Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] вказує в заяві від 31 жовтня 2013 року, що 19 грудня 2012 року між ним і ТзОВ "Вівад" в особі його директора Мартинюка О.П. з дотриманням вимог ч.1 ст. 209 та ст.ст. 1046-1047 ЦК України було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору ТзОВ "Вівад" в особі директора Мартинюка О.П. позичило в нього гроші в сумі 300 000 гривень. Укладення цього договору є одночасно підтвердженням передачі грошей позичальнику. Позика є безпроцентною. Пунктом 5.2 Договору було передбачено, що повертати позичені кошти ТзОВ "Вівад" має починаючи з 1 грудня 2013 року щомісячно рівними частинами по 9 091 гривні. У строки встановлені Договором відповідач повернення коштів не розпочав, що є порушенням вимог ст. 526 ЦК України. Станом на 22 жовтня 2013 року не було здійснено жодної виплати. Доводить, що це є порушенням вимог пунктів 4,5,5.1 Договору позики від 19 грудня 2012 року та дає підстави для його розірвання, зважаючи, що відповідачу неодноразово надсилалися нагадування про необхідність погашення заборгованості та попередження про розірвання договору в односторонньому порядку. 2 жовтня 2013 року відповідача було повідомлено про розірвання договору. Адже згідно з пунктом 6 Договору в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати повернення частини суми позики, що залишилася неповернутою та дострокового розірвання цього договору в односторонньому порядку з ініціативи позикодавця. Крім цього, позикодавець має право нарахувати і вимагати сплати штрафу в розмірі 900 гривень за кожен день прострочення. Зазначає, що таким чином відповідач зобов'язаний повернути на його користь суму позики в розмірі 300 000 гривень, штраф за кожен день прострочення за період з 2 березня 2013 року по 22 жовтня 2013 року, тобто за 235 днів, в розмірі 210 600 гривень, а всього 511 500 гривень. Позивач покликається на те, що для забезпечення виконання зобов'язання позичальником сторони тоді ж, 19 грудня 2012 року, уклали договір застави транспортних засобів та іпотечний договір. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави як засобу забезпечення виконання зобов'язання забезпеченого заставою кредитор має право у разі невиконання умов договору боржником, одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, яке здійснюється згідно з п.1 ст. 590 ЦК України за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Вартість предмета застави (п. 1.4 Договору застави транспортних засобів) складає 430 000 гривень. А у відповідності зі ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно Іпотечного договору сторін від 19 грудня 2012 року в забезпечення виконання зобов'язання відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - зерносклад, приміщення контори та диспетчерської по [ADDRESS], що оцінені сторонами на суму 41 000 гривень. З врахуванням наведеного позивач [PERSON] просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Вівад" суму боргу за договором позики в розмірі 300 000 гривень шляхом стягнення майна за договором застави транспортних засобів від 19 грудня 2012 року, а також штраф за невиконання умов договору позики за період з 2 березня 2013 року по 22 жовтня 2013 року в розмірі 211 500 гривень шляхом стягнення майна за договорами - застави транспортних засобів та іпотечним договором від 19 грудня 2012 року. В ході розгляду справи судом 19 грудня 2013 року позивач подав заяву про уточнення і збільшення позовних вимог, в якій збільшив розмір штрафу станом на вказану дату на суму 52 000 гривень, а також просить в рахунок погашення заборгованості з посиланням на ст. 24-26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернути стягнення на предмет застави по договору застави та предмет іпотеки по іпотечному договору, визнавши за ним також право власності на вказане майно. В судовому засіданні з підстав викладених в позовній заяві з врахуванням заяви про уточнення і збільшення позовних вимог представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Пояснення дав аналогічні. Вказує, що [PERSON], діючи як фізична особа, уклав з відповідачем договір позики, виконавши його умову про надання коштів відповідачу. Відповідач умов договору позики не виконав. Зазначає, що згідно зі ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження , зокрема, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання. А згідно зі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та п.2.8 Іпотечного договору сторін від 19 грудня 2012 року звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду можливе шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по договору позики. На цій підставі позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на рухоме майно згідно Договору застави транспортних засобів від 19 грудня 2012 року та на нерухоме майно згідно Іпотечного договору від 19 грудня 2012 року в рахунок погашення заборгованості по договору позики від 19 грудня 2012 року. Представник відповідача Гуль Н.В. в повному обсязі визнала такі вимоги позивача, пояснила, що через складне фінансове становище товариства повернути вчасно борг згідно договору позики відповідач не в змозі. Оскілки нерухоме майно і транспортні засоби вже тривалий час фактично знаходяться в користуванні позивача, товариство не заперечує щодо звернення стягнення на вказане майно та визнання права власності на нього за [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по договору позики. Вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими і задовольняє їх. При цьому виходить з наступного. Договором позики від 19 грудня 2012 року (пункти1,5) доведений факт передачі [PERSON] позичальнику грошових коштів в сумі 300 000 гривень та обов'язок ТзОВ "Вівад" повернути їх в строк до 1 грудня 2015 року. Кошти мали повертатися починаючи з 1 березня 2013 року щомісячно, не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним, по 9 091 гривні, шляхом передачі їх Позикодавцеві готівкою або ж внесенням коштів на його розрахунковий рахунок. Договором (п. 4.1.3) встановлена можливість повернення позики шляхом передачі права власності на рухоме та нерухоме майно Позичальника на користь Позикодавця. В судовому засіданні з пояснень представників сторін та наданих ними доказів (а. с. 15-19) безспірно встановлений той факт, що відповідач не виконав умов договору про повернення боргу у встановлені договором строки та його припинено Позичальником в односторонньому порядку. Пунктом 6 Договору позики встановлено, що в разі прострочення повернення чергової частини позики Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася неповернутою, та дострокового розірвання договору в односторонньому порядку з ініціативи Позикодавця. Також Позикодавець вправі нараховувати та вимагати сплати штрафу Позичальником в розмірі 900 гривень за кожен день прострочення. Розрахунок штрафних санкцій в загальній сумі 263 700 гривень (а.с.4,31), проведений позивачем вірно, відповідач з ним погодився. А частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 19 грудня 2012 року сторони уклали договір застави транспортних засобів (а. с.8-11) та іпотечний договір (а. с. 13-14). Договори зареєстровано в нотаріальному порядку. Предметом застави згідно Договору застави від 19 грудня 2012 року (а. с. 8) є транспортні засоби в кількості восьми одиниць - автомобіль марки "Renault", вантажний-С сідловий тягач, автопричіп марки "Kogel", автомобіль марки"Renault", вантажний-В фургон малотонажний, автомобіль марки "Volkswagen", легковий-В пасажирський, причіп марки PROD RENT, автомобіль марки CAMRO, напівпричіп бортовий, автомобіль марки "Renault", смітєвоз, автопричіп марки "TRUOILLET". Вартість предмета застави визначена сторонами (пункт 1.4 Договору) загальною вартістю предмета застави 430 000 гривень. Кожен з транспортних засобів належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію відповідного транспортного засобу, як це слідує зі змісту Договору в розділі "Визначення термінів" - Предмет застави. Звернення стягнення на предмет обтяжень згідно Договору застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, як про це свідчить Витяг про реєстрацію № 43210899 від 21 січня 2014 року. Згідно з п. 6 Договору застави заставодержатель [PERSON] набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадках, обумовлених договором позики, цим Договором та нормами чинного законодавства. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та може бути здійснено на підставі рішення суду або в позасудовому порядку. При цьому, використання позасудових способів не позбавляє заставодержателя права звернутись до суду. А у відповідності зі ст.ст.589-590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться в ст.ст.19-20 Закону України "Про заставу". Пунктом 2.8 Іпотечного договору сторін передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем (позичальником) зобов'язань по договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань по договору позики. Предметом іпотеки за Іпотечним договором стороін від 19 грудня 2012 року є зерносклад, приміщення контори та диспетчерської в [ADDRESS], що належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 19 липня 2011 року за реєстром № 1470. У відповідності з п. 1.5 Іпотечного договору предмет іпотеки оцінено сторонами по договору в сумі 41 000 гривень. Згідно ж зі ст.ст.12,33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки достроково, до закінчення дії Договору позики. Позивач, як того вимагає ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у встановлений законом строк - 16 вересня 2013 року (а. с. 18) попередив відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім цього, статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. А частиною другою статті 24 цього Закону встановлено, що використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про передачу йому майна, що є предметом застави та іпотеки, у власність в порядку забезпечення виконання перед ним своїх зобов'язань по договору позики товариством з обмеженою відповідальністю "Вівад". На підставі наведеного суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та звертає стягнення на предмет застави та іпотеки згідно відповідних Договорів від 19 грудня 2012 року шляхом визнання за позивачем права власності на нерухоме майно та транспортні засоби відповідача, який згідно вказаних договорів є заставо- та іпотекодавцем. Позивач в позовній заяві до суду та в судовому засіданні не просив відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved