Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» про стягнення процентів за користування вкладом. Свої вимоги мотивує тим, що 14 лютого 2013 року між ним та ПАТ Банк "Контракт" був укладений договір № 0195/2013 строкового банківського вкладу, за умовами якого він вніс на рахунок для обліку вкладу на вимогу кошти у сумі 37 тис. дол. США, терміном до 13 лютого 2014 року, а Банк зобов'язався нарахувати на суму вкладу 7,5% річних. Зазначає, що 13 лютого 2014 року він звернувся до Банку для отримання коштів, однак відповідач кошти не видав, а запропонував написати заяву на видачу коштів та прийти 17 лютого 2014 року. Посилаючись на те, що термін повернення вкладу закінчився 13.02.2014 року, а кошти були видані лише 22.02.2014 року, просить стягнути з ПАТ Банк "Контракт" на свою користь суму процентів, які не були нараховані за період з 13.02.2014 року по 22.02.2014 року в розмірі 68, 42 дол. США та 3% річних у сумі 1, 22 дол. США. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з тих же підстав просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість. Пояснив, що банк виконав в повному обсязі свої зобов"язання перед позивачем щодо повернення депозитного вкладу та сплати відсотків, а в період після закінчення терміну дії депозитного вкладу по день розрахунку з позивачем було нараховано та виплачено 1% річних, як це було передбачено депозитним договором та відсутні підстави нараховувати 7, 5% річних після закінчення строку депозитного вкладу (а.с. 20). Заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року між [PERSON] та ПАТ Банк "Контракт" був укладений договір № 0195/2013 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця "Класичний Контракт", за умовами якого Банк відкриває депозитний рахунок [NUMBER] для обліку Депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти в сумі 37 000 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 7, 25 % річних (а.с. 4-6). Згідно п. 2.1. даного договору термін повернення депозиту зазначено як 13 лютого 2014 року. Матеріали справи свідчать, що 13 лютого 2014 року позивач подав до банку заяву про повернення депозитного вкладу, в якій зазначив, що датою повернення вкладу просить вважати 17 лютого 2014 року (а.с. 8). Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача до каси позивач звернувся за видачею готівкою лише 21 лютого 2014 року. Згідно заяв на видачу готівки від 21 лютого 2014 року позивачу були виплачені грошові кошти за договором № 0195/2013 від 14.02.2013 року (а.с. 9-10). Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що 13 лютого 2014 року він звернувся до Банку для отримання коштів, Однак кошти не видалися Банком, і лише після неодноразових звернень до керівництва банку, 22 лютого 2014 року кошти були виплачені, однак з 13.02.2014 року по 22.02.2014 року не були нараховані та виплачені проценти у розмірі 7,5 % річних. Проте, позивач не надав належних доказів у розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України про те, що він звертався за саме отриманням готівки до 21 лютого 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 цього кодексу банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У ч. 2 ст. 1061 ЦК України вказано, що банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.3. договору строкового банківського вкладу сторони домовились, що у випадку, якщо вкладник у дату закінчення строку договору не з"являється до Банку для отримання депозиту та нарахованих процентів, строк депозиту вважається продовженим на новий строк, що дорівнює строку Депозиту, зазначеному у п. 2.1. цього Договору, без укладення додаткової угоди/додаткового договору до даного Договору. Пунктом 2.2 договору визначено, що вкладнику за користування депозитом Банк нараховує та сплачує проценти у розмірі 7,25 % річних у валюті депозиту. Згідно п. 2.6. Договору, у випадку розірвання вкладником договору до закінчення строку депозиту, що продовжений на новий строк депозиту у відповідності до п. 2.3. Договору, Банк нараховує та сплачує вкладнику проценти за користування коштами за період з дати подовження строку депозиту, що співпадає з датою закінчення строку депозиту, передбаченого п. 2.1. договору, до дати фактичного зняття грошових коштів в розмірі 1% річних, якщо цей період менше або становить 90 календарних днів. Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 13.02.2014 року по 20.02.2014 року йому було нараховано та виплачено 1% річних у сумі 8, 55 дол. США згідно п. 2.6. вищевказаного Договору (а.с. 21-22). Депозитними договорами не передбачено нарахування 7,5 % річних понад строк дії вкладу. Виходячи з наведеного та положень ст. ст. 530, 598, 1061 ЦК України після закінчення строку дії договору (13 лютого 2014 року) у відповідача припинився обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу процентів у розмірі 7,5 % річних, а відтак і відсутні підстави для задоволення позову у частині стягнення 7,5 % річних за період після закінчення терміну дії договору до дати виплати коштів позивачу. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Представником позивача у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ухилявся від видачі готівки в день повернення вкладу. Оскільки 3% річних нараховані не на суму неповернутого вчасно депозитного вкладу, а на суму самочинно нарахованих позивачем 7,5% річних, то у їх стягненні з відповідача потрібно відмовити також. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню позов задовленню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed