Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав. Виклад обставин та зміст вимог, з якими звертається заявник. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Однак, подружнє життя між сторонами не склалося, тому 22.06.2012 р. шлюб між ними розірвано, а спільна дитина залишилася проживати із позивачем. Уже три роки позивачу не відомо де перебуває її колишній чоловік. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною, не спілкується, будь-якої допомоги на її утримання не надає, зовсім не цікавиться життям та здоров`ям дочки. Позивач самостійно без участі відповідача виховує дочку, створює належні умови виховання, купує одяг, продукти харчування, забезпечує необхідними ліками. Відповідач повністю ухиляється від своїх батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав. З підстав, викладених вище, позивач змушена звернутися до суду із відповідним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Також, рішенням стягнуто із відповідача аліменти на утримання дитини. 01 листопада 2018 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд вищевказаного заочного рішення. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року скасовано заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року та призначено у праві підготовче засідання. 28 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на те, що вони є безпідставними. Зокрема, перебування особи в місцях позбавлення волі не являється підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідач ніяким чином не ухиляється від виконання своїх батьківських прав. При кожній можливості завжди матеріально підтримує і надалі буде підтримувати дитину. Свою дитину відповідач дуже любить, не бажає, щоб його обмежували в нормальному контакті та спілкуванні з дочкою. Крім того, позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 11 у ІІ-му томі). У судове засідання 10 червня 2019 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Радченко В.І. у судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. До початку судового засідання подали заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні позивач додатково пояснила, що у 2013 році сторони почали проживати окремо один від одного, а спільна дочка залишилася проживати із позивачем. З цього часу відповідач не спілкувався зі своєю дочкою, не приїздив до неї, будь-якої допомоги на її утримання не надавав. Позивач не чинила відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні з дочкою, відповідач самостійно усунувся від виховання дитини, не намагався побачитися із дочкою, не телефонував їй. За цей весь час дитина відвикла від батька, боїться його, не бажає спілкуватися з ним. У судове засідання 10 червня 2019 року відповідач [PERSON] не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання його представник [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із черговим проведенням розгляду справи [PERSON] в органі опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, яке призначене на 12.06.19 р. Однак, суд не може взяти до уваги дане клопотання, оскільки до нього не надано жодних доказів на підтвердження поважності неявки у судове засідання відповідача чи його представника. Тому, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами. Представник Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. у судове засідання також не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Також, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Обставини справи, що встановлені судом. 28 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між сторонами у даній справі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача із « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с. 10). Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно копії довідки № 26, виданої дошкільним навчальним закладом «Теремки», [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад «Теремки» Управління освіти і науки Броварської міської ради з 01.04.2014 р. [PERSON] в садочок приводить та забирає з нього її матуся [PERSON] (а.с. 13). Зі змісту акту обстеження житлово-побутових умов № 318 від 15.05.2014 р. вбачається, що позивач разом із малолітньою дочкою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Також, зі слів позивача встановлено, що з березня 2012 року її чоловік [PERSON] з ними за вказаною адресою не проживає, особисті речі відповідача у квартирі відсутні, вихованням дочки останній не займається. Даний факт підтвердили сусіди, про що поставили особисті підписи у акті обстеження житлово-побутових умов (а.с. 16). До матеріалів справи стороною позивача додано експертний психологічний висновок від 06.05.2017 р. на [PERSON] [PERSON] , [INFO] , зі змісту якого вбачається, що психологом проведено бесіду із дівчинкою, в ході якої стало відомо, що остання зовсім не пам`ятає свого батька, бачила дуже давно. Також, у дівчинки є спогади про те, що вона була свідком як її батько душив матір. За таких обставин, не прості спогади про стосунки з батьком живуть у душі дівчинки, є страх повернення батька і що батько знову може ображати матір (а.с. 48-49). Із матеріалів справи вбачається, що 27.11.2015 р. відповідача [PERSON] засуджено в Київському районному суді м. Сімферополь Республіки Крим на строк 2 роки 8 місяців. Режим - виправна колонія загального режиму, про що свідчить лист виправної колонії № 1 Федеральної служби виконання покарання Головного управління по Ростовській області за № 62/1/9-Л-44 від 31.08.2017 р. Зі змісту висновку № 1-18/471, наданого 15.05.2018 р. виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області із заявою про надання висновку до суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 15.06.2017 р. на адресу виправної колонії № 1 у місті Звєрєво Ростовської області Російської Федерації направлено лист до адміністрації з проханням повідомити [PERSON] про надходження заяви щодо надання висновку про доцільність позбавити його батьківських прав. 21.09.2017 р. до органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надійшла відповідь з виправної колонії із заявою [PERSON] , у якій останній категорично відмовляється від позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що дуже любить доньку і ніколи від неї не відмовлявся. Також, повідомив, що 08.11.2017 р. закінчується термін відбування покарання. За таких обставин, [PERSON] роз`яснено про неможливість надання висновку. 06.02.2018 р. [PERSON] повторно звернулася до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку щодо доцільності позбавити відповідача батьківських прав. З метою з`ясування думки батька дитини щодо зазначеного питання, 19.02.2018 р. направлено лист до виправної колонії № 1 м. Звєрєво Ростовської області Російської Федерації. 06.04.2018 р. надійшов лист із вищевикладеного закладу, в якому зазначено, що [PERSON] звільнився із закінченням терміну покарання. На засіданні комісії з питань прав дитини, яке відбулося 14.05.2018 р. [PERSON] повідомила, що батько дитини не телефонував, та не приїздив до дитини. Згідно вищевказаного висновку орган опіки та піклування Броварської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. До матеріалів справи стороною відповідача додано дві копії квитанцій про здійснення перерахунку аліментів у розмірі 5500 грн. - 06.11.2018 р., та 2700 грн. - 11.02.2019 р. (а.с. 4-5 у ІІ-му томі). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі викладеного вбачається, що перебуваючи у виправні колонії, відповідач ніяким чином не спілкуватися з дитиною. 29.12.2017 р. відповідач звільнився із виправної колонії, однак після цього до дитини не приходить, життям та розвитком дівчинки не цікавиться, належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню дитини, не займається її вихованням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не проявляє бажання зустрічатися з дочкою. Заперечуючи проти задоволення вимог, відповідач зазначає, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, однак на підтвердження зазначеного відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що відповідач намагався побачитися з дитиною, однак позивач дійсно чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною. Також, не надано будь-яких доказів на підтвердження обґрунтування, викладеного у відзиві на позовну заяву, адже на протязі перебування справи на розгляді, відповідачем не вчинено будь-яких дій, які б свідчили про бажання виконувати останнім свої батьківські обов`язки. Суд не може ухвалювати рішення на припущеннях, а керується доказами, які надані сторонами як такі, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Не підтверджують доводи заперечення відповідача й надані квитанції про перерахунок коштів на утримання дитини, оскільки ці кошти були перераховані лише двічі та після ухвалення судом заочного рішення про позбавлення батьківських прав. Крім того, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає, що після звільнення із виправної колонії, а саме у період із 10.01.2018 р. по 18.08.2018 р. він перебував на стаціонарному лікуванні тяжкої хвороби - туберкульоз (відкрита форма), на підтвердження чого надав виписки з медичної картки від 18.08.2018 р. (а.с. 164-166). Вказує, що в цей період не міг виконувати свої батьківські обов`язки. 03 грудня 2018 року стороною позивача подано заяву про підробку вищевказаних документів. В обґрунтування даної заяви, сторона позивача посилається на те, що надані відповідачем виписки із медичної карти хворого від 18.08.2018 р. та без дати, а також справка від 19.08.2018 р. та від 06.09.2018 р. є підробленими, а тому не можуть бути взяті до уваги як доказ, виходячи із наступного. Так, згідно зазначених документів, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з січня по серпень 2018 року з діагнозом «туберкульоз (відкрита форма)» у «Лечебно-диагностический центр «Семейный доктор» у м. Москва Російської Федерації. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Федерального закону Російської Федерації «Про попередження розповсюдженню туберкульозу в Російській Федерації» керівники медичних організацій та індивідуальні підприємці, які здійснюють медичну діяльність, зобов`язані направляти до медичних протитуберкульозних організацій, що підвідомчі виконавчим органам державної влади суб`єктів Російської Федерації, а також до органів, уповноважених на здійснення федерального державного санітарно-епідеміологічного нагляду, інформацію про виявлених на відповідних територіях протягом року хворих на туберкульоз та про кожного, хто звільняється із закладів кримінально-виконавчої системи, хворого на туберкульоз. Згідно із ч. 1 ст. 8 Федерального закону Російської Федерації "Про попередження розповсюдженню туберкульозу в Російській Федерації" хворі на туберкульоз, які потребують надання протитуберкульозної допомоги, отримують таку допомогу у медичних протитуберкульозних організаціях, що мають відповідні ліцензії. Відповідно до ст. 1 Федерального закону Російської Федерації "Про попередження розповсюдженню туберкульозу в Російській Федерації" медичні протитуберкульозні організації - медичні організації, які надають протитуберкульозну допомогу та здійснюють профілактику туберкульозу. На інтернет-сайті акціонерного товариства «Семейный доктор» за інтернет- адресом https://www.fdoctor.ru/upload/iblock/cad/cadde9e8740e8ba62217ac81e594abdb.pdf знаходиться копія ліцензії №ЛО-77-01-016851 від 16.10.2018 р. на здійснення медичної діяльності за адресом: "город Москва, улица Баррикадная, дом 19, строение 3" (роздруківка додається). Серед переліку видів медичної діяльності, на здійснення якої видана відповідна ліцензія, відсутня протитуберкульозна допомога або фтізіатрія у стаціонарних умовах, а також профілактика туберкульозу. На копіях медичних документів, що додані відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення на відбитку штампу "Лечебно-диагностический центр "Семейный доктор" зазначена ліцензія № ЛО-77-01-014160. Однак, на інтернет-сайті акціонерного товариства «Семейный доктор» знаходиться копія ліцензії №ЛО-77-01- 014160 від 19 квітня 2017 року на здійснення медичної діяльності за адресом: "город Москва, улица Баррикадная, дом 19, строение 3», в якій також відсутній такий вид медичної діяльності як протитуберкульозна допомога. Також, на інтернет-сайті акціонерного товариства «Семейный доктор» міститься копія ліцензії №ЛО-77-01-015067 від 25 жовтня 2017 року на здійснення медичної діяльності за адресом: "город Москва, улица Баррикадная, дом 19, строение 3", в якій теж відсутній вказаний вид діяльності (а.с. 204-217). Крім того, зазначене свідчить про те, що у період часу з січня по серпень 2018 року АТ "Семейный доктор" діяло на підставі ліцензії №ЛО-77-01-015067, а не на підставі ліцензії №ЛО-77-01-014160, як зазначено у документах, доданих представником [PERSON] до заяви про перегляд заочного рішення суду, тому що ліцензія №ЛО-77-01-014160 втратила чинність з 25 жовтня 2017 року. Крім того, як вбачається, АТ "Семейный доктор" не є медичною протитуберкульозною організацією. За таких обставин, надані відповідачем виписки та справки є підробленими. Надавши оцінку вищевказаним довідкам, суд погоджується із аргументами представника позивача, оскільки дані докази (справки та виписки із медичних карток) з підстав, викладених у вищевказаній заяві, викликають сумніви щодо їх достовірності, а відповідач не надав оригінали залучених доказів. Отже, вказані докази не можуть підтверджувати неможливість виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків у період із 10.01.2018 р. по 18.08.2018 р. Таким чином, беручи до уваги всі фактичні обставини справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку про те, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що аліменти із відповідача за рішенням суду не стягувалися. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. З огляду на вищевказані норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд вважає за необхідне стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved