Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

12 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРК СЕРВІС-7» про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м. шляхом: (і) зобов'язання ТОВ «Парк Сервіс-7» (Код за ЄДРПОУ: 34881773, з місцезнаходженням: 01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22) надати [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) доступ до гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м.; (іі) заборони ТОВ «Парк Сервіс-7» (Код за ЄДРПОУ: 34881773, з місцезнаходженням: 01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22) вчиняти будь-які дії, направлені на обмеження прав [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) в користуванні та розпорядженні гаражним боксом [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м. а також стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень 00 копійок. Свої вимоги Позивачка мотивує тим, що вона є власником гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м. Цей гаражний бокс [ADDRESS] Позивачка отримала в дар від свого чоловіка [PERSON]. Тривалий час Позивач не користувалась належним їй гаражним боксом, а на початку 2017 року дізналась, що на гаражному боксі [ADDRESS] знаходиться чужий замок, а керівництво ТОВ «Парк Сервіс-7» перешкоджає їй у доступі до гаражного боксу [ADDRESS]. Зокрема, ТОВ «Парк Сервіс-7» у листі-відповіді на адвокатський запит повідомили представника Позивача - адвоката [PERSON] про те, що гаражний бокс [ADDRESS] ніколи не проектувався та не будувався. Також представники ТОВ «Парк Сервіс-7» у листуванні та перемовинах з Позивачкою постійно зауважували, що гаражний бокс [ADDRESS] фактично не існує, а обставини набуття Позивачкою права власності на гаражний бокс [ADDRESS] можуть містити ознаки кримінального правопорушення. У серпні 2017 року Позивачка за участі керівництва ТОВ «Парк Сервіс-7» відвідала належний їй на праві власності гаражний бокс [ADDRESS]. Замкнені двері відчинив охоронник ТОВ «Парк Сервіс-7». У гаражному боксі [ADDRESS] розміщувався легковий автомобіль марки Mitsubishi, державний номер [NUMBER], який за словами представника ТОВ «Парк Сервіс-7» належить одному з членів керівництва ТОВ «Парк Сервіс-7» та поставлений там умисно, щоб деякі особи, зокрема Позивач, не мали можливості користуватися гаражним боксом [ADDRESS]. У відзиві Відповідач надав свої заперечення щодо позовних вимог, вказавши, що гаражний бокс [ADDRESS] не існує, також Відповідач посилався на те, що Позивачем не надано доказів оплати попереднім власником документів, які підтверджують оплату вартості гаражного боксу, та послуг з його експлуатації. Також Відповідачем зауважено, що в угоді про переведення прав та обов'язків за договором №11/ГБ-183Б від 10 січня 2005 року, яка була укладена у місті Києві 30 травня 2007 року між ДП "Гаражне підприємство № 2", [PERSON] та ТОВ «Парк Сервіс-7», вказано лише про вирішення питань оформлення правовстановлюючих документів на гаражний бокс [ADDRESS], проте Відповідач вказаний гаражний бокс не будував, а відтак не має обов'язку з передачі його Позивачці, та Відповідач не може нести відповідальність за бездіяльність Позивачки з вирішення нею питань, пов'язаних з виконанням договірних зобов'язань. Також Відповідач у відзиві зазначив, що неіснуючий гараж розташований між гаражними боксами [ADDRESS] на місці протипожежного проїзду та що ТОВ «Парк Сервіс-7» в кінці 2016 року встановили металеві ворота з обох сторін цього протипожежного проїзду, на підтвердження чого долучили до матеріалів справи договір на виготовлення воріт та акт виконання робіт. У відповіді на відзив Позивачка повідомила суд про невизнання відзиву Відповідача. Позивачка вказувала на те, що вважає викладені у відзиві твердження щодо неіснування гаражного боксу [ADDRESS] та доказ у вигляді фотографії місця між гаражними боксами [ADDRESS] і копії плану другого поверху будівлі сумнівними, оскільки на долученому Відповідачем плані гаражний бокс [ADDRESS] так само відсутній, як і гаражний бокс [ADDRESS]. Жодних доказів, які б обґрунтовували фактичне існування гаражного боксу [ADDRESS] та одночасно спростовували існування гаражного боксу [ADDRESS] Відповідачем не надано. Також Позивачка зазначила про безпідставність посилань Відповідача на недолучення Позивачкою фінансових документів, які підтверджують виконання договорів [ADDRESS] від "01" червня 2005 року та [ADDRESS] від "01" липня 2009 року. Позивачка вказує на те, що Відповідачем не наведено жодної аргументації щодо обставин, які можуть підтвердити або спростувати ці документи, а також щодо підстав, з яких випливає, що ці документи має Позивач, адже вказані договори не були укладені з Позивачем. Також Позивачка вказувала на суперечливість твердження Відповідача про те, що оскільки угодою про переведення прав та обов'язків за договором №11/ГБ-183Б від 10 січня 2005 року, укладеним між ДП "Гаражне підприємство № 2", [PERSON] та ТОВ «Парк Сервіс-7» передбачене лише вирішення питань оформлення правовстановлюючих документів на гаражний бокс [ADDRESS], то у Відповідача відсутні зобов'язання надати Позивачу неіснуючий гаражний бокс. Пояснення Відповідача протирічать самі собі - якщо гараж не існував, то як Відповідач міг взяти на себе обов'язок щодо оформлення правовстановлюючих документів на гаражний бокс [ADDRESS] У пункті 1.1. угоди про переведення прав та обов'язків за договором №11/ГБ-183Б від 10 січня 2005 року, укладеним між ДП "Гаражне підприємство № 2", [PERSON] та ТОВ «Парк Сервіс-7» вказано, що Відповідач буде вирішувати "… питання оформлення правовстановлюючих документів на гаражний бокс [ADDRESS], площею 19,0 кв.м., який розташований на 2 поверсі…". З такого формулювання вбачається, що гараж вже збудований та вже розташований. Жодних зауважень щодо неможливості виконання цієї угоди та пропозиції її зміни до попереднього власника - [PERSON] - не надходило. Позивачка та представник Позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, а також на порушення прав Позивачки щодо користування її майном. Представник Відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважає, що претензії Позивачки є безпідставним, оскільки гаражний бокс [ADDRESS] фактично не існує, а на його місці розташований протипожежний проїзд. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом установлено, що [PERSON] є власником гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м. Цей гаражний бокс [ADDRESS] вона отримала в дар від свого чоловіка [PERSON] за договором дарування гаражного боксу, який було укладено 31 липня 2013 року у місті Києві між [PERSON] та [PERSON], витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 739055 було сформовано 31 липня 2013 року о 17:54:56. Вказаний вище Договір дарування чинний, в судовому порядку недійсним не визнаний. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. На момент відчуження за договором дарування право власності на гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 19 кв.м., належало [PERSON] та було встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2013 року у справі 753/3186/13, яке набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забороні законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.386 ч.1,2 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та зібраними по справі доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Позивачка та її представник відповідно до ст. 60 ЦПК України довели позовні вимоги, які в судовому засіданні не були спростовані Відповідачем та його представником, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Виходячи з норм Конституції України, які гарантують права власнику вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, Позивачка вказує, що не може здійснити їх реалізацію, оскільки Відповідач не дає їй такої можливості. Щодо тверджень Відповідача про наявність протипожежного проходу, то Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження передбаченого проектною, технічною чи іншою документацією протипожежного проходу на місці належного Позивачу гаражного боксу [ADDRESS], в той час як Позивач натомість має беззастережні визнані державою докази наявності права власності на майно - зокрема факт реєстрації права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що Відповідач у відзиві та усних поясненнях визнав недопущення Позивачки до належного їй гаражного боксу [ADDRESS], що унеможливлює використання Позивачкою належного їй на праві власності гаражного боксу [ADDRESS] відповідно до її права на вільне розпорядження та користування своїм майном. Зазначені обставини переконливо свідчать про те, що Відповідач чинить Позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування належнім їй гаражним боксом [ADDRESS], а тому таке право Позивачки потребує захисту в судовому порядку. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з абз.2 п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння (відповідно до ст.391 ЦК України) підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої Законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності до наведених норм законодавства, сторони мають право на надання їм у володіння та користування майном, яке їм належить на праві власності, вони мають право користуватися ним для особистих цілей і підстави для обмеження цих прав відсутні. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на Відповідача обов'язок відшкодувати позивачам суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved