Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

ПАТ КБ "Надра" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 18 685,14 дол. США. за кредитним договором "Автопакет № 31/П/19/2008-840 від 04.02.2008 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 04.02.2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] (відповідач-1), було укладено договір "Автопакет № 31/П/19/2008-840, згідно якого позивач надав відповідачу-1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) з метою придбання транспортного засобу на загальну суму 9 777,23 дол. США із процентною ставкою 13,65 % річних за користування кредитом, строком з 04.02.2008 року по 04.02.2013 року. [PERSON] (відповідач-2) виступила згідно вказаного договору як поручитель відповідача -1 та зобов'язалася відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Відповідач-1 скористався кредитними ресурсами, проте свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.06.2014 року утворився борг на суму 18 685,14 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату становить 219 154,98 грн., який складається з: 6 913,98 доларів США - заборгованість по кредиту; 1 548,79 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків; 1 128, 29 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 55,52 доларів США - комісія за консультаційні послуги; 380,80 доларів США - реструктуризована пеня; 8 657,76 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору, який просить стягнути з відповідачів в судовому порядку. Позивач про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, до суду свого представника не направив, у своєму позові просив у разі неявки його представника розглядати справу без участі такого, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач-1 в судовому засіданні запреречував проти позову в частині нарахованого позивачем розміру заборгованості, не заперечуючи проти укладання ним з позивечем вказаного кредитного договору, отримання по ньому коштів і їх використання та виконання в певний час до матеріальної кризи, умов вказаного кредитного договору по поверненню кредиту. Відповідач-2 в судовому засіданні також запреречувала проти позову з підстав, що на момент укладення кредитного договору з позивачем, вона з відповідачем-1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на момент розгляду цієї справи розірвано, та з підстав припинення дії поруки, у зв'язку з чим подала до суду відповідну заяву. Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 04.02.2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] (Позичальник), [PERSON] (Поручитель) було укладено кредитний договір "Автопакет" № 31/П/19/2008-840, згідно якого позивач надав відповідачу-1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 9 777,23 дол. США із процентною ставкою 13,65 % річних за користування кредитом, строком з 04.02.2008 року по 04.02.2013 року (п.п. 1.1.3.1, 1.1.4, 1.2.1, 1.2.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 2.2.1. вказаного Кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені в договорі відсотки безготівковим перерахунком або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 29094800002372 у порядку передбаченому п. 2.2.3 цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 233,00 дол. США. Пунктом 2.2.3. Кредитного договору передбачено внесення чергових мінімальних платежів щомісячно до 18 числа поточного місяця, у випадку не внесення таких платежів у передбачені строки, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Судом встановлено, що 04.02.2008 року відповідач-1 отримав кредит на суму 9 777,23 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 04.02.2008 року, яка містяться у матеріалах справи та не заперечується самим відповідачем в судовому засіданні, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно умов Кредитного договору п. 4.2.5. позивач має право вимагати від відповідача дострокове виконання зобов'язань щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо відповідач-1 несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Також п. 5.2 Кредитного договору визначено перелік порушень з боку позичальника, внаслідок яких банком може бути застосовано стягнення штрафу у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок порушення умов договору. Крім того, 30.11.2010 року між позивачем та відповідачами було укладено Додаткову угоду № 1 до вищезенеченого договору № 31/П/19/2008-840, згідно якого кінцевим терміном повернення кредиту є 04.02.2013 року, п. 1.1.2 визначено, що позичальник з червня 2011 року сплачує комісію за консульнтації по кредитних операціях у розмірі 0,75 % від суми залишку по кредиту розрахованої на день сплати. А п. 5.2. встановлено, що у випадку порушення позичальником вимог п.п. 4.3.2.-4.3.5, 4.3.8, - 4.3.18 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 % від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. Забезпеченням виконання позичальником своїх зобовязань слугує автомобіль, придбаний за кредитні кошти, який [PERSON] надає банку в заставу та договір поруки з [PERSON] Отже, у судовому засіданні встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору у відповідача-1 станом на 14.06.2014 року утворився борг на суму 18 685,14 дол. США, який складається з: 6 913,98 доларів США - заборгованість по кредиту в тому числі прострочена; 1 548,79 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена; 55,52 доларів США - комісія за консультаційні послуги згідно п. 1.1.2. додаткової угоди; 1 128, 29 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 380,80 доларів США - реструктуризована пеня; 8 657,76 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору. Відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог, пояснив, що дійсно такий кредитним договір між ним та позивачем укладався, кошти він використав за цільовим призначенням, а саме для придбання автомомбіля. Певний час він зобов'язання за вказаним договором виконував, відповідні щомісячні платежі сплачував, але після фінансової кризи, яка відбулась в країні, у нього більше не було можливості надалі виплачувати банку відповідні кошти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статті 599, 625 Цивільного кодексу України передбачають, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір нарахованого штрафу за порушення умов кредитного договору - 8 657,76 доларів США перевищує розмір кредитної заборгованості, суд вважає необхідним на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити її розмір до 8 462,77 дол. США. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. 08.12.2014 року НБУ встановив офіційний курс на долар США - 15,52 грн. Оскільки, вимоги позивача зазначені в іноземній валюті, зокрема доларах США, тому у мотивувальній частині рішення необхідно навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Так, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача-1 складає 18 490,15 дол. США., що станом на 08.12.2014 рік еквівалентно 286 967 грн. 13 коп. з розрахунку: 6 913, 98 дол. США- заборгованість по тілу кредиту; 1 548,79 дол. США - заборгованість по відсоткам; 55,52 дол. США - заборгованість по комісії; 1 128,29 дол. США - заборгованість по пені за останні 12 місяців; 380,80 дол. США - реструктуризована пеня та 8 462, 77 дол. США - штраф, зменшений за рішенням суду. Щодо вимог до поручителя відповідача-2 слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п. 3.2.1. вказаного Кредитного договору Поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і Позичальник. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо (п.3.2.2 Кредитного договору). Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (відповідно до п.3.2.4. кредитного договору). Проте, відповідач-2, заперечуючи в судовому засіданні проти позовних вимог, заявила про зупинення дії поруки, питання про яке підлягає розгляду при вирішенні цієї справи, з урахуванням правового висновку, який було зроблено Верховним Судом України у справі № 6-134 цс 12 від 21.11.2012 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України, зокрема про те, що звернення поручителя до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Слід зазначити і те, що питання припинення дії поруки регулюється нормою ст. 559 ЦК України та є відмінним від правової природи оспорюваного правочину, недійсність якого встановлюється лише за рішенням суду. Так, згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається із кредитного договору, який містить і розділ щодо поруки, останній діє до повного виконання зобов'язання боржника за основним договором. Отже, в Договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Оскільки, в зазначеному договорі поруки не встановлено строку припинення поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строком виконання зобов'язань по кредитному договору "Автопакет" № 31/П/19/2008-840 та згідно Додаткової угоди від 30.11.2010 року та Графіку повенення є 04.02.2013 року, тобто в строк до 04.08.2013 року включно позивач мав би звернутися з відповідною вимогою до поручителя, чого зроблено не було, отже порука припинила свою дію 05.08.2013 року. З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач пред'явив вказаний позов 04.09.2014 року, тоді як порука припинила свою дію 05.08.2013 року. Така ж позиція щодо припинення дії договору поруки, у зв"язку із не пред"явленням вимог до поручителя в шестимісячний термін від дня настання строку виконання основного зобов'язання, викладена в рішенні Верховного Суду України від 23.05.2012 року у справі за № 6-33цс12, а тому підлягає застосуванню судом і в даному випадку. Отже, з огляду на вище викладене та норми, які регулюють вказані правовідносини, вказані вище правові висновки Верховного Суду України, у задоволенні даного позову в частині вимог до відповідача-2 необхідно відмовити, у зв'язку з припиненням поруки [PERSON] по кредитному договору "Автопакет" № 31/П/19/2008-840. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені наступні судові витрати по даній справі - судовий збір в розмірі 2 192 (дві тисячі сто девяносто дві) грн. Зазначені витрати також підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Outcome: partial