Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду посилаючись на те, що з 18 лютого 2006 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 червня 2019 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що відповідач відкрив рахунки на ім`я дітей і перечислює по 1000 грн. в місяць, однак дані кошти вона не може одержати, діти одержать їх при досягненні повноліття. В той же час її заробітної плати не вистачає на утримання дітей так як кожний день необхідно дітям виділити кошти на шкільні потреби, надати дітям належне харчування та одяг . Добровільно відповідач надавати їй кошти на утримання дітей не бажає. Зазначає, що відповідач здоровий, інших утриманців крім їх дітей немає, офіційно не працює, однак їздить на роботу за кордон і має доходи, а тому може надавати допомогу на утримання дітей. Просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, з відзивом поданим відповідачем не погодилась. Відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що з пред`явленим позовом не погоджується із-за безпідставності позовних вимог оскільки дітей він утримував і буде утримувати в подальшому без засобів державного примусу. Перебуваючи у розірваному шлюбі з позивачем з 14.06.2019 р. він, відповідач виконує свої батьківські обов`язки, щодо утримання та виховання його дітей не дивлячись на створені йому перешкоди. Вказує, що щомісячно переводить готівкою грошові кошти по 1000 грн. на дитину на карточку у ПрАТ Приватбанк. Так як діти малолітні, то позивач розпоряджається грошовими коштами, знімаючи їх з карточок у дітей для своїх особистих потреб, що підтверджено, касовими чеками «Приватбанку», тобто готівкові кошти використовуються не в інтересах дітей,а для задоволення потреб позивача. Про факти використання грошових коштів не в інтересах дітей, він звернувся з письмовою заявою до служби в справах дітей Коломийської РДА на початку лютого місяця 2020р., з проханням розглянути зазначене питання на засіданні комісії, однак його звернення залишилося без реагування. Звертає увагу на розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Зазначає, що на його утриманні знаходиться хвора мати інвалід [PERSON] 1958 р.н., яка не взмозі самостійно пересуватися без його догляду та утримання, на яку він витрачає щомісячно до 5000 грн. на прожитковий кошик. Крім того, за його кошти збудовано в селі Голосків житловий будинок з господарськими спорудами, якими користується позивач. Вважає, що позивач має досить значні кошти, які використовує для своїх особистих потреб, використовуючи ще і грошові кошти дітей, які він надає щомісячно на карточку. Позивач визначає тверду грошову суму аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину однак нічим не обґрунтовує, та не бере до уваги, що він, відповідач має мінливі нерегулярні доходи, оскільки заробітки носять сезонний характер та він перебуває у досить скрутному становищі. Фототаблиця, котру він додає до відзиву, підтверджує те, що він систематично постійно займається вихованням дітей. Просить у задоволенні позову відмовити Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав . Враховуючи заяви сторін, беручи до уваги відзив на позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181СК Україниспособи виконання батьками обов язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суми прожиткового мінімуму на 2020 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" і на даний час зріс розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років становить 2318 гривень; де прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 18 лютого 2006 року зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано- Франківської області, актовий запис №67 (а.с.3) За час спільного проживання сторін у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтв про народження видно, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей (а.с.6,7) Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей від шлюбу залишено на проживання при матері (а.с.3-5) З доданих до відзиву документів вбачається, що відповідач [PERSON] здійснює перерахунки ("аліменти") на банківські картки відкриті на ім я дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначає, що вказані доводи відповідача підтверджуються поданими відповідачем у справі доказами (а.с.33-40), проте, такі посилання не змінюють процесуального права позивача у справі на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю. Крім того, між сторонами не було укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат відповідно до вимог статті 189 СК України. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що позивач використовує перечислені ним кошти на дітей у своїх споживчих інтересах, оскільки такі доводи не стосуються предмету позову та предмету доказування у даній справі. Посилання відповідача на утримання ним матері [PERSON] , яка являється інвалідом та не взмозі самостійно пересуватися без його догляду є недоведеними, так як відповідачем не надано жодних доказів вищенаведеного, натомість долучено медичні документи, котрі стосуються [PERSON] .. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що сторонами у справі не надавалися докази про їх майновий стан (зокрема, довідки з місця роботи про розмір заробітної плати, про наявність земельного паю та доходу від його передання в оренду тощо), тому при розгляді даної справи суд виходить з тих документів, які наявні в матеріалах справи та з усталеної практики розгляду справи про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дітей на утриманні позивача; вік дітей; вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб сторін; стан здоров`я дітей, стан здоров`я відповідача. Суд враховує, що відповідач офіційно не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас відповідач є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей. Крім того, факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. Зокрема, покликання позивача, що відповідач працює за кордоном та має доходи не підтверджені жодними доказами. При таких обставинах, враховуючи вищенаведене , суд доходить висновку, що позов слід задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 600,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей та не буде непомірним тягарем для відповідача. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 450 грн., які були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією №348068 від 10.02.20 р. (.а. с.12). Питання щодо судового збору в сумі 840.80 грн., суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial