Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивачка 31.03.2017року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є спадкоємцем майна матері [PERSON], яка померла 19.01.1997року. Зазначає, що її мати, [PERSON] з 01.01.1960 по 31.12.1968 роки працювала у колгоспі ім. Щорса, який в подальшому було перейменовано на КСП «Наш край», який, у свою чергу, надалі був перейменований на приватну агрофірму «Поповицька» у звязку з реорганізацією господарства. Вказує, що мати [PERSON] згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» станом на 18.07.1996 року була включена в списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), але 20.01.1997 року померла, тому на час видачі сертифікатів середньої земельної частки (паю) станом на 11.04.1997 року, сертифікату на середню земельну частку (пай) не було видано, в нарізку ділянок не було включено. Ухвалою Поповицької сільської ради народних депутатів 2 сесії 2 скликання від 18 липня 1996 року «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку» згідно з додатком були затверджені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). До списків включена і [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Поповицької сільської ради Мостиського району від 09.12.2016 року № 1330. Стверджує, що її мати [PERSON] як член колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» та особа, яка включена до списків осіб, що мали право на земельну частку(пай) по сільськогосподарському підприємству «Наш край», мала право на земельну частку(пай) при роздержавленні та приватизації земель СП «Наш край». Зазначає, що згідно листа Шегинівської сільської ради від 06.02.2017 № 02.18-1 та № 02.18-2 встановлено, що на час подання позовної заяви сільська рада має сільськогосподарські угіддя, що перебувають у запасі та резервному фонді і не передані у власність та користування, що надає можливість виділити мені земельну частку (пай). Розмір середньої земельної частки (паю) на території реорганізованої Поповицької сільської ради згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» складав 2, 41 га. Однак, в результаті проведеного геодезичного знімання полів і вилучення земель непридатних до користування згідно рішення 4 сесії 4 демократичного скликання № 23 від 11 грудня 2002 року змінився розмір середньої частки (паю) на 2, 17 га. Також з листа Шегинівської сільської ради від 06.02.2017 № 02.18-2 вбачається, що згідно звітів на території реорганізованої Поповицької сільської ради рахується земель запасу сільськогосподарського призначення загальною площею 506,99 га. З огляду на наведене, просить суд: 1) визнати за нею право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» на території Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в порядку спадкування за законом, після смерті моєї матері [PERSON], котра померла 20.01.1997 року; 2) встановити спосіб реалізації права на земельну частку (пай) шляхом виділення їй, [PERSON], земельної ділянки єдиним масивом в розмірі середньої земельної частки (паю) із земель запасу чи земель резервного фонду Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача Приватної агрофірми «Поповицька» у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що мати позивачки - [PERSON], яка померла 19.01.1997року, з 01.01.1960 по 31.12.1968 роки працювала у колгоспі ім. Щорса, який в подальшому було перейменовано на КСП «Наш край», який, у свою чергу, надалі був перейменований на приватну агрофірму «Поповицька» у звязку з реорганізацією. Згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» станом на 18.07.1996 року [PERSON] була включена в списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), однак 20.01.1997 року померла, тому на час видачі сертифікатів середньої земельної частки (паю) станом на 11.04.1997 року, сертифікату на середню земельну частку (пай) не було видано, в нарізку ділянок не було включено. Ухвалою Поповицької сільської ради народних депутатів 2 сесії 2 скликання від 18 липня 1996 року «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку» згідно з додатком були затверджені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). До списків включена і [PERSON], [INFO]. Розмір середньої земельної частки (паю) на території реорганізованої Поповицької сільської ради згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» складав 2, 41 га. Однак, в результаті проведеного геодезичного знімання полів і вилучення земель непридатних до користування згідно рішення 4 сесії 4 демократичного скликання № 23 від 11 грудня 2002 року змінився розмір середньої частки (паю) на 2, 17 га. Площа присадибної ділянки та особистого підсобного господарства 0,15 га. Отже, беручи до уваги те, що розмір середньої частки (паю) становив 2,17 га, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] також належала присадибна ділянка площею 0,15 га, площа якої при розрахунку земельної частки (паю) віднімалася від середньої земельної частки, а тому розмір земельної частки, що належав [PERSON] становить 2,02га (2,17-0,15=2,02). Так, право на земельну частку (пай), згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995року за №720/95, мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»№ 899-IV від 05.06.2003 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено \~в судовому порядку. Відповідно до розяснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995року за №720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу 1990 р., право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. 19.01.1997 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із матеріалів спадкової справи №245/1997, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 17.11.1993року, яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON], яка відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, крім позивача, немає. В той же час, у звязку із тим, що спадкодавець за життя не одержала сертифіката на право власності на земельну частку (пай), позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.1997року; копією листа Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області №02-18/343 від 01.12.2016року; копія ухвали Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1 від 18.07.1996року; копіями довідок ПАТ «Поповицька» №41 та №42 від 07.10.2016року; копією спадкової справи №245/1997, заведеної після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю сертифікату на право на середню земельну частку (пай), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування, а тому є всі підстави для задоволення позову в цій частині. Що ж стосується позовних вимог про встановлення способу реалізації права на земельну частку (пай) шляхом виділення їй земельної ділянки єдиним масивом із земель запасу, то такі на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки виділення земельної ділянки відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування. Таким чином суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial