної ділянки площею 0,15 га без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON], а також стягнути в її користь понесені судові витрати по справі. Представники Павлівської сільської ради Пенцак Л.І., Бадивський Р.А. та Петренко Н.А. позовні вимоги не визнали повністю, заперечили проти задоволення позову та додатково пояснили, що [PERSON] бажає зробити заїзд до будинку з вул. Перемоги по частині земельної ділянки, на якій розташований погріб суміжного землекористувача - [PERSON] Павлівською сільською радою, з врахуванням інтересів [PERSON] позивачу було запропоновано влаштувати місце заїзду до житлового будинку від центральної траси Іваничі-Павлівка по городах. Однак, позивач відмовилася від запропонованого, а всі інші можливі варіанти для вирішення даної проблеми відкидає. Представники просили відмовити у задоволенні даного позову повністю. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали повністю, у задоволенні позову просили відмовити повністю у зв'язку із безпідставністю та необґрунтованістю. [PERSON] додатково пояснила, що вона дала дозвіл на вилучення частини її земельної ділянки (городу) для облаштування заїзду до будинку [PERSON] від центральної траси Іваничі-Павлівка, однак позивач відмовляється від будь-яких інших шляхів вирішення даної проблеми. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Іваничівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про що свідчить відповідна розписка. Клопотань про розгляд справи за його відсутності чи повідомлень про причини його неявки в судове засідання до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши учасників судового процесу, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено той факт, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11) належить житловий будинок № [ADDRESS] Іваничівського району Волинської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" № 23014235 від 15.06.2009 року (а.с.12). Рішенням Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області шостого скликання № 22/11 від 29.10.2013 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] (а.с. 10). Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" (назва підприємства на момент виконання робіт - Іваничівський районний відділ Волинської регіональної філії центру ДЗК) було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно заяви [PERSON] від 24.03.2015 року (а.с.9). Із пояснювальної записки щодо проектного рішення вбачається, що площа земельної ділянки становить 0,1500 га, являє собою форму прямокутної геометричної форми, заїзд до ділянок земель загального користування; земельна ділянка, що проектується до відведення раніше нікому не надавалась, що підтверджується земельно-кадастровою інформацією (а.с.8). Виходячи з таких вихідних даних Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" було виготовлено технічну документацію, в якій на планово-картографічному матеріалі розробником вказані межі земельної ділянки [PERSON] зі сторони земельної ділянки [PERSON] як землі загального користування. Заїзд до будинку позивача вказано з вул. Перемоги (зворот а.с.13). Однак, по [ADDRESS] в с. Павлівка Іваничівського району Волинської області знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.54) належить відповідачу - [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.35). Згідно технічного паспорта на житловий будинок № [ADDRESS] біля житлового будинку побудовані наступні господарські будівлі і споруди: прибудова, погріб, хлів, вбиральня (а.с.56-58). В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на запроектованому у технічній документації [PERSON] заїзді до її будинку, в натурі (на місцевості) розташований погріб (Б на плані земельної ділянки житлового будинку № [ADDRESS], зворот а.с.72). У зв'язку з цим [PERSON] відмовляється підписувати акт про встановлення меж ділянок в натурі та про передачу на зберігання встановлених межових знаків [PERSON] (а.с.15), а також акт встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки (зворот а.с. 16). 22.05.2017 року [PERSON] звернулася до Павлівської сільської ради із заявою про погодження проекту землеустрою без підпису користувача суміжної ділянки - [PERSON] Із відповіді № 257 від 13.06.2017 року вбачається, що Павлівська сільська рада не погодила розроблену технічну документацію із землеустрою у зв'язку з відображенням меж її присадибної ділянки зі сторони земельної ділянки [PERSON], як землі загального користування для проїзду без врахування того, що на запроектованому заїзді розташований погріб зазначеного вище суміжного землекористувача (а.с.5). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він у складі комісії з трьох людей виїжджав на місцевість, та після розмови з [PERSON] і [PERSON] було вирішено зробити заїзд до будинку [PERSON] з траси Іваничі-Павлівка по їхніх же городах, відступивши від межі по 1,5 м. в кожну сторону для облаштування дороги. [PERSON] дала дозвіл на вилучення частини її земельної ділянки для облаштування заїзду. Однак, згодом [PERSON] змінила свою думку та наполягала на облаштуванні їй заїзду саме з вул. Перемоги. Окрім того, комісія прийшла до висновку, що, навіть облаштувавши заїзду згідно технічної документації [PERSON], він буде надто вузьким для проїзду транспорту, особливо великогабаритного, який необхідний для забезпечення ведення сільського господарства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю ( ч. 1 ст. 152 ЗК України). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на свої вимоги чи заперечення (ст. 60 ЦПК України). Посилання позивача на те, що Павлівська сільська рада допустила порушення ст. 118 ЗК України є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що сільська рада не дотримала чи порушила порядок безоплатної приватизації її земельної ділянки. В судовому засіданні встановлено, що технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблялася у 2015 році Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" (назва підприємства на момент виконання робіт - Іваничівський районний відділ Волинської регіональної філії центру ДЗК) на виконання заяви [PERSON] та згідно кадастрової зйомки, проведеної відділом у січні 2014 року. Із схеми та опису меж вбачається, що межа від Б до В замість «землі [PERSON].» вказано «землі загального користування» (а.с.16). Однак, в матеріалах справи міститься копія виписки із розпорядження № 7/2 від 22.12.1993 року згідно якої [PERSON] (спадкоємцем за законом якої є відповідач [PERSON], а.с 54) було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,02 га (а.с.59). Як вбачається із абрису (а.с.60) погріб знаходиться на території вищевказаної земельної ділянки. Тому, суд прийшов до висновку, що відмова [PERSON] від підписання акту про встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки є підставною, та не порушує законних прав та інтересів позивача [PERSON] Власники земельних ділянок зобов'язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ч. 1 ст. 91 ЗК України). Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив), співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Таким чином, заслухавши доводи учасників судового процесу, встановивши обставини даної справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові [PERSON] за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем - [PERSON]

Outcome: dismissed