Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

03.08.2021 до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Споживчого товариства «Фенікс», третя особа Спеціалізоване державне підприємство «Укрспец`юст» Міністерства юстиції України з наступними вимогами: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на нежитловий будинок, загальною площею 279,1 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зазначив, що на підставі заяви на проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна начальника відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Літуна О.П. та у зв`язку з примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження про стягнення з боржника - Споживчого товариства «Фенікс» заборгованості, нерухоме майно боржника, а саме нежитловий будинок - магазин літ «А-1», загальною площею 219,1 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] , було зареєстровано Спеціалізованим державним підприємством «Укрспец`юст» Міністерства юстиції України в особі Харківської ФСДП «Укрспец`юст» як лот для продажу на прилюдних торгах. Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитловий будинок, виданого 24.09.2002 року на підставі рішення №49 Виконкому Соколівської сільської ради 26.08.2002, нежитловий будинок, загальною площею 219,1 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить Споживчому товариству «Фенікс». Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» 08.10.2002. З протоколу №092903/1/1/4 від 29.09.2003 року проведення прилюдних торгів слідує, що переможцем торгів по продажу лота №1, а саме будівлі магазину (літ «А-1»), загальна площа 279,1 кв.м., стіни - металеві обкрадені цеглою, процент зносу -45%, місцезнаходження: [ADDRESS] , є позивач. Розмір коштів, які переможець торгів має внести, становить 9996,00 грн. Аналогічна інформація внесена до відомості №071003/1/1/4 від 09.10.2003 року, згідно з якою переможцем прилюдних торгів по продажу лота №1, а саме будівлі магазину (літ «А-1»), загальна площа 279,1 кв.м,, стіни - металеві обкладені цеглою, процент зносу -45%, місцезнаходження: [ADDRESS] , є [PERSON] . За результатами прилюдних торгів 19.11.2003 року державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Глазуновим В.В. складено Акт про проведені прилюдні торги, що затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Літуном О.П. В акті зазначено, що переможцем прилюдних торгів є [PERSON] . Після придбання зазначеного нежитлового приміщення позивач приступив до його експлуатації, як приміщення магазину. У подальшому рішенням сесії від 22.03.2004 Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Крім того, рішенням №29 від 27.05.2005 року виконавчого комітету Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області позивачу надано дозвіл на переобладнання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] під кафе. Проте, через втрату оригіналу акта про проведені прилюдні торги позивач позбавлений можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку право власності на придбане нерухоме майно. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.08.2021 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання учасники справи не з"явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягав проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судова кореспонденція, направлена на адресу відповідача Споживчого товариства "Фенікс", повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Судова кореспонденція, направлена на адресу третьої особи Спеціалізованого державного підприємства "Укрспец"юст" Міністерства юстиції України, повернулася до суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. ЄСПЛ встановлював, що коли національне законодавство передбачає можливість вибору засобів повідомлення, на національні суди все ще покладається обов`язок з`ясувати чи були їхні сповіщення про інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, внести відповідні відомості до тексту рішення (рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року). Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20). Отже, відповідач та третя особа належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, так як саме рекомендованою кореспонденцією на їх дійсну адресу направлялись судові повістки про виклик ( а.с. 48, 81) Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що відповідно до протоколу №092903/1/1/4 від 29.09.2003 року проведення прилюдних торгів, переможцем торгів по продажу лота №1, а саме будівлі магазину (літ «А-1»), загальна площа 279,1 кв.м., стіни - металеві обкрадені цеглою, процент зносу -45%, місцезнаходження: [ADDRESS] , є [PERSON] . Розмір коштів, які переможець торгів має внести, становить 9996,00 грн (а.с. 13) Аналогічна інформація внесена до відомості №071003/1/1/4 від 09.10.2003 року, згідно з якою переможцем прилюдних торгів по продажу лота №1, а саме будівлі магазину (літ «А-1»), загальна площа 279,1 кв.м,, стіни - металеві обкладені цеглою, процент зносу -45%, місцезнаходження: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 14) За результатами прилюдних торгів 19.11.2003 року державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Глазуновим В.В. складено Акт про проведені прилюдні торги, що затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Літуном О.П., в якому зазначено, що переможцем прилюдних торгів є [PERSON] , боржник - Споживче товариство "Фенікс". Майно належить боржнику на підставі свідоцтва про право власності від 24.09.2002, виданого на підставі рішення Виконкому Соколівської сільської ради від 26.06.2002 р. № 49 (а.с. 15) Рішенням сесії від 22.03.2004 Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с. 21) Рішенням №29 від 27.05.2005 року виконавчого комітету Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області позивачу надано дозвіл на переобладнання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] під кафе (а.с. 22) Таким чином, право власності на спірне нежитлове приміщення визнавалося третіми особами за [PERSON] . З листа директора КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації, землевпорядкування, містобудування та архітектури" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 02.08.2021 за вих. № 191/08/21 вбачається, що згідно архівних матеріалів КП «Змїївське БТІЗМА», право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 р., було зареєстроване в цілому за Споживчим товариством «Фенікс» (свідоцтво про право власності, видане виконкомом Соколівської сільської ради 24,09.2002 р. 14.02.2004 р. було прийняте замовлення № 3218 від [PERSON] про реєстрацію правовстановчих документів на нежитлове приміщення за вказаною адресою. До матеріалів справи надано ксерокопії протоколу № 092903/1/1/4 про проведення прилюдних торгів (до договору №3210020 від 04.02.03 р.), затвердженого 29.09.2003 р., відомості №07003/1/1/4 прилюдних торгів (до договору №3210020 від 04.02.03р.) від 09.10.2003р, акту переоцінки нерухомого майна від 01.04.2003р. до договору № 3210020 від 04.02.2003р., акту про проведені прилюдні торги від 19.11.2003р., довідки ДПІ у Зміївському районі Харківської області від 17.03.2003р. № 1827/10/24-216/95/ 25.02.2003р, № 397. Однак, відомості про сплату послуг у замовленні не зазначені, і роботи по реєстрації права власності на ім`я [PERSON] виконані не були (а.с. 44) Аналогічна інформація міститься у листі секретаря Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 16.08.2021 за вих. № 01-32/3331 (а.с. 45) На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно, були визначені Тимчасовим положенням. Відповідно до п. 2.2 Тимчасового положення про порядок прилюдних торгів з реалізації арештованого затверджений наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 poкy № 68/5 (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів), прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну Спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованим у Мін`юсті 21 травня 2003 року за № 388/7709 (зі змінами), на відповідному вебсайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна (абзац перший пункту 3.5 Тимчасового положення). Перелік відомостей, які має містити відповідне інформаційне повідомлення, визначений пунктами 3.6-3.10 Тимчасового положення. На підставі копії затвердженого протоколу переможець прилюдних торгів протягом семи банківських днів з дня затвердження протоколу, не враховуючи дня проведення прилюдних торгів, здійснює розрахунки за придбане на прилюдних торгах майно в такому порядку: покупець перераховує на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби зазначену в затвердженому протоколі прилюдних торгів суму грошових коштів, яка дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди спеціалізованої організації за цим лотом, сплаченої на поточний рахунок організатора прилюдних торгів; сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок організатора аукціону, визнається частиною оплати покупцем придбаного ним на прилюдних торгах майна і залишається спеціалізованій організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації цього майна (пункт 5.1 Тимчасового положення). Після повного розрахунку покупців за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби (абзац перший пункту 6.1 Тимчасового положення). Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги (близький за змістом підхід застосував Верховний Суд України у висновку, викладеному у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Вказане підтверджують приписи частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення не передбачало. Велика Палата Верховного Суду вважає, що підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке оспорює позивач. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Втім, нотаріальна дія з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням свідоцтва. Тому оскарження нотаріальної дії з його видачі не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача. Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц. Отже, оформивши акт про проведеені прилюдні торги від 19.11.2003 позивач став власником нерухомого майна, а саме, нежитлового будинку, загальною площею 279,1 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Відповідно до ст. З92 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки оригінал акту про проведені прилюдні торги від 19.11.2003 позивачем втрачено, то це унеможливило закінчити оформлення права власності на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи у паперовій формі. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме та необхідності застосування частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 917/553/17, від 03 квітня 2018 у справі № 922/1645/18. Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved