Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

12.08.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що [PERSON] є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначене приміщення позивачкою здається в оренду [PERSON] для розташування у ньому магазину продовольчих товарів. Приблизно з квітня 2018 року розпочалося протікання через стелю води з квартири, розташованої на другому поверсі будинку [ADDRESS] , в одну з кімнат вказаного нежитлового приміщення, а саме в ту, що у технічному паспорті позначена як «основне приміщення» площею 13,5 кв.м., яке тривало до кінця травня 2018 року. Внаслідок вказаного протікання було пошкоджено підшивку стелі з гіпсокаргону, стеля намокла та обвисла, загрожує падінням, на стелі та стінах з`явився грибок, постійний запах сирості, через намокання стелі та стін відсиріла та відключена електропроводка, через що немає можливості підключати обладнання (холодильника та інше). Вказане, на вимогу позивачки, було зафіксовано актом від 11.05.2018. складеним ГОВ «Добробут», яке надає комунальні послуги з утримання будинку [ADDRESS] . З цього ж акту вбачається, що над кімнатою, через стелю під якою відбулося протікання, розташована квартира [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки № 161764123 від 01.04. квартира [ADDRESS] на праві власності належить: 2/3 частки - [PERSON] та [PERSON] , і 1/3 частка - [PERSON] . Як пояснили представнику позивача [PERSON] опитані нею [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідачка [PERSON] обізнана про те, що внаслідок затікання води з її квартири пошкоджено стелю, стіни та інше майно позивачки, проте відповідачі добровільно не вживають заходів для усунення заподіяної шкоди. Крім цього, з відібраних представником позивачки - адвокатом Чернієнко A.B. письмових пояснень свідка [PERSON] , який є працівником ТОВ «Добробут» і якому керівництвом товариства доручалося усунення причини затікання, слідує, що причиною затікання води з квартири відповідачів до приміщення позивачки є протікання в санвузлі під душовим піддоном в районі прокладання випуску з унітазу. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва «Ремонтні роботи нежитлового приміщення [ADDRESS] », складеного на замовлення Позивачки кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Івлічевою Л.В., вартість ремонту, який необхідно провести для усунення наслідків затікання, складає 34 237 грн. З огляду на наведені вище положення законодавства, [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , і через їх дії та бездіяльність, які полягали в утриманні належного їм майна (квартири) у невідповідному технічному стані, майну позивачки завдано шкоди, зобов`язані відшкодувати цю шкоду у солідарному порядку, на підставі чого з них па користь позивачки у солідарному порядку підлягає стягненню 34 237 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та судові витрати. Крім зазначеної вище майнової шкоди, позивачці завдано й моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна. Зокрема, враховуючи ту обставину, що залиття приміщення призвело до неможливості повноцінного використання приміщення за його цільовим призначенням, позивачка тривалий час отримує претензії від орендаря з погрозою розірвати договір оренди у разі не усунення наслідків затоплення, між нею та орендарем погіршилися відносини, і вона змушена шляхом вмовлянь та обіцянок утримувати його від розірвання договору, що вже майже протягом ріжу спричиняє їй різного роду негативні переживання та емоції, призводить до псування настрою, пригніченості, безсоння, втрати нормального апетиту, тощо. З огляду на необережну форму вини відповідачів у заподіянні шкоди, тривалість і глибину душевних страждань позивачки, остання вважає 10 000 грн. розумною та справедливою компенсацію моральної шкоди, завданої їй відповідачами. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 27.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 20.01.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 21.01.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 22.01.2021 року прийнято вищезазначену заяву до розгляду та розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 07.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених в ньому. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи повідомлялися судом, відзив на позов не надали, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи повторну неявку відповідачів, постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши поснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором №НАР 133410 від 06.08.2015 року купівлі-продажу нежитлових приміщень, витягом №41883850 від 06.08.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом з БТІ від 06.08.2014 року за реєстровим номером 3149. Зазначене вище приміщення [PERSON] здається в оренду [PERSON] для розташування у ньому магазину продовольчих товарів, що підтверджується договором оренди №1 від 01.02.2017 року та актом приймання-передачі від 01.02.2017 року. Згідно з інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №161764123 від 01.04.2019, квартира [ADDRESS] на праві власності належить: 2/3 частки - [PERSON] та [PERSON] , і 1/3 частка - [PERSON] . Відповідно до акту ТОВ «Добробут» від 11.05.2018 вбачається, що над кімнатою, через стелю під якою відбулося протікання, розташована квартира [ADDRESS] . Внаслідок вказаного протікання було пошкоджено підшивку стелі з гіпсокаргону. стеля намокла та обвисла, загрожує падінням, на стелі та стінах з`явився грибок, постійний запах сирості, через намокання стелі та стін відсиріла та відключена електропроводка, через що немає можливості підключати обладнання (холодильника та інше). Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва «Ремонтні роботи нежитлового приміщення [ADDRESS] », складеного на замовлення позивачки кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Івлічевою Л.В., вартість ремонту, який необхідно провести для усунення наслідків затікання, складає 30 587 грн. Відповідно до висновку №125-067 судової будівельно-технічної експертизи нежитлового приміщення магазину в будинку [ADDRESS] на момент дослідження, при обстеженні вищевказаного магазину, а саме: в приміщенні літ. №5 - основне пл. 13,5 кв.м., літ. №3 - коридор пл. 1,5 кв.м. та літ. №4 - вбиральня пл. 0,8 кв.м., спостерігаються дефекти, які утворилися на поверхні стель та стін внаслідок залиття водою, а саме: в основному приміщенні літ. №5 пл. 13,5 кв.м. - на стелі намокання з наявністю жовто-бурих плям води, глибоку тріщини з розривом листа гипсокартону, відшарування водоемульсійного шару окремими місцями, сухі жовто-бурі плями води на стінах з наявністю глибоких тріщин, навколо світильників наявність темних плям сирості та цвілі.Вартість ремонтно-будівельних робіт відновленого ремонту в нежитлових приміщеннях магазину по [ADDRESS] , в нині чинних цінах, складає - 34 237,00 грн., в тому числі вартість будівельних матеріалів - 10 172, 26 грн. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до вимог статті 177 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантехприладів. Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Так, приписами статтей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на вищевикладені вимоги закону, суд оцінив подані сторонами докази і вважає доведеним факт затоплення приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином суд дійшов висновку про те, що майнова шкода, завдана приміщенню позивачки через залиття, підлягає відшкодуванню відповідачами. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц, згідно якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Крім того, при визначенні розміру майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд виходить зі зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт нежитлового приміщення [ADDRESS] по ліквідації заливу. Відтак наявні всі правові підстави для стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , завданих залиттям приміщення, розмір яких становить 34237,00 грн., а за такого позовні вимоги, в цій частині, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає таке. За змістом ст.ст. 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Діючим законодавством України не визначено будь-якої певної шкали для визначення розміру складових моральної шкоди (глибина моральних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого тощо). Не мається будь-якого їхнього еквіваленту у грошових одиницях. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Отже, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, повинен виходити з власних оціночних понять щодо достатності та обґрунтованості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України). Оскільки вина відповідачів знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , в частині відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнала [PERSON] внаслідок порушення її прав та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню в якості відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 1000 грн. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеними вище судовими рішеннями про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Щодо позиції позивачки про солідарне стягнення коштів з відповідачів суд зазначає таке. Згідно інформаційної довідки № 161764123 від 01.04. квартира [ADDRESS] на праві власності належить: 2/3 частки - [PERSON] та [PERSON] , і 1/3 частка - [PERSON] . Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до приписів частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього - стаття 544 ЦК України. За такого кошти підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК України). У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Витрати на обстеження пошкодженого приміщення та складання зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва "Ремонтні роботи нежитлового приміщення [ADDRESS] " кошторисником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області (спеціалістом) Івлічевою Л.В. - 1 800 грн., та витрати на оплату експерту за проведення судово-будівельної експертизи - 5 000 грн., підлягають стягненню з відповідачів. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки, слід стягнути 793,40 грн. сплаченого судового збору, згідно з платіжним дорученням №0.0.1364134073.1 від 24.05.2019 року. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial