Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 11/25 частин будинку [ADDRESS]. Власником інших 14/25 частин будинку є [PERSON] На підставі рішення Воинилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області від 25 травня 2007 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2002 га, в тому числі: 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1252 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного рішення 20 листопада 2007 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. На думку [PERSON] рішення селищної ради та державний акт на право власності на земельну ділянку підлягають визнанню недійсними, оскільки земельна ділянка, передана у власність [PERSON] перебуває у спільному користуванні, згоди на передання зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON] не давала. До того ж на земельній ділянці, яка передана у власність [PERSON], знаходяться господарські споруди, належні на праві власності позивачці. Ураховуючи викладене, [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги . В судове засідання [PERSON] подала заяву, у відповідності до якої позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Представник відповідача - Войнилівської селищної ради в судове засідання подав заяву, де зазначив, що у вирішені даного спору покладається на розсуд суду та зазначив, що комісією селищної ради було встановлено, що на території приватизованої ділянки [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] знаходяться господарські будівлі, які належать [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи попереджалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи - Управління Держземагенства в Калуському районі в судове засідання теж подав заяву про слухання справи у відсутності представника управління, щодо вирішення даного спору покладається на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що на підставі договору дарування від 22 жовтня 2007 року (а.с.7) [PERSON] є власником 11/25 частин будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS], до складу якої входить: житловий будинок під літ. "А", стодола під літ. "Д", шопа під літ. "Е", літня кухня під літ. "Є", стайня під літ. "Ж", стодола під літ. "З", вбиральня під літ. "І", криниця № 1, ворота та частина огорожі № 6. Власником інших 14/25 частин будинку є [PERSON] Рішенням Войнилівської селищної ради Калуського району «Про передачу земель у власність» від 25 травня 2007 року (прийнятим па підставі ст. 116. 118. 121 ЗК України) у приватну власність [PERSON] передано земельні ділянки; для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,1252 га. На підставі зазначеного рішення 20.11.2007 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0750 га [NUMBER] зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] (а.с.9,10). [INFO] [PERSON] померла. Спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2013 року а.с.67-68). Як передбачено ч.2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗК України - безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації таких ділянок , які перебувають у користуванні громадян. Матеріалами справи підтверджено, що на переданій у власність [PERSON] ділянці знаходиться належне па праві власності позивачу майно: криниця (№1), частина огорожі (№6), стодола(Д), шопа (дровітня) (Е). При цьому останні - стодола та шопа, належали попередньому власнику [PERSON](а.с.12, 13-І9, 31, 51). Будь-якими належними та допустимими доказами ці обставини ні відповідачем, ні третьою особою не спростовані. Навпаки, представник селищної ради підтвердив дані твердження. Згідно ст.. 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин), а також підпункту г) пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" до особи яка набула право на житловий будинок, будівлю або споруду на підставі цивільно-правової угоди, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб , які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування нею. Відповідно до ч.10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Враховуючи вищезазначене , та те, що на час винесення рішення Войнилівською селищною радою Калуського району «Про передачу земель у власність» від 25 травня 2007 року та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] не мала права на приватизацію земельної ділянки в тих межах , які зазначені у рішенні та відповідно в акті , адже обов»язковою умовою для передачі земельної ділянки у власність є перебування такої ділянки в особистому користуванні, то вищезазначений державний акт та рішення селищної ради слід визнати недійсними .

Outcome: approved