Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

03.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу № 2927, квартири [ADDRESS] дійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , бабуся позивача [PERSON] та мати третьої особи [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина - трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору № 2927 купівлі-продажу від 31.10.2001 року, зареєстрованого КП ММБТІ від 20.11.2001 року за реєстровим № 7489 в книзі 183. Заповіту [PERSON] не залишила. Після її смерті залишились спадкоємці першої черги за законом: її син - [PERSON] та позивач, її онук, - [PERSON] . Позивач є спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії після смерті свого батька - [PERSON] , який був сином спадкодавиці та помер раніше її, в 2007 року. У бабусі був ще один син - [PERSON] . Він також помер [INFO] . Він одружений не був та дітей не мав, отже спадкоємців після себе не залишив. Спадкоємець першої черги за законом, єдиний живий син бабусі - [PERSON] , який відмовився від спадщини. У померлого батька позивача крім нього дітей немає, отже [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. [PERSON] звернувся до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відкрила спадкову справу за його заявою, але відмовила йому в оформленні його спадкових прав з тієї підстави, що правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме договір купівлі-продажу квартири, яку спадкодавця придбала у відповідачів, оформлений з порушенням Закону України «Про Товарну біржу», відповідно до якого кожен з членів біржі може виставляти на торги свій лот . Відповідачі продавали квартиру в цілому, але не кожен свою частку. Саме з цих підстав позивач звернувся до суду з цивільним позовом. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач - [PERSON] , надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повідомлені своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилися, про причину неявки суд не повідомили. Заперечень проти задоволення позову до суду не надали. Треті особи: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора, [PERSON] , надали до суду заяву про слухання справи в їх відсутність. Третя особа - Універсальна Товарна Біржа "Південь", повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомила. Заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяви сторін по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , бабуся позивача [PERSON] та мати третьої особи [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина - трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору № 2927 купівлі-продажу від 31.10.2001 року, зареєстрованого КП ММБТІ від 20.11.2001 року за реєстровим № 7489 в книзі 183. Заповіту [PERSON] не залишила. Після її смерті залишились спадкоємці першої черги за законом: її син - [PERSON] та позивач, її онук, - [PERSON] . Позивач є спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії після смерті свого батька - [PERSON] , який був сином спадкодавиці та помер раніше її, в 2007 року. У бабусі був ще один син - [PERSON] . Він також помер [INFO] . Він одружений не був та дітей не мав, отже спадкоємців після себе не залишив. Спадкоємець першої черги за законом, єдиний живий син бабусі - [PERSON] , який відмовився від спадщини. У померлого батька позивача крім нього дітей немає, отже [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Постанова Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зазначений договір купівлі-продажу № 2927 квартири [ADDRESS] було укладено 31.10.2001 року на Універсальній біржі "Південь" між [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] (на підставі рішення Опікунської ради Корабельного РВК м. Миколаєва за № 89 від 12.10.2001р.), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та бабусею позивача [PERSON] , з іншої сторони. Даний договір було зареєстровано в КП ММР «Миколаївське МБТІ» за реєстровим № 7489 від 20.11.2001 року. Всі умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, грошові кошти покупцем сплачено продавцям, а квартиру продавцями передано покупцю. Та нотаріально договір посвідчено не було. [PERSON] звернувся до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відкрила спадкову справу за його заявою, але відмовила йому в оформленні його спадкових прав з тієї підстави, що правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме договір купівлі-продажу квартири, яку спадкодавця придбала у відповідачів, оформлений з порушенням Закону України «Про Товарну біржу», відповідно до якого кожен з членів біржі може виставляти на торги свій лот. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Частина 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачає, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, як вже зазначалося вище є також ст. 227 «Форма договору купівлі-продажу жилого будинку» та ст. 242 «Застосування до договору міни правил купівлі-продажу» Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року, відповідно до яких договори купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), однією зі сторін яких виступає громадянин (фізична особа), обов`язково мають посвідчуватися нотаріально. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним. Такої самої позиції дотримується і Пленум Верховного Суду України, яку він офіційно виклав у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3. Так, у п. 4 цієї постанови зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини. Оскільки нерухоме майно в нашій державі як об`єкт цивільно-правових відносин має особливий статус, чинне законодавство України встановлює особливі умови його обігу, зокрема, і дотримання форми. Однак, уклавши 31.10.2001 року договір № 2927 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , сторони договору дотрималися тільки двох умов: про письмову форму - договір укладено в простій письмовій формі (хоч і посвідченої біржою нерухомості) та про державну реєстрацію - договір та право власності було зареєстровано 20.11.2001 року в КМ "ММБТІ". При цьому, вимоги про нотаріальне посвідчення договору сторонами не було дотримано через колізії законодавства, що існували на той час: між ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 227 ЦК УРСР. Відповідно до положень ст. 47 ЦК УРСР, що була чинною на момент виникнення правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно ч. 2 ст. 220 чинного на теперішній час Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Водночас, слід зазначити, що без визнання судом дійсним договору купівлі-продажу квартири, позивач позбавлений реалізувати своє право на спадкування. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у пункті 23 постанови Пленуму від ЗО.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у правах про спадкування», коли відсутні умови для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові за правилами позовного провадження. Через те, що постановою державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваленко Н.В. від 13.09.2018 року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач звернувся до суду також і з вимогою про визнання права власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved