Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 003132 від 21.11.2015 р. та стягнення сплаченого реєстраційного платежу в сумі 20 тис. грн.., 200 грн. комісії за прийом платежу. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 21 листопада 2015 року між ним та відповідачем в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 87 від 09 листопада 2015 року був укладений договір фінансового лізингу № 003132 згідно якого відповідач зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Того ж самого дня на підставі рахунку на оплату ним було перераховано на поточний рахунок відповідача суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та 00 коп. за призначенням, реєстраційний платіж, згідно договору 003132 від 21 листопада 2015 року. Пізніше, зрозумів, що оплатив не частину вартості транспортного засобу, а реєстраційний збір, який навіть не передбачений умовами договору. Укладений договір вважає таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" надала йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем. Він не зрозумів, що сплачена ним сума в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та 00 коп. є не авансовим платежем за транспортний засіб, а реєстраційним платежем, який навіть не передбачений вказаним договором. Крім того, в договорі не зазначені усі необхідні істотні умови договору, зокрема, щодо особи продавця та умов про лізингові платежі. Вважає, що в даному випадку є порушено ст. 808 ЦК України, зокрема в п. 3.5. договору лізингодавець взагалі знімає з себе будь-яку відповідальність щодо якості, комплектності справності, заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей предмета лізингу. Відповідальним за все встановлюється „продавець". Однак в ст. 808 ЦК України вказується, що якщо вибір продавця предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність. В даному випадку позивач не тільки не обирав предмет лізингу, але й не міг його обрати, оскільки відповідач не надав належну інформацію щодо цього товару. Проте, в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений Лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед Лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений Лізингодавцем, продавець (постачальник) та Лізингодавець несуть перед Лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то п. 3.5. Договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Відповідно, така умова договору є несправедливою. Також вважає, що порушено ст. 6 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», зокрема у відповідності до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. П. п 5.4., 8.3. договору передбачає можливість збільшення та зміну вартості предмета лізингу за ініціативою відповідача. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору фінансового лізингу Закон України "Про фінансовий лізинг" також відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами договору від 21 листопада 2015 року передбачені такі лізингові платежі: авансовий платіж, викупна вартість, комісія за організацію, комісія за передачу. Таким чином вважає, що реєстраційний платіж виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом та договором. Крім того, в пунктах договору відсутня інформація про сплату реєстраційного платежу. Крім цього, вважає, що порушено п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг», зокрема положення п. 12.12. договору не в повній мірі відповідає актам цивільного законодавства. Так, у відповідності до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості лізингодавцю (продавцю, виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір. Згідно з п. 12.12. договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію (дефініція надається в п. 2.1 договору) лізингоодержувачу не повертається. Отже, враховуючи те, що комісія за організацію не входить до складу першого авансового платежу по договору, який сплачується на відшкодування вартості предмета лізингу, сторонами при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу були порушені права позивача як споживача послуг та норми пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за умовами договору позивач у першу чергу мав сплатити комісію за організацію, та яка не повертається позивачу, у випадку розірвання договору. За таких обставин, вважає, що пункт 12.12. договору в частині тексту: «В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається» є несправедливою умовою договору та підлягає визнанню недійсним у вказаній частині як такий, що суперечить п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг». Крім цього, позивач зазначає, що згідно ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Таким чином, позивач зазначає, що під час підписання оспорюваного договору, вважав, що підписує договір, який містить умови, які йому були належно роз'яснені, а саме щодо строків отримання предмету договору, розміру суми, після сплати якої транспортний засіб мав бути переданий мені та не мав жодного наміру укладати договір в наявній редакції, тобто таке укладення не відповідало його внутрішній волі. Також позивач покликається на ч. 1 ст. 230 ЦК України, якою передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю. Належний представник відповідача в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності та подав письмові заперечення проти позову, просив позовні вимоги залишити без задоволення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідка [PERSON], дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної заяви [PERSON], суд виходить з наступного. Допитаницй в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він був присутній при тому як позивач домовлявся з представником "Еталону" п. Покора Т.С., щодо покупки предмету лізингу трактора. Зокрема він разом з позивачем в м. Львів по вул. Чехова зустрілися і [PERSON] пояснила, що вартість тпактора становить 85 тис. грн. Також пояснила, що необхідно сплатити 20 тис. грн., кошти за те щоб привезли трактор. Пізніше мала бути оплачена решта суми. Тобто він зрозумів так, що 20 тис. грн. є як авансовий платіж і позивачу залишиться пізніше сплатити лише 65 тис. грн. Судом встановлено, що 21.11.2015 р. між ТзОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в особі представника [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 003132 фінансового лізингу. Відповідно до п. 1.1 Договору, - Лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - Предмет Лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. З квитанції № 465492515 від 21.11.2015 року, вбачається, що [PERSON] перерахував кошти в розмірі 20000 тис. грн.. ТОВ «Лізиногова Компанія «Еталон» з призначенням за реєстраційний платіж згідно договору № 003132 від 21.11.2015 р. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом. Як вбачається із Договору фінансового лізингу № 003132, такий вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг, підписаний [PERSON] добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови. Крім того 21 листопада 2015 року, Позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору. /а.с. 39/ Таким чином, Комісія за організацію в сумі 20 000,00 грн., що сплачена Позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації і оформлення Договору при його укладанні, та супроводження Договору протягом всього строку його дії, що визначено умовами Договору. Цивільний кодекс України (ЦК України) у п. 3 ч. 1 ст. 3 прямо проголошує свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Крім цього, згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Крім цього, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім цього, на думку суду, безпідставними є твердження Позивача про те, що оскільки вибір продавця Предмета Лізингу за договором здійснює Відповідач, то пункт 3.5 Договору суперечить ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Щодо відповідальності відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, то як вбачається з п. 2.1 Договору - Продавець є відповідальним за гарантійними зобовязаннями стосовно Предмету Лізингу. Найменування, адресу та реквізити якого зазначено в [PERSON] приймання-передачі Предмета Лізингу, який є Предметом даного Договору; п. 5.6 Договору - Лізингоодержувач зобов'язаний оглянути Предмет Лізингу в місці поставки протягом 3 (трьох) днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін Лізингоодержувач та Лізингодавець підписують [PERSON] приймання-передачі. [PERSON] приймання-передачі має засвідчувати повне прийняття Предмету Лізингу Лізингоодержувачем; п. 5.8 Договору - у випадку наявності дефектів Предмета Лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію Предмета Лізингу, Лізингоодержувач та Лізингодавець мають право відмовитися від підписання [PERSON] приймання-передачі, і Лізингодавець повинен замінити такий Предмет Лізингу. Як вбачається з вищенаведених положень Договору, Позивач під час прийняття Предмету Лізингу на протязі 3-ох днів зобовязаний його оглянути, та у разі наявності дефектів може відмовитися від підписання [PERSON] приймання-передачі, а Відповідач у такому випадку повинен замінити такий Предмет Лізингу. Тобто п. 5.8 Договору чітко визначено відповідальність Відповідача перед Позивачем відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, а саме у вигляді заміни Предмета Лізингу. Також на думку суду не заслуговують на увагу твердження Позивача про те, що умова Договору про сплату Комісії за організацію є незаконною, а сплачена ним сума не є лізинговим платежем. Оскільки, відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. А тому, комісія за організацію Договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням Договору лізингу. Зокрема, такими іншими витратами може бути перевірка, розгляд та підготовка документів для оформлення даного Договору, моніторинг, систематизація та аналіз даних, отриманих з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами та дистрибюторами на предмет придбання Предмета Лізингу, купівля Предмета Лізингу, супроводження Договору протягом всього строку його дії та відшкодування інших витрат Лізингодавця, що пов'язані з його виконанням. Оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору, то вищевказані твердження Позивача є безпідставними. Щодо тверджень позивача, що пункти 5.4, 8.3, 12.12 Договору суперечать п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є несправедливим та підлягають визнанню недійсним то на думку суду такі твердження Позивача є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Тобто підставою для визнання умови договору несправедливою - є не встановлення у договорі умови про право Позивача на одержання відповідної компенсації у зв'язку з розірванням або невиконанням ним Договору. Разом з тим таке право Позивача умовами договору передбачено, а саме п. 12.12 ст. 12 Договору, відповідно до якого - у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання [PERSON] Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. Тобто Позивач має право не лише розірвати договір зі своєї ініціативи, а й отримати компенсацію у звязку з його розірванням, а саме - Відповідач повертає сплачені Позивачем кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. Щодо тверджень Позивача про те, що умови Договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обовязків, то на думку суду такі твердження Позивача про наявність таких умов у Договорі є необгрунтованим та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, - Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Із аналізу умов Договору вбачається, що у даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між Сторонами чи порушення принципу добросовісності які створюють істотний дисбаланс прав та обовязків, оскільки у Договорі немає обовязків Лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають чинному Законодавству України. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, - Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або с необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, - Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, - Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, судо не встановлено, щоб умови договору порушували принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), чи призводили до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, чи завдавали шкоди споживачеві. Також на думку суду зазначені у Договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечать положенням ст. ст. 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», де визначено загальні права та обов'язки лізингодавця і лізингоодержувача. Крім того, у ч. 3 ст. 10 та у ч. 4 ст. 11 зазначеного Закону вказано, що лізингодавець, лізингоодержувач можуть мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. А тому суд, враховуючи наведене вище, прийшов до переконання, що Договір фінансового лізингу укладений з [PERSON] вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України Про фінансовий лізинг, Закону України «Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсними у встановленому законом порядку. Суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON], так як на думку суду в даному випадку такий доказ не може бути належними та допустими, щодо визнання договору недійсним. Те, що почув свідок під час розмови позивача з представником ЕТАЛОНУ було лише його сприйняттям умов договору зі слів, крім цього як зазначив сам свідок, що на його думку 20 тис. грн., це кошти за те щоб привезли трактор. Враховуючи те, що суд прийшов до переконання, про відсутність підстав для розірвання договору, то і відсутні підстави щодо стягнення реєстраційного платежу в сумі 20 тис. грн.. та 200 грн. комісії за прийом платежу. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, а тому, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Лізиногова компанія «ЕТАЛОН» слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed