Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

19 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] в м.Красний Луч Луганської області. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть чоловіка в органах реєстрації актів цивільного стану України через відсутність документів про підтвердження смерті чоловіка, які б відповідали встановленим законодавством України вимогам. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне їй для проведення компетентним органом України державної реєстрації смерті чоловіка [PERSON] і видачі свідоцтва про смерть встановленого зразка згідно з законодавством України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві просить розглянути справу без участі її та її представника - адвоката Царьова М.В., заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Ніжинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) направив заяву про можливість розгляду справи без їх участі та відсутність заперечень. У відповідності до вимог ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб померий [PERSON] був чоловіком заявника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Красний Луч Луганської області. Заявник [PERSON] не може зареєструвати смерть чоловіка [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану через відсутність документів встановленого зразка згідно законодавства України, які засвідчують цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей", постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року "Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування", м.Красний Луч Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. З приводу факту смерті окупаційними органами були видані лікарське свідоцтво про смерть №241 від 10.08.2021 (Краснолуцькою міською багатопрофільною лікарнею Луганської Народної Республіки) та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (відділом РАЦС Краснолуцького міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, видані окупаційними органами довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не можуть прийматися державними органами України як документи, що створюють правові наслідки. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини, Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій тимчасово окупованій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що надані в якості доказу лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, хоча і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Красний Луч Луганської області, Україна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пінпункту "ґ" пункт 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно їй для державної реєстрації смерті чоловіка. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON] .

Outcome: approved