Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд винести рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 березня 2002 року, а саме на гуртожиток №1 літ. "А-5", що знаходиться за адресою: вул. Шмідта, 24, смт. Недригайлів, Сумської області, виданого на підставі рішення Недригайлівської селищної ради Сумської області від 12 березня 2001 року, р№22 (реєстровий напис на правоустановлюючому документі записаний в реєстрову книгу №10, стор.86, р №98 6 березня 2002 р.) та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 березня 2002, а саме на гуртожиток №2 літ. "Б-5", що знаходиться за адресою: вул. Шмідта, 26, смт. Недригайлів, Сумської області, виданого на підставі рішення Недригайлівської селищної ради Сумської області від 12 березня 2001 року, р№22 (реєстровий напис на правоустановлюючому документі записаний в реєстрову книгу №10, стор.87, р №99 6 березня 2002 р.). Крім того просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 березня 2002 року, а саме на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: вул. Шмідта, 28, смт. Недригайлів, Сумської області, виданого на підставі рішення Недригайлівської селищної ради Сумської області від 12 березня 2001 року, р№22 (реєстровий напис на правоустановлюючому документі записаний в реєстрову книгу №10, стор.85, р №96 6 березня 2002 р.) та стягнути понесені судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при видачі вище вказаних свідоцтв про право власності на нерухоме майно було безпідставно зазначено власником державного майна "Недригайлівське вище професійне училище -41" на даний час Державний професійно-технічний навчальний заклад "Недригайлівське вище професійне училище". Помилкове зазначення ДПТНЗ "Недригайлівське вище професійне училище" замість держави в особі субєкта управління Міністерства освіти та науки України, перешкоджає розпочатій процедурі передачі цього майна до комунальної власності. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник Недригайлівської селищної ради Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надходило. Представник Міністерства освіти і науки України, відповідач по справі, в судове засідання не зявився, але надав до суду письмове пояснення в якому просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Положенням про Міністерство освіти і науки України (далі - МОН України) затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 630 (далі - Положення), визначено, що МОН України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, забезпечує формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності, забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Відповідно до статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах: законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб, судового захисту прав місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 10 Закону, селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 24 зазначеного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі в межах повноважень, та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічне училище та професійний ліцей належать до професійно-технічних навчальних закладів. Відповідно до пунктів 1, 30 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 05 серпня 1998 року N 1240, професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров'я. До органів управління професійно-технічною освітою належать, зокрема Міністерство освіти та науки. Статтею 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що суб'єктами управління об'єктами державної власності, зокрема є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи. У відповідності до статті. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Відповідно до статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», повноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують передачу об'єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об'єктів комунальної власності в державну власність. Згідно п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 (чинного на момент спірних правовідносин) державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 Додатку 2 до Тимчасового положення свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування є правовстановлювальним документом, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. При цьому документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення права власності та інших речових прав на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, та подаються для проведення такої реєстрації, повинні відповідати вимогам, встановленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами (п. 2.5 Тимчасового положення). Таким чином, виходячи з наведених вимог закону та встановлених обставин є підстави для висновку, що таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи, які документально підтверджені у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. (а.с.18-19).

Outcome: approved