Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною власністю подружжя та визнання права власності, про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати, уточнену позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просив не здійснювати, не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Шлюб [PERSON] з [PERSON] , був зареєстрований 06 серпня 1977 року, що підтверджується відповідним штампом у паспорті позивачки про сімейний стан. Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. У період шлюбу 30 листопада 1985 року загальні зборі уповноважених сільхозартелі ім. Кутузова прийняли Рішення про виділення відповідачу [PERSON] 0,06 га для будівництва та експлуатації житлового будинку по [ADDRESS] із земельної ділянки його батька. 16 січня 1986 року виконавчий комітет Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області рішенням №7 затвердив вказане рішення зборів і дозволив [PERSON] будівництво житлового будинку на наданій земельний ділянці по [ADDRESS] . Наведені обставині підтверджуються Випискою із протоколу №4 загальних зборів уповноважених членів сільхозартелі ім. Кутузова, Випискою №7 із рішення виконкому Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 16 січня 1986 року. Після виділення земельної ділянки та отримання дозволу на будівництво, [PERSON] з [PERSON] збудували житловий будинок по [ADDRESS] . У ході експлуатації житлового будинку, для поліпшення житлово-побутових умов, вони на підставі отриманого дозволу збудували прибудову до житлового будинку, а також господарські споруди. Наведені обставині також підтверджуються Рішеннями виконкому Бритівської сільської ради №23 від 05 лютого 1992 року та №90 від 26 липня 2007 року. 29 грудня 1997 року Бритівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області прийняла Рішення №110-ХХІІ «Про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,165 га по [ADDRESS] . Наведена обставина також підтверджується довідкою Бритівського сільського голови №609 від 01 грудня 2016 року, Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.08.2019 року У 2008 році між сторонами шлюб був розірваний. На час розірвання шлюбу право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку сторонами не було зареєстровано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з сином залишилася проживати у спільному житловому будинку, де зареєстрована та проживає по теперішній час, а відповідач по справі, через деякий час, взагалі переїхав мешкати у Овідіопольській район Одеської області. Впродовж тривалого періоду часу [PERSON] сама та через сина неодноразово пропонувала відповідачу добровільно розділити їх будинок та зареєструвати за кожним право власності по 1/2 частини житлового будинку, визначити порядок користування земельною ділянкою, проте відповідач ніяких дій не скоював, а навпаки, сховав оригінали документів на будівництво житлового будинку та сказав, що ще встигнемо, позивачка на даний час так і користується та володіє будинком та земельною ділянкою. У 2018 році [PERSON] вирішила зайнятися оформленням права власності на будинок, звернулася за консультацією до юриста, після чого хотіла зібрати необхідні документи по будівництву житлового будинку. Відповідач по справі на її вимоги надав їй документи на будинок та сказав,що він вже оформив на себе і згоден подарувати їй 1/2 частку, за умовою, що усі розходи буде вести вона, на що позивачка погодилася. Однак відповідач, через деякий час, відмовився нотаріального оформити на неї право власності на 1/2 частку спільного майна. Наведені обставини підтверджуються Довідкою Бритівського сільського голови №609 від 01 грудня 2016 року про те, що згідно запису по господарської книги №2 особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , Технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS] від 09 березня 2016 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75677688 про те, що 08 грудня 2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 березня 2016 року про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1650 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5120881200:02:001:0326 за [PERSON] , Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74823292 про реєстрацію 01 грудня 2016 року за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,165 га по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Так як відповідач право власності на спільний будинок та земельну ділянку зареєстрував за собою у грудні 2016 року, а позивач про це дізналася у грудні 2018 року, до цього часу вона не могла знати про те, що він став одноосібним власником спільного майна, ніяких спорів щодо будинку між ними раніше не виникали, позивачка постійно проживає у будинку, обробляє земельну ділянку, строк звернення до суду за захистом її прав пропущений з поважних причин. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як роз`яснено у п. 15 згаданій постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72СК України). Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. З вищевказаного вбачається, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у паві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку ст. 370 ЦК України право спільної сумісної власності припиняється, при виділі частки спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольована від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, тощо), тобто складати (окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». У відповідності до абзацу 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною сумісною власністю, Судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] , можливо поділити між позивачем та відповідачем як співвласниками, оскільки є технічна можливість переобладнати будинок в ізольовану квартиру, зокрема збудувати додатковий самостійний вихід для відповідача, як власника частини нерухомого майна. Так як спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим, сторони припинили спільне проживання, живуть окремо один від одного у своїх частках житлового будинку, [PERSON] має бажання самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою житлового будинку, відповідач добровільно поділити житловий будинок не бажає, то позивачка має право вимагати припинення права спільної сумісною власності та виділ своєї частки у окрему одиницю. Згідно висновку експерта №07/05 від 12 вересня 2009 року судової будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи поділу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] : 1.Будівля літньої кухні літ. «Б», розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,00 м2, відповідає вимогам будівельних норм та правилам, пред`явленим до житлових приміщень, придатна для цілорічного проживання та подальшої експлуатації за призначенням, як житлове приміщення. Що свідчить про технічну можливість переобладнання літньої кухні літ. «Б» в житловий будинок. 2.Пропонується наступний варіант поділу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна та з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників по Ѕ частини: 1-му співвласнику виділити: - літ."А" житловий будинок в складі приміщень: 1-1 коридор пл. 8,5 м?, 1-2 житлова пл. 14,2 м?, 1-3 житлова пл. 14,4 м?, 1-4 житлова пл. 18,7 м?, - літ."а" веранда в складі приміщення І пл. 11,4 м?, - літ."В" котельня пл. 4,40 м2, - літ. «Г» сарай пл. 12,80 м2, - літ."Д" сарай пл. 13,00 м2, - літ."Е" сарай пл. 8,90 м2, - літ."Ж" убиральня - 2 281 грн., - № 1 хвіртка - 1 147 грн., - № 2 ворота - 2 386 грн., - частина огорожі № 3 довжиною 11,09 м - 11 285 грн., - № 4 цистерна - 3 739 грн. Загальною площею по літ. «А» - 67,2 м2, вартістю 172 289 грн., що складає 55/100 фактичної частки, більше ідеальної частки на 15 748,50 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і роботи. Вхід в квартиру 1-го співвласника зберегти існуючий в приміщенні 1-1 житлового будинку літ. «А». 2-му співвласнику виділити: - літ."Б" літня кухня пл. 20,40 м?, - літ."б" веранда пл. 18,00 м?, - літ."б?" підвал пл. 13,60 м?, - частина огорожі № 3 довжиною 5,83 м - 5 933 грн. - № 5 водопровід, - № 6 каналізація, - № 7 зливна яма, - № 8 каналізація. - № 9 зливна яма. Загальною площею по літ. «Б» - 52,0 м?, вартістю 140 792 грн., що складає 45/100 фактичної частки, менше ідеальної частки на 15 748,50 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і роботи. Вхід в квартиру 2-го співвласника зберегти існуючий в приміщенні веранди літ. «б». Примітка: експертом запропонований варіант поділу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за умови переведення нежитлової будівлі літної кухні літ. «Б» в житловий будинок. Пропонується наступний варіант поділу земельної ділянки площею 0,1650 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна та з врахуванням часток співвласників на житловий будинок по Ѕ частки: 1-му співвласнику (1/2 частка) виділити земельну ділянку № 1 площею 825 м2 (0,0825 га). В`їзд та вхід на земельну ділянку № 1 зберегти існуючий через хвіртку № 1 та ворота № 2 та з [ADDRESS]. Земельну ділянка, прилеглу до зовнішньої стіни літньої кухні літ. «Б», площею 12 м? (довжиною 6,87 м. та 7,07 м., шириною 1,76 м. та 1,30 м. і 0,93 м.), пропонується виділити в користування 1-го співвласника при безперешкодному доступі 2-го співвласника до належних йому конструкцій літньої кухні літ. «Б» в разі потреби проведення ремонтних робіт та його проходу на город. В разі потреби проведення ремонтних робіт 1-му співвласнику не перешкоджати і забезпечити безперешкодний доступ 2-го співвласника до належних йому мереж водопроводу № 5. Опис меж земельної ділянки № 1 викладено у дослідницькій частині по першому та другому питанню та зображено на схемі в додатку № 4 до висновку № 07/05 червоною лінією, земельна ділянка № 1 зображена жовтим кольором. 2-му співвласнику (1/2 частка) виділити земельну ділянку № 2 площею 825 м2 (0,0825 га). В`їзд та вхід на земельну ділянку № 2 обладнати з [ADDRESS]. Опис меж земельної ділянки № 2 викладено у дослідницькій частині по першому та другому питанню та зображено на схемі в додатку № 4 до висновку № 07/05 червоною лінією, земельна ділянка № 1 зображена зеленим кольором. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч.1 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості ст.81 ЦПК України і це є її процесуальним обов`язком. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з`ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи до уваги заяву відповідача щодо визнання ним уточненого позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню Ѕ частка витрат, понесених нею у зв`язку з проведенням судової будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи поділу житлового будинку та земельної ділянки в розмірі 4 255 грн.

Outcome: approved