Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

09 березня 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. І. Стислий виклад позиції позивача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 листопада 2007 року між позивачем та ВАТ КБ "Надра" був укладений кредитний договір №8/2007/980-К/715-ПП. ВАТ КБ "Надра" було ліквідовано 05 червня 2015 року. Позивач постійно проживав і проживає в м.Першотравенську, його адреса є незмінною. З 2009 року по теперішній час взагалі не користувався кредитними коштами. В жовтні 2020 року дізнався про наявність виконавчого провадження №62948667, яке знаходиться на виконанні у приватного виконавця Клименка Р.В. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 25 серпня 2020 року за №21142 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 79 488,80 гривень. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06 травня 2020 року по 20 серпня 2020 року. Він оспорює суму боргу, оскільки він не користувався кредитом з 2009 року. Ані відповідач, ані ВАТ КБ "Надра" жодного разу не зверталися до нього з письмовими вимогами погасити борг та попередженнями про вчинення виконавчого напису. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №62948667 з примусового виконання вказаного виконавчого напису визнано протиправною та скасовано. Вважає, що виконавчий напис винесено незаконно, оскільки його не попереджували про існування боргу, заборгованість не є безспірною, взагалі такої заборгованості у нього перед відповідачем не має, а якщо такий кредитний договір і існує, то йому незрозумілий порядок нарахування заборгованості, її складових, відсутні будь-які розрахунки, графіки сплати, на його адресу не надходило повідомлень, вимоги про погашення заборгованості, нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису. Просить визнати виконавчий напис №21142 від 25 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просять їх задовільнити. Представник відповідача - ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дати розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа - Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надав. Інших клопотань, в порядку ст.222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 16 березня 2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено її розгляд на 05 квітня 2021 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третім особам письмові пояснення (заперечення) щодо позову. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладався на 20 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року. Ухвалою суду про відкриття провадження було задоволене клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином завірені копії документів, що слугували підставою вчинення виконавчого напису №21142 від 25 серпня 2020 року відносно [PERSON] , однак ухвала суду була проігнорована та не виконана, не дивлячись на надіслання судом нагадувань про необхідність її виконання. В зв`язку з чим, суд розглянув справу за наявними в ній письмовими доказами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 25 серпня 2020 року за реєстровим №21142 з [PERSON] стягнуто за кредитним договором №8/2007/980-К/7105-ПП від 13 листопада 2007 року, укладеним з ПАТ КБ "Надра", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами GL6N414484 від 06 травня 2020 року є ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" на користь останнього заборгованість в розмірі 78 988,80 гривень за період з 06 травня 2020 року по 20 серпня 2020 року, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 17 000 гривень, простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 61 988,80 гривень, стягнуто 500 гривень за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Р.В. від 04 вересня 20201 року відкрито виконавче провадження №62948667 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/15005/20 від 11 грудня 2020 року визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця про відкриття ВП №62948667 від 04 вересня 2020 року. V. Оцінка суду. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат». Згідно зі ст.18ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ст.87Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172(далі Перелік). Відповідно до пункту 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пункт другий Переліку вказує, що для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, зазначений пункт 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В частині щодо доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14, яка набула законної сили 22.02.2017 року, була визнана незаконною та нечинною. У зв`язку із цим, вчинення 25 серпня 2020 року нотаріусом виконавчого напису на підставі другого пункту Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, яка була визнана судом незаконною та нечинною, є неправомірним. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.07.2017 року в справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач у позовній заяві ставить під сумнів розмір заборгованості, вказує на те, що кредитними коштами не користується з 2007 року, що пропущено строки позовної давності. При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості позивачу за кредитним договором. За таких обставин суд вважає, що заборгованість позивача перед банком за кредитом на час вчинення виконавчого напису не була безспірною. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908 гривень, сплачений позивачем при пред`явленні позову. ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 5 000 гривень витрат на правову допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: додаток №1 - протокол №1 узгодження розміру гонорару за надання правової допомоги від 01 березня 2021 року, згідно якого адвокат Зайцев В.В. та Полікарпов В.М., відповідно до п.4.1 договору про надання правової допомоги від 03 січня 2019 року узгодили, що адвокат надасть клієнту правову допомогу: вивчення матеріалів, збирання доказів, визначення правової позиції, надання консультацій, підготовка та складання процесуальних документів - 3 000 гривень, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи - 2 000 гривень, представництво інтересів клієнта в державних та недержавних установах та організаціях - 1 000 гривень, а клієнт повинен сплатити гонорар в загальному розмірі 6 000 гривень. Клієнт здійснює оплату вказаних в протоколі сум гонорару негайно у день підписання договору про надання клієнту правової допомоги шляхом сплати готівки. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Позивачем не надано суду доказів того, що ним сплачено адвокату гонорар за надання правової допомоги в розмірі 5 000 гривень, надано лише додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 03 січня 2019 року, але сам договір не надано, тому суд позбавлений можливості визначити за які саме послуги та з якою справою пов`язані витрати позивача на правову допомогу, які він просить стягнути з відповідача. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 5 000 гривень витрат на правничу допомогу, тому в задоволенні цієї вимоги, яка не є вимогою позовного характеру, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved