Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

14.07.2020 р. представник позивача Меланчук І.В. звернувся в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК»), яким просить стягнути - 236150,00 грн. моральної шкоди (а.с.1-11). В обґрунтування вказує, що [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», на посаді помічника машиніста тепловоза по вивезенню гірської маси з кар`єру, 26.02.1980 року, близько 12:55 хв., з вини відповідача, знаходячись в екіпірувальній станції «Породная» залізничного цеху ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», здійснював заправку системи охолодження дизеля водою та внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження у вигляді «забій поперекового відділу, забій нирок, розрив лонного зчленування». Данний факт підтверджується Актом №7/П Форми Н-1 від 15.05.2000 Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Нещасний випадок стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, з метою забезпечення належної роботи тепловоза виникла необхідність проведення заправки системи охолодження дизеля водою. Однак провести вказану заправку у відповідності до проекту, через зливний вентиль, не надалось можливим, оскільки внаслідок несправності механізму вентиля відповідна труба перемерзла. В свою чергу позивач за усною вказівкою машиніста тепловоза здійснив заправку системи охолодження дизеля водою через інший технологічний отвір (верхня заправ очна горловина), отримати доступ до якого було можливо лише з даху тепловоза. Після закінчення заправки позивач [PERSON] почав спускатися з даху тепловоза, тримаючись рукою за стійку антени, що розміщувалась на даху, і через дефект зварювання дана металева стійка від`єдналась від поверхні даху тепловоза, що призвело до втрати [PERSON] рівноваги та його падіння на бетонну поверхню. В результаті викладеного позивач отримав тяжкі травми. Вказує, що нещасний випадок стався під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні відповідача, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, та обумовлено неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 03.04.1996 позивач вперше пройшов огляд лікарсько-консультативною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% внаслідок трудового каліцтва. 03.02.1997 позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності. Останнім оглядом МСЕК 02.02.2011 було визначено 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності по 01.02.2011 безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП, палиці. Після отримання травми змінилися умови життя позивача, які характеризуються фізичними стражданнями, суттєвим зниженням його активності, втрачаються соціальні зв`язки. Позивач постійно відчуває болі в попереково-крижовому відділі хребта з віддачею в ноги, переважно праву, руки поперемінно, переважно в праву, біль та обмеження рухів в шийному відділі, плечових колінних, ліктьових суглобах, затерпання рук та ніг, судоми в мязах ніг та рук, біль в тазостегновому суглобі, утруднена хода, що завдає постійний дискомфорт та страждання у повсякденному житті. Необхідність лікування та проходження оглядів МСЕК призводить до нераціонального витрачення часу. Все зазначене призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Просить суд, з огляду на ступінь втрати працездатності, стягнути з відповідача 236 150,00 грн. моральної шкоди. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 16.07.2020 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 28.08.2020 року представником відповідача Доценко Т.Ю. (довіреність №69/12 від 24.04.2020 року, дійсна до 24.04.2021 року (а.с.59)) надано суду відзив на позов. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що ПрАТ «ПівнГЗК» не заперечує проти наявності у позивача ушкодження здоров`я. Але вважає, що безпосередньою причиною нещасного випадку стала технічна несправність тягового агрегату та порушення технології виконання робіт і правил охорони праці як машиністом тепловоза, так і самим потерпілим. Зазначає, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків №472, де вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, незалежно від інших будь-яких виплат. Просить застосувати строк позовної давності, так як минуло більш як три місяця із дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (а.с.57-58). 02.09.2020 на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача про отримання відзиву на позов та підтримання заявлених позовних вимог (а.с.61). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Позивач [PERSON] з 29.11.1972 по 04.03.1997 перебував у трудових відносинах з ПрАТ, займаючи посаду помічника машиніста тепловоза, що не оспорюється відповідачем, та підтверджується копією трудової книжки (а.с.37-41). Виконуючи свої трудові обов`язки на посаді помічника машиніста тепловоза, [PERSON] 26.02.1980 року, близько 12:55 год., знаходячись на екіпірувальній станції «Породная» залізничного цеху Північного гірничо-збагачувального комбінату, внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження у вигляді «забій поперекового відділу, забій нирок, розрив лонного зчленування». Данний факт підтверджується Актом №7/П Форми Н-1 від 27.02.1980 Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.23-25). Нещасний випадок стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків. За усною вказівкою машиніста тепловоза [PERSON] [PERSON] піднявся на дах тепловоза для заправки системи охолодження дизеля водою, так як через несправність вентиля, перемерзла зливна труба, через яку проводиться заправка водяної системи, відповідно до технічних умов. Після закінчення заправки [PERSON] замість того, щоб спуститися по сходах тепловаза вниз, пішов по даху тепловоза до заднього лівого люку, щоб через нього спуститися в дизельне приміщення. Перед люком [PERSON] необхідно було обійти стійку антени і він, взявшись за неї рукою, намагався це зробити. Цієї миті, через дефект зварювання, мачта зламалася, і [PERSON] , втративши рівновагу, впав на бетонне покриття, отримав травми. Висновком комісії з розслідування встановлено причини нещасного випадку: порушення технологічного процесу, яке полягало у заправленні тепловоза водою через верхню заправочну горловину, через відсутність пару на екіпірувальному пункті ст. «Породная»; несправність технічного стану локомотива; відсутність належного керівництва та нагляду зі сторони ІТР локомотивної служби за дотриманням робітниками ПТБ при виконанні робіт та належної трудової дисципліни (п.15 Акта - а.с.24). 03.04.1996 позивач вперше пройшов огляд лікарсько-консультативною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується витягом з акту огляду ЛТЕК (а.с.13). Згідно послідуючих висновків ЛТЕК та МСЕК відсоток стійкої втрати професійної працездатності позивача не змінювався, висновком МСЕК від 02.02.2011 року встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 40% та визнано інвалідом 3 групи з 01.02.2011 безстроково; визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні ВМП, палиця (а.с.22). У зв`язку з отриманим каліцтвом позивач періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із медичної карти (а.с.26-36). Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Таким чином, до даних правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя, що узгоджується з розясненнями Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до Акта про нещасний випадок на виробництві №7/П Форми Н-1 від 27.02.1980, вид події - падіння потерпілого з висоти на бетонне покриття - п.14. Акта; нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення технологічного процесу, несправність технічного стану локомотива, відсутність належного керівництва та нагляду з боку ІТР локомотивної служби за дотриманням працівниками ПТБ при виконанні робіт та належної трудової дисципліни - п.15. Акта. Таким чином, нещасний випадок стався під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні відповідача, порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, та обумовлено належним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди у зв`язку із каліцтвом (нещасний випадок на виробництві), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача та внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав тілесні ушкодження, що призвело до втрати професійної працездатності, йому вперше було встановлено 20 % втрати працездатності, який в подальшому змінився до 40% та третю групу інвалідності безстроково, що пов`язано зі спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Так, як вже зазначалося вище, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком відповідає положенням ст. 83 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанови № 6-156цс14,№ 6-188цс14та №6-207цс14від 24 грудня 2014 року). Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 5000,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 25000,00 грн., а максимальний - 1000 000,00 грн. Оскільки після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як його постійно турбує біль, та він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, обставини нещасного випадку на виробництві, що потягло втрату працездатності, вважає що позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, виходячи з законодавчо встановленого максимуму, який обмежує суд при визначенні шкоди. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно з пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст.ст.153 КЗпП України, п.11, 38 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р.,

Outcome: partial