Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 квітня 2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Договір б/н, відповідно до якого він отримав споживчий кредит. У січні 2018 року йому стало відомо, що за місцем його роботи (Місія Міжнародного комітету червоного хреста в Україні) надійшла Постанова Державного виконавця Словянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 15 січня 2018 року за №20-15192 про утримання з його доходу заборгованості в сумі 116986,24 грн. на виконання виконавчого напису №10222 від 27 липня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ним було встановлено, що зазначений виконавчий напис вчинений 27 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Реєстрі за №10222, відповідно до якого запропоновано стягнути з нього на користь [PERSON] акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованість, що виникла за період з 12 квітня 2011 року по 31 травня 2017 року за Кредитним договором б/н від 12 квітня 2011 року на загальну суму 116986,24 грн., з них: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 10921,23 грн; - заборгованість за відсотками у розмірі - 96640,55 грн; - заборгованість з пені та комісії у розмірі - 3377,40 грн; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн; -заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 5546,96 грн, а також витрати за чинення виконавчого напису в сумі 1800 грн. Вважає Виконавчий напис незаконним та таким, що вчинений з порушенням законодавства, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальне боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п.3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За змістом Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису подаються в тому числі документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. При вчиненні оспорюваного Виконавчого напису нотаріус не отримував від [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» та від нього первинні документи щодо видачі [PERSON] та здійснення його часткового погашення (квитанції, чеки, тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог Банку до Боржника. Вчиняючи Виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив приписи ст.88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок розміру невиконаних зобовязань за Кредитним договором, суми боргу за тілом [PERSON], відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками Банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Він не отримував від Відповідача ніяких вимог щодо погашення заборгованості за [PERSON] та відповідного підпису не ставив. А відтак, у нотаріуса не було належного документу на підтвердження безспірності вимог стягувача. Вважає, що на підставі документів, наданих Відповідачем приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог Відповідача до нього, тому Виконавчий напис №10222 від 27 липня 2017 року вчинено з порушенням Закону. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис № 10222 від 27 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Реєстрі за № 10222 та стягнути з [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 березня 2018 року надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності, свої позовні\~ вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.41). Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» - [PERSON], який діє на підставі Довіреності № 7907-К-О від 07 серпня 2017 року (а.с.29) у судове засідання не зявився. 04 квітня 2018 року надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 40). У наданому Відзиві на позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] не погоджується та вважає їх безпідставними, оскільки 12 квітня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк "ПриватБанк" і [PERSON] був укладений Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору, позивачу був наданий кредит. Позивач в свою чергу зобов'язався повернути кредитні кошти зі сплатою процентів за користування кредитом а також інших платежів, згідно умов і правил. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчиненого 27 липня 2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 116986,24 грн., таким що не підлягає виконанню, оскільки за міркуванням Позивача заборгованість не є безспірною. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат», п. 3.2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. п. 1, 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Виконавчий напис вчинений з дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1., 3.2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих Банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі оригіналу Кредитного договору та Виписки про рух коштів, що є первинним документом. Також, відповідно приписів ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року №6-158цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виконавчий напис вчинений з дотриманням чинного законодавства на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк "ПриватБанк" надано обґрунтований розрахунок заборгованості в якому відображено всі оплати, які надходили на погашення заборгованості, та міститься вся наявна заборгованість за Кредитним договором. Позивачем не доведено факт належного виконання своїх зобов'язання за Кредитним договором та не надано відповідний розрахунок суми заборгованості, яким частково або повністю спростований розрахунок Банку. Вважає, що виконавчий напис є правомірним та вчинений відповідно до вимог ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", тому просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с. 27-28). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 26 лютого 2018 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]О надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору - Словянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області - [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 14.19-5/270 від 12 березня 2018 року (а.с. 31), у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 березня 2018 року від Представника Словянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області - [PERSON] до суду надійшло Клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32). Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], Словянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, про визнання виконавчого напису № 10222 від 27 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з огляду на законність та обґрунтованість. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] на підстави Виконавчого напису № 10222, виданого 27 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 17 жовтня 2017 року відкрито Виконавче провадження з виконання виконавчого напису №10222 від 27 липня 2017 року на стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» боргу у сумі 116986,24 грн., про що свідчить Постанова про відкриття виконавчого провадження, серії ВП №54927794 від 17 жовтня 2017 року (а.с. 7). Постановою № 20-15192 про звернення стягнення на доходи боржника від 15 січня 2018 року по виконавчому провадженню, серія ВП №54927794 державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] було встановлено, що боржник [PERSON] працює у місії Міжнародного комітету Червоного хреста в Україні та постановлено провести утримання пропорційно з доходу [PERSON] в розмірі 20% з часу одержання Постанови на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» (а.с. 6). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями\~не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пункти 1,3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року містять такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17, який відповідно до приписів\~ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує щодо застосування відповідних норм права. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що вимоги [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», зазначені в Заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, [PERSON] не погоджується з нарахованою сумою заборгованості, зазначає, що Банком заявлена сума заборгованості у розмірі 116986,24 грн, яка виникла до за період з 12 квітня 2011 року по 31 травня 2017 року та виконана відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсності сумі заборгованості. Розрахунок боргу здійснений щодо наявності грошового зобовязання по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено Виконавчий напис про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» у розмірі 116986,24 грн., з них: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 10921,23 грн; - заборгованість за відсотками у розмірі - 96640,55 грн; - заборгованість з пені та комісії у розмірі - 3377,40 грн; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн; -заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 5546,96 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн.00 коп. При цьому, з виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення за Кредитним договором складає 2241 днів, а саме: з 12 квітня 2011 року по 31 травня 2017 року (а.с.10). Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на ті обставини, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та у межах річного строку щодо вимог про стягнення неустойки, оскільки [PERSON] на підтвердження своїх посилань, не надано жодних допустимих доказів, що такої заборгованості у нього перед Банком не існує. В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно матеріалів справи позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р\~ місто Словянськ Донецької області, відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. У свою чергу, як вбачається з Виконавчого напису, нотаріусом зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] ( а.с. 10). Тому суд не приймає до уваги посилання представника [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» - [PERSON], на ті підстави, що при здійсненні виконавчого напису [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» приватному нотаріусу надано обґрунтований Розрахунок заборгованості в якому відображено всі оплати, які надходили на погашення заборгованості, та міститься вся наявна заборгованість за Кредитним договором, оскільки з даного розрахунку вбачається, що Банком здійснені нарахування [PERSON] пені та штрафних санкцій у період з 14 квітня 2014 року та по 31 травня 2017 року (а.с.11-12), що заборонено ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Отже, сам факт наявності діючого норми Закону, згідно якої забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у зоні, де проводилася антитерористична операція, є достатнім аргументом стосовно прийняття доводів позивача про некоректність заявленої суми заборгованості, яку не можна вважати безспірною. Таким чином суд приходить до висновку, що Виконавчий напис № 10222 від 27 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» боргу у сумі 116986,24 грн. та виконавчої винагороди приватного виконавця у розмірі 1800 грн. є таким, що не підлягає виконанню, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір фізичною особою в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-19, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved