Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" в якій просить визнати несправедливим та недійсним п.10.13 договору № 000 17 від 19 серпня 2014 року фінансового лізингу укладеного ним та «Лізинговою компанією «Вибір Комфорт» та стягнути з відповідача сплачений ним перший лізинговий платіж (завдаток) в розмірі 23880,00 грн., додаткову суму в розмірі сплаченого завдатку- 23980 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Позовні вимоги обгрунував тим, що 19 серпня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 000 17 фінансового лізингу з додатками(надалі Договір). Предметом договору фінансового лізингу згідно п.1.1 Договору є міні- трактор XINGTAI 304, його вартість згідно додатку № 1 до договору становить 39 800 грн. Лізингодавець згідно п.1.3,1.7 договору зобов»язаний придбати Предмет лізингу у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання Лізингоодержувачем завдатку на свій рахунок відповідно до умов договору. Завдаток згідно додатку до договору (перший лізинговий платіж) складає 23 880 грн. який ним сплачено на рахунок Лізингодавця згідно квитанції № 25269.564.4 від 19.08.2014р, однак відповідачем трактор йому не переданий до цього часу. Вважає, що п.10.13 вказаного договору є несправедливим оскільки відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими умовами вважає те, що у договорі виключені або обмежені права Лізингоодержувача стосовно Лізингозавця у разі неналежного виконання обов»язків Лізингодавцем. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та уточнила, просить стягнути додаткову суму в розмірі завдатку - 23880 грн. оскільки в позовній заяві помилково вказана сума 23380 грн. В решті вимог позов підтримала посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач в судове засідання не з»явився, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача повторно в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи через публікацію у пресі судового оголошення, від нього не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечують позивач та його представник. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступне. 19 серпня 2014 року між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" був укладений договір фінансового лізингу № 00017 з додатком до нього, що стверджено вказаним договором. Лізингодавець згідно п.1.3,1.7 договору зобов»язаний придбати Предмет лізингу міні- трактор XINGTAI 304, вартість якого згідно додатку № 1 до договору становить 39 800 грн. у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання Лізингоодержувачем завдатку на свій рахунок відповідно до умов договору. Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця завдатку (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку до договору, який є невід'ємною частиною. Завдаток може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем тільки після здійснення оплати по договору. Отже, позивач згідно договору був зобов»язаний сплатити відповідачу завдаток (50 % від вартості предмета лізингу) -19 900 грн., комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) - 3980 грн. та комісії за передачу предмета лізингу (3%) від вартості предмету лізингу - 1 124 грн., а всього 25 004 грн. У пункті 1.8 договору вказано, що Завдаток може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем тільки після здійснення оплати по договору Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця, тобто згідно п. 1.7 договору - комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Завдаток згідно додатку до договору (перший лізинговий платіж) складає 23 880 грн. який позивачем сплачено на рахунок Лізингодавця згідно квитанції № 25269.564.4 від 19.08.2014р. складається з оплати по договору, завдатка, комісійної винагороди, однак позивачем недоплачено до суми 25 004 грн., тобто не виконані умови договору взв»язку з чим суд приходить до висновку, що у відповідача не виникло зобов»язання придбати Предмет лізингу у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, не пізніше 90 робочих днів з моменту отримання Лізингоодержувачем завдатку на свій рахунок відповідно до умов договору, як це передбачено п.1.3,1.7 договору. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Оскільки зобов"язання по договору не виконане позивачем, тобто ним не повністю сплачена сума платежів, передбачена п.1.7 договору, а тому підстав для задоволення вимоги про стягнення суми завдатку та та для задоволення вимоги про додаткове стягнення суми у розмірі завдатку з відповідача немає. Щодо визнання недійсним п.10.13 договору суд встановив наступне. Пунктом 10.13 договору встановлено, що у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем після сплати останім на рахунок Лізингодавця завдатку, Лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого завдатку за дострокове розірвання Договору. В такому випадку сума фактично сплаченого завдатку Лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного Договору. Оплата по даному Договору Лізингоодержувачу не повертається. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. У ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1статті 2 ЗУ "Про фінансовий лізинг"). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача -в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. У даному випадку спірні правовідносини врегульовані, як загальними, так і спеціальними нормами (ЗУ "Про фінансовий лізинг"), які необхідно застосовувати у системному зв'язку. При цьому, слід враховувати, що спеціальні норми носять конкурентний характер поряд з іншими загальними нормами. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Згідно п .2 ч. 1 ст. 11 ЗУ " Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям. Покликання позивача щодо несправедливості умов п. 10.13 договору є безпідставне, позивач вважає, що умови п. 10.13. є несправедливими, оскільки споживачу не надано право, в такому випадку, в односторонньому порядку розірвати договір. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Також Законом визначено випадки, коли лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку. Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Позивач покликається на те, що у договорі встановлена відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, а тому споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Однак, суд не може погодитися з таким твердженням, так як умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону. Окрім того, лізингоодержувач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору. Права та обов'язки як лізингодавця, так і лізингоодержувача, окрім договору, ще закріплені в ст.ст. 10,11 ЗУ "Про фінансовий лізинг". Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особистий підпис позивача на кожній сторінці Договору та підписання заяви про повноту отриманої інформації. Позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди, а відтак, позивачем не доведено, що з боку відповідача мав місце обман. Таким чином, суд, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, з дотриманням вимог про свободу договору, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України "Про захист прав споживачів". А відтак, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed