Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" в якому зазначив, що 25.01.2017 на сайті в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж акційного трактору МТЗ-320. Того ж дня, позивач звернувся до представника відповідача для купівлі зазначеного трактору, на що представник ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" надала позивачу записані на аркуші паперу банківські реквізити для оплати частини коштів за трактор та попросила позивача терміново внести оплату коштів, в той час як вона займалася бронюванням товару. 25.01.2017 позивачем було перераховано на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" 10 тис. грн. Позивач зазначив, що представник відповідача не надала йому змоги прочитати великий за обсягом договір фінансового лізингу та запевнила, що не має підстав для хвилювання, та чим швидше позивач підпише договір, тим швидше отримає трактор. Внаслідок зазначеного позивач підписав зазначений договір фінансового лізингу № 004875 від 25.01.2017. Після детального ознайомлення з умовами вищезазначеного договору позивачем встановлено, що відповідач в рекламі розмістив неправдиву інформацію, оскільки замість погодженого трактору МТЗ-320 у п. 3.1 договору вписано міні трактор ДТЗ-4240 (240,4). Це стало підставою для подання позивачем заяви про розірвання договору з проханням повернути перераховані кошти. Однак як виявилося, відповідач ввів в оману позивача, який сплатив кошти в сумі 10 тис. грн., вважаючи, що ці кошти є частиною лізингових платежів чи частиною авансового платежу. Насправді позивачем були сплачені кошти в сумі 10 тис. грн. комісії за Організацію, відповідно до п. 2.1 даного договору. Тобто кошти позивачем були сплачені за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. Позивач зазначив, що надав представнику відповідача копії свого паспорту та ідентифікаційного номеру, зроблені особисто ним ще до зустрічі з представником відповідача, що свідчить про відсутність факту перевірки та підготовки документів представником відповідача для укладення договору, оскільки будь-яких інших документів від позивача не вимагали. Отже, сума в розмірі 10 тис. грн. не є співрозмірною з діями представника відповідача щодо підготовки до укладення договору. Крім того, позивач зазначає, що жодного документу на підтвердження виконання зобовязання, а саме перевірки, розгляду та підготовки документів для укладення договору представником відповідача йому не було надано. На підставі викладеного позивач вважає п. 12.12 даного договору несправедливим. До того ж, позивач зазначив, що після укладення договору фінансового лізингу дізнався, що відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг, а саме фінансового лізингу, та якби позивач знав про це заздалегідь, то ні в які б договірні відносини з даним товариством не вступав би. Тому позивач вважає, що дана обставина є підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України та застосування наслідків недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України. Крім того, позивач вказав, що відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Натомість договір фінансового лізингу № 004875 від 25.01.2017 нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин позивач просив зазначений договір фінансового лізингу визнати недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на його користь кошти у сумі 10 тис. грн. Представник позивача [PERSON] (довіреність від 03.03.2017, а. с. 26) в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначив, що позов підтримують у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, звернувся до суду із запереченнями на позов та просив відмовити в його задоволенні. Справу просив слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд, приходить до наступного висновку. Так, 25.01.2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» був укладений договір фінансового лізингу № 004875 з трьома додатками до нього (а.с.10-19). Відповідно до умов договору фінансового лізину лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 4240, зазначений у п.3.1. договору та специфікації , що є додатком № 3 до договору , вартістю 100000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах , передбачених договором . Предмет лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договором (п.3.3. договору). Пунктами 5.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору , комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплатити різницю до вже сплаченого авансовоно платежу та комісії за організацію на умовах викладених в п.5.4. цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами , визначеними в додатку №1 до договору , який є невід»ємною частиною , та розрахований по формулі , визначеній в п.8.2.2 даного договору. Розмір лізингових платежів та графіків їх погашення вказаний в додатку №1 до договору. 25.01.2017 року позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 10000 грн. комісії за організацію та оформлення договору, що передбачено додатком № 1 до договору. (а.с. 17) Підтвердженням отримання [PERSON] повної, необхідної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки договору фінансового лізингу і додатку до договору 1, 2 . Будь - яких доказів про те, що позивач уклав цей договір під впливом оману суду не надано. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно по положень ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати договори із споживачем умови, які є несправедливими . Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону . Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак : по-перше , умови договору порушують принцип добросовісності ( п.6 ч.1 ст. 3 , ч.3 ст. 509 ЦК України ; по-друге , умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін ; по-третє умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» . В ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням ЦК України про лізинг , найм (оренду), купівлю-продаж , поставку з урахуванням особливостей що встановлюються цим Законом. Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положенням ЦК України про лізинг , найм (оренду) купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч.2 ст. 806 ЦК України та ч.1 ст. 2 Закону України « Про фінансовий лізинг») . За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність . Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормами ст. 203, 627 ЦК України закріплено , що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу , іншим актам цивільного законодавства , волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків , обумовлені ним ; сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначення умов договору . Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору ст. 3 ЦК України. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України ). Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» , істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як стверджується договором, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі та доводить вільне волевиявлення учасників договору , що відповідає принципу свободи договору. Згідно п.2 ч.1 ст. 11 ЗУ « Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям. Відповідно до ч.2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Розділом 8 спірного договору визначено поняття «Лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 розділу 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Договором фінансового лізингу визначається, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу. Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Цивільним Кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг» не передбаченого обов»язкового нотаріального посвідчення договору фінансовго лізингу . Посилання позивача на норми ст. 799 ЦК України є безпідставними , оскільки до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм/оренду/, які містяться у параграфі 1 Загальні положення про найм / оренду/ глави 58 ЦК України, з урахуванням особливостей, встановлених параграфом та законом. Положення про найм/ оренду/ транспортного засобу згідно з параграфом 5 глави 58 ЦК України до договору фінансового лізингу не застосовуються. Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідно до постанови КМУ від 07.12.2016 року №913 Ліценззійні умови у частині , що стосуються суб"єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг фінансового лізингу, надання коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту , надання гарантій та поручительств , надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. Таким чином, договір фінансового лізингу укладений між позивачем та відповідачем 25.01.2017 року без наявності ліцензії є дійсним. Позивачем в судовому засіданні не доведено, що при укладенні договору фінансового лізингу не були додержані вимоги ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України або правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод громадянина, знищення майна фізичної особи, незаконне заволодіння ним. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed