Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2002 року сторони розірвали шлюб. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], 1997 року народження, який на даний час продовжує навчання в Ржищівському індустріально-педагогічному технікумі на денній формі навчання. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання та навчання сина, утримань за виконавчими документами з нього не здійснюються з 26 травня 2015 року. Сину потрібна матеріальна допомога на період навчання. Відповідач відповідно до законодавства повинен сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки (сина), який продовжує навчання. Посилаючись на статті 193, 194, 198, 199 СК України, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 1 вересня 2015 року на період навчання. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення аліментів із стягненням з відповідача на користь держави коштів судового збору. Суд, заслухавши позивача, відповідача, перевіривши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Згідно довідки № 436 від 20 листопада 2015 року, виданою Ржищівським індустріально-педагогічним технікумом [PERSON] є студентом 4 курсу технікуму, навчається по спеціальності "Професійна освіта (за профілем підготовки)" на денній формі навчання (а.с. 3). Згідно довідки виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 4-52-22 від 11 січня 2016 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і у неї на утриманні перебуває син [PERSON], 1997 року народження (а.с. 4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 28 грудня 2002 року. Після реєстрації розірвання шлюбу ій присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області 11 січня 2016 року [PERSON] має у складі сім'ї сина [PERSON], 1997 року народження (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Що стосується частини позовної вимоги про стягнення аліментів починаючи з 1 вересня 2015 року, тобто за минулий час, то така вимога задоволенню не підлягає згідно наступного. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Однак позивачем не подано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Суд не може прийняти до уваги пояснення позивачки, що їй не було відомо про її право на отримання аліментів після досягнення повноліття сином на час його навчання до досягнення ним 23 років. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, та те що, він працює, отже батько має можливість надання матеріальної допомоги. Другий з батьків - мати повнолітнього сина є приватним підприємцем, має не постійний заробіток, її заробітку не вистачає для зебезпечення їй та синові належного утримання. Син - [PERSON] досяг повноліття, але його вік є меншим 23 років, продовжує навчання на денній формі навчання, потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги, батько має можливість надання такої допомоги. Отже, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з моменту пред'явлення позову і до закінчення [PERSON] навчання чи до досягнення ним 23 років, в залежності від того, яка з зазначених обставин настане першою. При цьому розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial