Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органами державної влади, мотивуючи тим, що 22 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу квартири вона продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Того ж дня, право власності [PERSON] на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] є її племінником і між ними була усна домовленість про те, що позивачка з його дозволу, після продажу квартири, буде і надалі в ній проживати. За продаж квартири вона отримала 240 499 грн., за які в подальшому купила долари та які зберігались у квартирі. 25 червня 2018 року, коли позивачки не було вдома, в квартиру [ADDRESS] , протиправно проникла невідома їй особа та вкрала заощаджені нею грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що залишилися від продажу квартири. Також з квартири був вкрадений пульт від телевізора. В квартирі підозрюваним були залишені журнали з недоїдками їжі, на віконному склі пальцем була написана літера «В». Також, підозрюваний почистив зуби в ванній кімнаті. Повернувшись додому, підозрюваного в квартирі вже не було, а вона зателефонувала в поліцію і повідомила про злочин. Окрім повідомлення поліції про злочин телефоном, того ж дня, вона подала в поліцію письмову заяву. За місцем її проживання приїхали поліцейські Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, в кількості 6-7 осіб. Вони оглянули місце події, вислухали її пояснення. Спеціаліст, який був в групі, виготовив відбитки пальців на вікні та в місті, де зберігалися вкрадені грошові кошти. Перед тим як піти, поліцейські забрали журнали, на яких підозрюваний вживав їжу, а недоїдки викинули у смітник. Поліцейські перед проведенням слідчих (розшукових) дій не роз`яснювали позивачці її права та обов`язки, не запитували, чи не бажаю вона залучити до проведення слідчих дій представника (адвоката), якщо він в неї є. Огляд квартири поліцейськими, ні в протоколі, ні за допомогою технічних засобів (відео / аудіо запис) не фіксувався. З приводу наданих нею пояснень, протокол допиту не складався. Поняті до огляду квартири не запрошувалися та участі в цій слідчій (розшуковій) дії не приймали. Опис вилучених поліцейськими речей не складався. 25 липня 2018 року місцевою поліцією було надіслано позивачці листа, в якому повідомляється, що проведеною перевіркою за її зверненням факт крадіжки не підтвердився, про що складено висновок перевірки. Висновок до відома та для оскарження позивачці надіслано не було. Так, з вказаного листа поліції вбачалося, що її повідомлення про злочин було зареєстровано поліцією в журналі як «звернення громадян», замість внесення цих відомостей в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань у відповідності до частини 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України. Досудове розслідування по її заяві про злочин розпочате не було. В подальшому, [PERSON] , зверталася зі скаргами до Головного управління національної поліції та органів прокуратури з метою проведення службової перевірки щодо рішень, дій та бездіяльності місцевої поліції, надання доручень щодо початку та організації ефективного досудового розслідування за її заявою, здійснення відповідачами контролю за досудовим розслідуванням, тощо. Проте, Головне Управління НП в Івано-Франківській області і Тисменицька місцева прокуратура Івано-Франківської області, за наслідком розгляду її скарг службових перевірок щодо рішень, дій та бездіяльності місцевої поліції не проводили, досудове розслідування за її заявою про злочин не розпочали. Зазначає, що щодо неї було вчинено злочин, передбачений частиною 3 статті 185 КК України. Розмір заподіяної їй злочином матеріальної шкоди вона оцінює в 5000,00 доларів США. Внаслідок злочину, грошові кошти, що належали їй на праві власності, були в неї вкрадені, а її право власності порушене. Зазначає, що вона у встановлений законом спосіб, зробила всі дії, що від неї залежали, з метою захисту свого порушеного права - повідомила про злочин поліцію телефоном, а потім подала письмову заяву. Оскаржувала протиправні рішення, дії та бездіяльність місцевої поліції до Головного Управління НП в Івано-Франківській області і Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області. Проте, через протиправну бездіяльність відповідачів, нею була втрачена можливість відшкодування завданої їй злочином матеріальної шкоди за рахунок особи, що вчинила крадіжку. Вважає, що поліцейськими Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області було допущено протиправну бездіяльність яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР та відповідного витягу їй надано не було. Після завершення огляду квартири позивачки місцева поліція не склала відповідного клопотання, не зверталася до прокурора щодо його погодження, а також не зверталася з відповідним погодженим прокурором клопотанням про проведення обшуку (огляду квартири) до слідчого судді для отримання відповідної ухвали слідчого судді. Поліція проводила огляд квартири без участі понятих. Не забезпечила збереження речових доказів, чим порушила вимоги процесуального закону, внаслідок чого допустила протиправну бездіяльність. Галицьким відділенням поліції Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області було вчинено протиправні дії, так в супровідній записці місцевої поліції від 25.06.2018 року, де зазначено що встановлена відсутність події кримінального правопорушення є підставою для закриття кримінального провадження, однак за її заявою кримінальне провадження не було розпочато, оскільки відомості про кримінальне правопорушення не були внесені до ЄРДР. Окрім того, у висновку про результати перевірки від 06 липня 2018 року, місцева поліція зазначає таке: «25.06.2018 р. надійшло повідомлення від громадянки [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що 25.06.2018 р. невідома особа шляхом підбору ключів до внутрішніх замків дверей її квартири за місцем проживання проникла в середину, звідти викрала п`ять тисяч доларів США та пульт від телевізора. По даному факту проводилась перевірка, в ході якої при спілкуванні із сусідами громадянки [PERSON] встановлено, що насправді факту крадіжки із квартири громадянки [PERSON] не було, а вона, судячи із її поведінки та її дій, є хворою людиною із психічними розладами, хоча на обліку не перебуває. Також опитати громадянку [PERSON] не представилось можливим, так як вона від дачі пояснень відмовилась, вела себе неадекватно та дивно, що свідчить про дійсне її захворювання психічними розладами психіки. Окрім цього, на місці події, зовнішніх слідів проникнення в квартиру [PERSON] не виявлено". Місцева поліція, в своєму рішенні допустила визначення стану її психічного здоров`я та діагноз психічних розладів, не маючи на це відповідних повноважень та діючи в супереч вимог статтей 3 та 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», порушивши вимоги спеціального нормативно-правового акту, Закону України «Про національну поліцію». Позивачка оскаржувала протиправні рішення, дії та бездіяльність місцевої поліції до органів прокуратури. Позивачкою зазначається, що у зв`язку з протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю місцевої поліції, а також бездіяльністю відповідачів їй завдано шкоди, оскільки не було розпочате досудове розслідування, виникли процесуальні наслідки, передбачені ч.3 ст.104 та 233 КПК України. Неодноразовими порушеннями вимог КПК України, місцева поліція унеможливила будь-яку перспективу застосування в суді зібраної нею інформації, в якості належних та допустимих доказів для розкриття злочину за її заявою. Позивачкою була втрачена можливість відшкодування завданої їй злочином матеріальної шкоди за рахунок особи, що вчинила крадіжку. Цим їй було завдано матеріальної та моральної шкоди. Внаслідок цього, виникли правові підстави для відшкодування державою шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, за рахунок Державного бюджету України, в порядку, передбаченому законом. Невиконання обов`язків органів державної влади, їх службових та (або) посадових осіб, зокрема, і шляхом бездіяльності є підставою для настання відповідальності, одним із видів якої є покладення на державу цивільно-правової відповідальності за шкоду. У результаті бездіяльності відповідачів позивачка була позбавлена можливості отримати задоволення своїх майнових вимог та поновити майнові права за рахунок винної у вчиненні кримінального правопорушення особи, тому таке відшкодування можливе за рахунок держави, у результаті бездіяльності уповноважених органів якої, вона втратила навіть гіпотетичну можливість відшкодувати шкоду у кримінальному провадженні за рахунок винної особи, і визначила розмір майнової шкоди у розмірі вартості Вказаних грошових коштів. Заявлена нею сума матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 (п`яти тисяч) Доларів США є прямим збитком, який виник внаслідок неможливості захистити своє порушене право через бездіяльність місцевої поліції та відповідачів. Зміст завданої позивачці моральної шкоди обумовлений самим фактом протиправної бездіяльності місцевої поліції та відповідачів, адже їй було спричинено глибокі душевні страждання через розчарування в можливості органів досудового розслідування та прокуратури захистити її порушене право, через розуміння втраченої можливості у встановлений законом спосіб відшкодувати за рахунок винної особи завдану їй злочином матеріальну шкоду, через зневажливе ставлення до неї з боку відповідачів, ігнорування ними законних вимог, заяв та скарг, через безумовну зміну її нормального життєвого ритму, через необхідність їй після перенесеного мікроінсульту, бути змушеною витрачати фізичні і нервові зусилля та час, оскаржуючи бездіяльність правоохоронних органів та змушуючи їх виконувати свої посадові обов`язки щодо захисту її порушеного права. Окрім цього, зміст завданої їй моральної шкоди обумовлений протиправним рішенням місцевої поліції. Адже, безпідставне визначення стану її психічного здоров`я та встановлення діагнозу в неї психічних розладів, викладене місцевою поліцією у висновку про результати перевірки від 06.07.2018 р., зроблене в порушення закону, глибоко образило позивачку і завдало тяжких душевних страждань. Розмір моральної шкоди в сумі 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень визначений згідно Висновку експерта № 08/20 за результатами проведення Психологічної експертизи від 06.07.2020 року. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5000 доларів США - в гривнях, за офіційним курсом Національного Банку України для відповідної валюти на день прийняття судом рішення. Стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 170 000 грн. завдану органами державної влади. Стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 8000 грн. 27.01.2021 року представником відповідача ГУНП в Івано-Франківській області подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 25.06.2018 року до Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення [PERSON] про те, що 23.06.2018 року невідома особа шляхом підбору ключа до внутрішніх замків дверей її квартири за місцем проживання проникла у середину, звідки викрали 5 тисяч доларів США та пульт від телевізора. Вищевказане повідомлення зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за № 2140 від 25.06.2018 року. На місце події прибула слідчо-оперативна група Галицького ВП. Працівниками слідчо-оперативної групи вжито всіх необхідних заходів стосовно з`ясування обставин події та виявлення можливих зловмисників, а саме огляд місця події, зняття відбитків пальців, опитування можливих свідків. Тобто, з метою з`ясування всіх обставин щодо вказаного факту було вжито всіх передбачених КПК України та наказом МВС України №575 від 7.07.2017 року «Про затвердження інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» (зареєстровано в Міністерстві юстиції 31.07.2017 року за №937/30605) та заходів з метою встановлення можливих зловмисників , притягнення відповідальності. В процесі проведеної перевірки не було встановлено відомостей, які згідно з вимогами ст.214 КПК України, є достатніми для свідчення про вчинення в даному випадку саме кримінального правопорушення, тому працівниками Галицького відділення поліції Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області подальшу перевірку за даним фактом проведено відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Викладені [PERSON] факти стосовно крадіжки 5 тисяч доларів США та проникнення в її житло невідомих осіб не знайшли свого підтвердження. Про результати проведеної перевірки по даному факту повідомлено заявницю [PERSON] листом за №573 від 25.07.2018 року. Крім того слід зазначити, що дане звернення [PERSON] перевірялись співробітниками Управління превентивної діяльності ГУНП в Івано-Франківській області та працівниками Івано-Франківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Порушень в діях працівників Галицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області при розгляді звернення [PERSON] не виявлено. Перевірялись звернення громадянки [PERSON] і працівниками Тисменицької місцевої прокуратури, про що їй надавались відповідні повідомлення. Також подібні звернення [PERSON] , які надходили як у 2015,2019,2020 роках стосовно проникнення в житло невідомих осіб та протиправних дій з боку лікарів, які відмовились оперувати її сина, що призвело до його смерті, неодноразово розглядались працівниками УПД в Івано-Франківській області. Відповідно до висновків за даними зверненнями викладені [PERSON] факти не знайшли свого підтвердження. Як свідчить аналіз судової практики з приводу розгляду аналогічних заяв (скарг) така практика передбачає два підходи. Один із них не передбачає соматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях. Оскільки позивачем [PERSON] не наведено достатніх, підстав та не надано достатніх доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів про погіршення здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при перевірці її заяви про проникнення в житло та крадіжку грошей в сумі 5000 доларів США на її думку скоєних невідомими особами, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, а тому просять в задоволенні позову відмовити. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Громко В.Я. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача - ГУНП в Івано-Франківській області, який обґрунтовує тим, що 01 лютого 2021 року, позивач отримала поштою відзив на позов наданий Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області. Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області у відзиві на позов не заперечує той факт, що відомості за заявою позивача [PERSON] про вчинення злочину, а саме - крадіжку з проникненням в житло Галицьке відділення поліції Тисменицького ВП ГУ НП Івано-Франківській області, не зареєструвало в ЄРДР протягом 24 годин після отримання відповідної заяви. Натомість, повідомляє, що місцева поліція заяву про злочин зареєструвала в журналі як «звернення громадян». Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області вважає такі дії місцевої підпорядкованої йому поліції правомірними. На обґрунтування такого свого твердження посилається, зокрема, на узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Подана позивачем, [PERSON] , в місцеву поліцію заява від 25.06.2018 року не мала на меті внесення пропозицій про поліпшення діяльності, розкриття недоліків в роботі, чи оскарження дій посадових осіб місцевої поліції. Натомість позивач по справі, [PERSON] звернулася до місцевої поліції із заявою про вчинення щодо неї злочину, за ознаками частини 3 статті 185 КК України. Зазначає, що помилковість тлумачення відповідачем судової практики. У своєму відзиві на позов Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, стверджує що позивачем по справі, [PERSON] на обґрунтування позовної вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди не надано належних і допустимих доказів. Позивач [PERSON] , з одного боку, вважає що її позовна заява повністю узгоджується з роз`ясненнями Верховного Суду України, що містяться в наведеній відповідачем постанові. З іншого боку, позивач не погоджується з твердженням відповідача про ненадання нею належних і допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. В позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог, позивач наводить посилання на практику Верховного Суду, зокрема: на постанову Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17, серед іншого, висловився щодо презумпції заподіяння моральної шкоди суб`єктом владних повноважень. Позивачем [PERSON] вказано про факти протиправних рішень, дій та бездіяльності відповідачів, зазначено, в чому саме виражене кожне окреме правопорушення, зазначено про заподіяння матеріальної та моральної шкоди, описано, в чому саме полягає завдана відповідачами шкода, докладно розписано про обставини причинно-наслідкового зв`язку між правопорушеннями допущеними органами державної влади та шкодою, яка настала в наслідок цих правопорушень. На обґрунтування завданої позивачу, [PERSON] , матеріальної шкоди, нею до позовної заяви надана копія Договору купівлі-продажу квартири. На обґрунтування завданої позивачу, [PERSON] , моральної шкоди, нею до позовної заяви надані копії висновку експерта в галузі психології, копії договору на проведення відповідної експертизи. Необхідність проведення психологічної експертизи обумовлена тим, що визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди знаходиться в галузі психології та вимагає наявності у експерта спеціальних знань та застосування експертом рекомендованих Міністерством юстиції України спеціальних методик. На думку позивача, визначена експертом орієнтовна сума відшкодування завданої їй моральної шкоди є обґрунтованою, з огляду на вище викладені обставини. Наданий в матеріали справи відповідний висновок експерта є належним і допустимим доказом. При цьому, твердження відповідача, зазначені ним у відзиві на позов, щодо ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди чи її розміру, позивач вважає необґрунтованими. Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області у відзиві на позов визнало факти протиправних дій та бездіяльності, допущених поліцейськими Галицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області. 15.02.2021 року представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що відповідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України: не є головним розпорядником бюджетних коштів; не може надати будь-яких фактичних даних на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору. Державна казначейська служба України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має власний кошторис, печатку із зображенням Державного гербу України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювала. Його права та охоронювальні законом інтереси не порушувало, що підтверджується тим, що, позивач не вказує на Державну казначейську службу України як на порушника своїх прав. Державна казначейська служба України не є органом, з якого стягується шкода, оскільки не має в своєму кошторисі передбачених таких видатків. Державна казначейська служба України тільки здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обов`язків, за дорученням розпорядника коштів або зі рішенням суду. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Підставами для відшкодування шкоди є незаконні дії, що мають чіткий причинно-наслідковий зв`язок. Проте, жодним рішенням суду або іншим документом не визначено, що дії органів дізнання та досудового слідства були незаконними. Отже, дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. Зазначає, що позивач у своїй позовній заяві просить стягнути судові витрати пов`язані з проведенням експертизи. Вважають таку вимогу безпідставною, виходячи з того, що експертиза була проведена з ініціативи позивача до подання позову до суду. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало тому, відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] матеріальної і моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню. 22.02.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Громко В.Я. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача - Державної казначейської служби України, який обґрунтовує тим, що позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходила з того, що її позов не є «тим випадком», коли розмір відшкодування моральної шкоди в даній справі має прив`язуватися до кратного співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян. Натомість, позивач виходила з того, що сторони на підтвердження своїх вимог і заперечень мають надати суду відповідні докази. Враховуючи, що розрахунок розміру моральної шкоди пов`язаний з необхідністю володіння спеціальними знаннями в галузі психології, вважає що розрахунок суми відшкодування моральної шкоди має ґрунтуватися на висновку відповідної психологічної експертизи, як належному і допустимому доказі, на підтвердження викладених в позові вимог. Заперечуючи проти твердження відповідача з того приводу, що нібито, позивачем в позовній заяві не наведено підстави притягнення органів державної влади до відповідальності, зазначає, що в позові наведено факти протиправних рішень, дій і бездіяльності відповідачів, зазначено, яку шкоду завдано позивачу, обгрунтовано причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою органів державної вдати і шкодою, яка настала внаслідок такої протиправної поведінки. Зазначає, що завдання моральної шкоди підтверджується самим фактом протиправної бездіяльності місцевої поліції та відповідачів. В матеріалах справи є копії документів, складених національною поліцією за наслідком розгляду заяви позивача про вчинення злочину. З цих документів вбачаються факти, на які позивач в позовній заяві посилається як на протиправні рішення, дії і бездіяльність відповідачів. Окрім цього, з переписки позивача з органами поліції та прокуратури, а також, з відповідей відповідачів на запити адвоката, [PERSON] ,вбачаються факти бездіяльності, допущеної органами національної поліції та прокуратури. 02.03.2021 року представником відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 25.06.2018 до Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в області надійшло звернення [PERSON] , жительки [ADDRESS] , з приводу вчинення крадіжки з квартири за її місцем проживання, а саме 5000 доларів США та пульта від телевізора. Цього ж дня, 25.06.2018, дане звернення зареєстроване у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в області під №2140. За результатами виїзду слідчо-оперативної групи установлено, що факт крадіжки не підтвердився, оскільки були відсутні сліди проникнення до помешкання заявниці. Подальше проведення перевірки було доручено оперуповноваженому СКП Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУНП в області Петрашу В.А., яким 06.07.2018 складено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення. Про дане рішення [PERSON] працівниками поліції письмово повідомлено листом від 25.07.2018 за № 3939. Водночас Тисменицькою місцевою прокуратурою 31.07.2018 розглянуто звернення [PERSON] від 14.07.2018, адресоване Генеральному прокурору України, з приводу проведення неналежної перевірки працівниками поліції за її зверненням від 25.06.2018 року та інформовано заявницю про результати листом за №36-10 від 31.07.2018. У наданій відповіді заявниці роз`яснено, що у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.303 та ч.1 ст.304 КПК України остання вправі оскаржити рішення, прийняте органами поліції за її заявою, до слідчого судді протягом 10 днів з моменту його отримання. Крім того, вищевказаним листом [PERSON] повторно направлено копію листа Галицького ВП Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області про результати розгляду її звернення від 25.06.2018 року. З часу надання відповідей позивач [PERSON] із заявою про визнання протиправною бездіяльності слідчого чи прокурора до слідчого судді не зверталась. Зазначають, що сектором дізнання Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020090140000032 від 04.02.2020, розпочатому за ч. 1 ст. 162 КК України, за фактом проникнення невстановленими особами до помешкання [PERSON] . Відповідні відомості внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду від 27.01.2020 (справа № 341/89/20). Як вбачається зі змісту ухвали, [PERSON] 25.06.2018 зверталася на лінію «102» із заявою про проникнення у її житло та викрадення коштів. На момент розгляду слідчим суддею Галицького районного суду скарги [PERSON] від 20.01.2020 про бездіяльність службових осіб Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в області та зобов`язання внести відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 162 КК України, за фактом проникнення до житла невстановленими особами, останній було відомо про прийняте рішення за її зверненням від 25.06.2018 року, тобто за фактом нібито вчинення крадіжки грошових коштів та пульта від телевізора. Незаважаючи на вищенаведене [PERSON] із заявою про визнання протиправною бездіяльності слідчого чи прокурора в порядку ст.303 КПК України до суду не зверталась, що свідчить про те, що із прийнятим рішенням вона погодилась. Посилання [PERSON] щодо бездіяльності та неправомірних дій органів поліції і прокуратури не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. В матеріалах позовної заяви відсутні будь-які рішення судів про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності прокурора, що полягають у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, завдані матеріальні збитки внаслідок вчинення кримінального проступку повинні бути відшкодовані потерпілій винною особою за результатами проведення досудового розслідування та постановлення обвинувального вироку. Кримінальне провадження № 12020090140000032 від 04.02.2020 на даний час незавершене та здійснюється досудове розслідування. Таких доказів позивачем не надано. Таким чином, позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5000 доларів США (в гривнях за офіційним курсом НБУ для відповідної валюти на день прийняття судом рішення) як збитків, завданих бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури щодо вчиненого, на думку позивача, кримінального правопорушення, не може бути задоволена. [PERSON] просить стягнути моральну шкоду в сумі 170 000 грн., посилаючись на висновок експерта №08/20. Вважають поданий висновок необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального права. [PERSON] не надано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, або витрат немайнового характеру, та доказів необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів про погіршення здоров`я. З огляду на викладене, вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлені вимоги про відшкодування витрат на проведення психологічної експертизи в сумі 8 000 грн. Зазначають, що вимога про відшкодування понесених на проведення експертизи витрат позивачем не підлягає задоволенню, оскільки проведена психологічна експертиза жодним чином не встановлює причинно-наслідкового зв`язку з моральними стражданнями, спричиненими [PERSON] нібито внаслідок неправомірних рішень дій та бездіяльності органів досудового розслідування і прокуратури. Саме тому, витрати на її проведення не можуть бути стягнуті із Державного бюджету України. Просять у задоволенні позову відмовити. 15.03.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Громко В.Я. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури, який обґрунтовує тим, що відповідач у відзиві на позов не заперечує той факт, що місцевою поліцією відомості про злочин за ознаками ст.185 ч. 3 КК України, про який йшлося в заяві, позивача про злочин, не було внесено в ЄРДР, у відповідності до ст. 214 КПК України, а зазначені відомості були зареєстровані в журналі звернень громадян. При цьому, відповідач заперечує проти позову та стверджує що в діях місцевої поліції відсутнє порушення статті 214 КПК України. Зокрема, цим відповідач підтверджує факт власної протиправної бездіяльності. Адже, на прокуратуру покладено обов`язок контролю за додержанням законності органом досудового розслідування. Такий контроль здійснюється у формі процесуального керівництва. При цьому, відповідач, не зважаючи на ряд порушень місцевою поліцією норм КПК України, про які йдеться в позовній заяві, не здійснив в рамках процесуального керівництва ефективних і своєчасних дій, з метою відновлення законності під час досудового розслідування та досягнення мети досудового розслідування. Не спростовує відповідач у своєму запереченні й інші обставини, якими мотивований позов: огляд місця події (квартири позивача) без ухвали слідчого судді» не ведення протоколу, аудіо чи відео фіксації під час проведення слідчих дій, відсутність висновку спеціаліста, що робив відбитки пальців, відсутність понятих, та інші порушення допущені працівниками місцевої поліції, факти яких підтвердив (визнав) представник ГУ НП в Івано-Франківській області, у своєму запереченні на позов, поданому в суд. Відповідач у відзиві на позов стверджує що кримінальне провадження № 12020090140000032 розпочате 04.02. 2020 р. за іншим зверненням [PERSON] про злочин, має значення до даної справи. Вважає, що це кримінальне провадження не має відношення до даної справи, а отже, посилання відповідача на обставини цього кримінального провадження є необґрунтованим, та має не братися судом до уваги, в контексті статті 77 ЦПК України. Зазначає, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на який посилається представник відповідача, не поширюється на спірні правовідносини, що є предметом заявленого позову. В позові докладно описані ці обставини, а відповідь на аналогічне заперечення Державної казначейської служби України вже надавалося позивачем суду. Через бездіяльність відповідачів, [PERSON] втратила будь-яку можливість відшкодувати заподіяну їй злочином шкоду за рахунок винної у вчиненні злочину особи, в цьому і полягає причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями органів державної влади та завданою в наслідок цього шкодою. 12.07.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Громко В.Я. подано до суду заперечення проти доводів відповідачів по справі, які по змісту є аналогічними до поданих ним відповідей на відзиви на позовну заяву. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених у ньому. Представник відповідача - ГУ НП в Івано-Франківській області в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Прокуратури Івано-Франківської області в судовому засіданні заперечила з приводу позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду начальником Івано-Франківського районного управління поліції відділення поліції №3 (м.Галич) направлено що суду копії матеріалів перевірки зареєстрованих у журналі єдиного обліку №2140 від 25.06.2018 року за зверненням жительки [ADDRESS] [PERSON] , з яких встановлено наступне. 25.06.2018 року [PERSON] зверталась до начальника Галицького ВП із заявою в якій зазначала про те, що 22.06.2018 року вона подзвонила в Галич в поліцію і повідомила про те, що в її квартиру проникли та викрали з квартири пульт від телевізора та 5 000 Доларів США (т.1 а.с.234). 25.06.2018 року о/у Галицького ВП ГУНП було опитано сусідів [PERSON] з приводу вчинення крадіжки у неї вдома, що підтверджується копіями пояснень (т.1 а.с. 235-236, 238). Із рапорту о/у Галицького ВП від 25.06.2018 року вбачається, що ним у складі СОГ було здійснено виїзд за адресою [ADDRESS] по факту крадіжки грошових коштів та пульта від телевізора з приміщення квартири гр. [PERSON] . В ході спілкування з працівниками поліції остання вела себе дивно, плуталась в показах. В ході спілкування з сусідами заявниці останні вказали, що вона в дійсності поводить себе дивно з оточуючими та ї поведінка схожа на поведінку особи, яка страждає психічними розладами. Із рапорту о/у СКП Галицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Петраша В.А. вбачається, що ним у складі слідчо-оперативної групи здійснено виїзд за місцем проживання гр-ки [PERSON] на підставі її повідомлення про крадіжку грошових коштів у сум 5 тисяч доларів США та пульта до телевізора. У ході проведення по квартирного обходу жителів будинку [ADDRESS] та при спілкуванні із гр-ом [PERSON] жителем квартири № 22 та гр-ою [PERSON] , жителькою квартири № 4 , які від дачі письмових пояснень відносно крадіжки з квартири гр-ки [PERSON] відмовились, стало відомо, що гр-ку [PERSON] знають добре через те, що та систематично усіх сусідів в тому числі їх звинувачує у крадіжках то цибулі з квартири, то підміну курячих яєць на спорчені в її квартирі. При цьому як проникають в квартиру вона пояснити не може. Окрім цього на думку сусідів та судячи із того як [PERSON] себе поводить, та що говорить виникають сумніви про її адекватність. Жителі інших квартир у підїзді № 2, окрім тих які опитані, де проживає гр-ка [PERSON] відчинивши двері квартири та почувши прізвище [PERSON] одразу відмовилися на тему про крадіжку з її квартири розмовляти. Окрім того 25.08.2018 року начальником СКП Галицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області надано рапорт начальнику Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП про те, що ним у складі слідчо-оперативної групи здійснено виїзд за місцем проживання гр.-ки [PERSON] на підставі її повідомлення про крадіжку грошових коштів у сумі 5000 Доларів США та пульта до телевізора. 06.07.2018 року о/у Галицького ВП [PERSON] складено висновок про результати перевірки зареєстровані в ЄО №2140 від 25.06.2018 року, з якого вбачається, що 25.06.2018 р. о 08.17 год. надійшло повідомлення від гр-ки [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що 25.06.2018 року невідома особа шляхом підбору ключа до внутрішніх замків дверей її квартири за місцем проживання проникла у середину, звідки викрала п`ять тисяч доларів США та пульт до телевізора. По даному факту проводилась перевірка в ході якої при спілкуванні із сусідами гр.-ки [PERSON] встановлено, що насправді факту крадіжки із квартири гр-ки [PERSON] не було, а вона судячи із її поведінки та її дій є хворою людиною із психічними розладами, хоча на обліку не перебуває. Також опитати гр-ку [PERSON] не представилось можливим, так як вона від дачі пояснення відмовилася, вела себе неадекватно та дивно, що свідчить про дійсне її захворювання психічними розладами психіки. Окрім цього на місці події жодних слідів проникнення в квартиру [PERSON] не виявлено, враховуючи наведене вважав би: 1) перевірку по даному факту закінчити; 2) про прийняте рішення повідомити заявницю; 3) матеріали перевірки направити в архів Галицького ВП (т.1 а.с.233). Як вбачається із повідомлення начальника Галицького ВП Бойка А.М. адресованого [PERSON] . Вих. №3939 від 25.07.2018 року [PERSON] повідомлено про те, що її повідомлення зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Галицького ВП ГУНП України в Івано-Франківській області за № 2140 від25.06.2018 року та розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян» Проведеною перевіркою факт крадіжки не підтвердився про що складено висновок перевірки. Водночас повідомлено, що у разі вчинення стосовно неї будь-яких неправомірних дій вона може звернутися до Галицького ВП ГУНП України в Івано-Франківській області для вжиття невідкладних заходів реагування (т.1 а.с.242). Згідно листа заступника начальника ГУНП в Івано-Франківській області від 26.07.2018 року адресованого [PERSON] вбачається, що у ході проведення перевірки встановлено, що звернення [PERSON] з приводу крадіжки з помешкання від 25.06.2018 року зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення від 25.06.2019 року №2140 та було розглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», за результатами якого на адресу [PERSON] направлено відповідь за вих.№3939 (т.2 а.с.7). Як вбачається із листа заступника начальника ГУНП в Івано-Франківській області Мартищука І. адресованого адвокату Громку В. від 25.09.2019 року що адвоката повідомлено про те, що дійсно 27.06.2018 року до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надходило звернення громадянки [PERSON] щодо неправомірних, на її думку дій працівників Галицького відділення поліції під час виїзду на місце події 25.06.2018 за повідомленням про вчинення крадіжки з її помешкання. На момент надходження звернення громадянки [PERSON] до ГУНП було встановлено, що звернення з приводу крадіжки з її помешкання від 25.06.2018 зареєстроване, відповідно до вимог законодавства, в журналі єдиного обліку заяв повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Галицького відділення поліції за №2140 та в подальшому розглянуто працівниками вказаного відділення поліції відповідно до Закону України «Про звернення громадян», про що відповідно керівництвом ГУНП проінформовано автора звернення (вих.. №Л-3/108/03/14/18 від 26.07.2018). Одночасно проінформовано про те, що висновок за результатами розгляду звернення громадянки [PERSON] від 25.06.2018 з приводу крадіжки з її помешкання зберігається у Галицькому відділенні поліції Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області (т.2 а.с.5). Начальником Галицького ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області листом вих№5922/108/48-2019 від 20.09.2019 року на запит адвоката Громко В.Я. повідомлено його про те, що звернення громадянки [PERSON] зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення від 25.06.2019 року №2140 та було розглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Відомості з даного приводу до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися (т.2 а.с.6). Згідно листа заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури адресованого адвокату Громку В.Я. від 28.09.2019 року вбачається, що Тисменицькою місцевою прокуратурою розглянуто його запит з приводу надання інформації про розгляд звернення [PERSON] до Генерального прокурора щодо бездіяльності працівників Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області. Проведеною перевіркою встановлено, що у липні 2018 року Тисменицькою місцевою прокуратурою у рамках звернення [PERSON] до Генерального прокурора щодо бездіяльності працівників Галицького відділення поліції Тисменицького ВП ГУ НП в області проводилась перевірка повноти, ефективності та відповідності дій відповідальних працівників поліції вимогам КПК України та обґрунтованості висновку поліції від 06.07.2018 року про відсутність ознак кримінального правопорушення. За результатами проведеної перевірки заявнику надано відповідь за №36-10 від 31.07.2018 року та роз`яснено їй право на оскарження рішення до слідчого судді у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.303, ч.1 ст.304 КПК України протягом 10 днів з моменту його отримання. Одночасно повідомили, що за результатами перевірки Тисменицькою місцевою прокуратурою не складався висновок про результати даної перевірки у зв`язку з чим надати вказаний адвокатом висновок не представляється можливим. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження 12-199гс18). Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач в обгрунтування позову про відшкодування матеріальної шкоди зазначила, що вона у встановлений законом спосіб, зробила всі дії, що від неї залежали, з метою захисту свого порушеного права, проте, через протиправну бездіяльність відповідачів, нею була втрачена можливість відшкодування завданої їй злочином матеріальної шкоди за рахунок особи, що вчинила крадіжку, а тому просила стягнути заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 5000 доларів США. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Проте, обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність завданої шкоди. Дії органів поліції не можуть напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру шкоди, та зазначені позивачем кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Оскільки відповідного Закону прийнято не було, відсутні підстави для відшкодування державою такої шкоди. Європейський суд з прав людини, дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим унаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Що стосується завдання позивачу моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч.1,3 ст.286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Відповідно до ст.3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 7 Закону України "Про психіатричну допомогу" медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті. Згідно висновку експерта №08/20 за результатами проведення психологічної експертизи складеного 06.07.2020 року експертом в галузі психології, доктором філософії в галузі психології вбачається, що у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально- психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли внаслідок її дискримінації, іншого ущемлення прав і свобод громадянина неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури. [PERSON] завдані страждання внаслідок її дискримінації, іншого ущемлення прав і свобод громадянина неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури. Моральні страждання були спричиненні внаслідок дискримінації особистості, що відобразилась у безпідставному визначенні стану її психічного здоров"я ( аркуш 12). Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] (моральної шкоди), складає 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень (т.1 а.с.39-53). Суд вважає, що позивачкою доведено завдання їй моральної шкоди, яка полягає у безпідставному визначенні стану її психічного здоров`я та зазначення про захворювання психічними розладами, викладене працівниками Галицької ВП ГУ НП в Івано-Франківській області у висновку про результати перевірки від 06.07.2018 р., та завдання їй душевних страждань, а тому приходить до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Слід зазначити, що психологічне напруження та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров"я, свідчать про заподіяння моральної шкоди. Щодо інших доводів, слід зазначити, що позивач мала право в порядку, передбаченому КПК України звернутись зі скаргою на процесуальні рішення, дії чи бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені під час кримінального провадження, зокрема, до суду. Законність процесуальних дій (бездіяльності) посадових осіб, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю. За змістом частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Державної виконавчої служби України (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Враховуючи часткове доведення позовних вимог про завдання моральної шкоди, глибину душевних страждань, які зазнала позивач, необхідності відновлення свого порушеного права, з урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини посадових осіб у завданні моральної шкоди, вимог розумності та справедливості Суд вважає, що на користь позивача [PERSON] із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи відносяться також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем [PERSON] на підставі договору та додаткової угоди № 08/20 було оплачено за проведення психологічної експертизи 8000 гривень 00 копійок. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на проведення психологічної експертизи у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 52,80 грн. (2000 грн.: 305000,00 грн = 0,0066 %; 8000.00 грн х 0,0066 % = 52 грн. 80 коп.). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial