Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

На розгляд Сихівського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.09.2020, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» серія та номер 1630, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною, де предметом купівлі-продажу є квартира за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] . В обгрунтування позову покликається на наступне. Між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ТзОВ «Кей-Колект») з однієї сторони і [PERSON] з другої сторони, було укладено наступні договори: договір про надання споживчого кредиту №11196603000 від 10 серпня 2007 згідно якого йому було видано кредит на суму 57 000,00 дол. США; договір про надання споживчого кредиту № 11196932000 від 10 серпня 2007 року у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту кредитної лінії 963,58 грн. Для забезпечення виконання Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2 між АКІБ «УкрСиббанк» і ним було укладено Договір іпотеки від 10.08.2007року, що посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. та зареєстровано в реєстрі за №4948, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (надалі договір іпотеки). Зважаючи на те, що ним своєчасно не виконувались кредитні зобов`язання у зв`язку із втратою роботи, значним ростом курсу валют, кредитор звернувся в суд про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитними зобов`язаннями з нього і з поручителів, який задоволено 20.06.2012 Сихівським районним судом м.Львова по справі №2-1047/11. Зазначене рішення знаходиться на виконанні і стягується борг. 03.09.2020р. ТОВ «Кей-Колект» без його відома відчужило іпотечне майно покупцю ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:1630, що посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В. Вважає дії ТОВ «Кей-Колект» з приводу відчуження іпотечного майна неправомірними, а договір купівлі-продажу від 03.09.2020р., серія та номер:1630, що посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В. (надалі договір купівлі-продажу) недійним зважаючи на те, що зазначений договір купівлі-продажу суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира належить йому на праві власності і є єдиним житлом його проживання і його сім`ї. Іншого володіння нерухомим майном у нього немає та він із сім`єю постійно проживають у вказаній квартирі. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.09.2020. 21.01.2021 Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» подано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з доводами позивача з огляду на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можна застосовувати до даних правовідносин. Згідно кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки позивач зазначає свою адресу проживання: [ADDRESS] . Доказів постійного саме проживання в цьому спірному нерухомому майні позивачем суду теж з невідомих причин не надано. В матеріалах справи відсутні докази, що це споживчий кредит. Позивач є фізичною особою-підприємцем, а тому кредит не може бути споживчим. На момент укладення договору іпотеки кредитного договору був підприємцем. Крім цього, вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача, а саме відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 (Провадження № 14-397цс19), а саме п. 73, 74 цієї постанови нотаріус чи державний реєстратор не є відповідачами у подібних спорах. У зв`язку з наведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 05.02.2021 представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» додатково подано письмові пояснення, в яких зазначає, що покликання позивача на неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не заслуговує на увагу суду, оскільки таке порушення процедури, визначеної в ст.38 Закону України «Про іпотеку» не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків. 05.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ТзОВ «Кей-колект», в якому вказує на те, що до позовної заяви долучено всі необхідні докази. Зокрема: проживання іпотекодавця в спірній квартирі підтверджується копією паспорта, де є відмітка про місце його реєстрації і довідкою із ТзОВ «Стимул Сихів-1» від 05.11.2020р.де зазначено, що [PERSON] із сім`єю проживає там з 2008р. по даний час; відсутність іншого нерухомого майна у іпотекодавця підтверджується Інформаційною довідкою від 05.11.2020р.№231212040, що також додана до позовної заяви. Посилання на те, що [PERSON] є ФОП не мають жодного відношення до даної справи, адже, як вбачається із кредитних договорів і Договору іпотеки стороною договору є фізична особа [PERSON] . Просить суд на враховувати доводи у відзиві представника відповідача ТзОВ «Кей-Колект», а позовні вимоги задоволити повністю. Відповідачі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» та відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.11.2020 в порядку забезпечення позову накладено арешт на двокімнатну квартиру, що за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.06.2021 судом закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві, просила такі задовольнити. Представник ТОВ «Кей-Колект» Блажевського П.І.заперечив проти задоволення позовних вимог згідно тверджень викладених у відзиві на позов. Важає, позов безпідставним, так як ними жодним чином не порушено вимог законодавства щодо відчуження іпотечного майна, просив відмовити в позові. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» та відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівнав судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не направляли. Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши відзив на позовну заяву, письмові пояснення, відповідь на відзив, дослідивши долучені до справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 10.08.20007, в порядку забезпечення виконання Кредитного договору укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» на надання кредиту щодо купівлі квартири на суму 57000 дол. США між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ТзОВ «Кей-Колект») було укладено Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. та зареєстровано в реєстрі за №4948, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 03.09.2020р. на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:1630 ТОВ «Кей-Колект» відчужило покупцю ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ», іпотечне майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] .. З вищевикладеного слідує, що між сторонами виник спір з приводу договірних відносин щодо відчуження іпотечного майна. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного: згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. Як визначено ст. 18 Закону України «Про іпотеку» Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови. У відповідності до ст. 33 вищевказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 цього Закону зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Так, у відповідності до ст. 38 цього Закону якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. У п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», діючого на момент виникнення спірних відносин, передбачено, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. При дослідженні доказів у справі судом встановлено наступне. З копії договору про надання споживчого кредиту № 11196603000 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] вбачається, що останньомубуло видано кредит на суму 57 000,00 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти на момент підписання договору становило 287 850,00 грн. на строк до 10 серпня 2028 року, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 10,5 % річних (а.с.10-19). З копії договору іпотеки від 10.08.2007 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Новосад О.П. та зареєстровано в реєстрі за №4948 [PERSON] передано в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-23). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 03.09.2020р. ТОВ «Кей-Колект» відчужило іпотечне майно на користь ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2020р., серія та номер:1630, що посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В. (а.с.24-29). Згідно довідки із ТзОВ «Стимул Сихів-1» від 05.11.2020р. вбачається, що [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] зареєстровані з 2008 року у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). З копій паспортів на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що такі з 2008 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.44-49). Відповідно до копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2012 по справі №2-1047/11 позов ТзОВ «Кей-Колект» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителів заборгованість за кредитним договором № 11196603000 від 10.08.2007 в сумі 456200,29 грн.. кредитним договором № 11373123000 від 17.07.2008 в сумі 2034,31 грн., за додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 25.01.2008 в сумі 17688,88 грн. та судові витрати. (а.с.31-37). Зазначене рішення знаходилося на виконанні і стягувався борг з [PERSON] та із поручителів [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується постановами про відкриття провадження від 24.11.2014 державного виконавця Галицького ВДВС Макаровим Ю.Ю. та від 15.05.2020 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. (а.с.40-43). З копії роздруківки із інтернет сайту Системи електронних торгів арештованого майна «Сетам» вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] виставлена на продаж (а.с.38-39). З договору поруки № 133292 від 10.08.2007 вбачається, що між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] вбачається, що остання зобов`язується перед кредитом відповідати за невиконання позичальника [PERSON] , усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 11196603000 від 08.2007 (а.с.147). З безкоштовного запиту в єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] з 22.09.2005 по 07.09.2011 був фізичною особою-підприємцем (а.с.148). Відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.09.2020 ТзОВ «Кей-Колект» продав ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] , яка належна [PERSON] (а.с.162-163). Згідно копії вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 20.01.2015, адресованої [PERSON] , вбачається, що ТзОВ «Кей-Колект», яке придбало право вимоги заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 11196603000 від 10.08.2007, вимагає від [PERSON] погасити борг за договором споживчого кредиту в загальній сумі 64178,61 доларів США, що в національній валюті становить 1014516,21 грн. та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТзОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.168). При вирішенні спору суд встановив, що 03.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна ТзОВ «Кей-Колект» у відповідності до договору іпотеки від 10.08.2007 відчужено ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» нерухоме майно, що є іпотекою, яким забезпечено в повному обсязі вимоги іпотекодержателя АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є відповідач 1, що виникли, в тому числі з договору надання споживчого кредиту № 11196603000 від 10.08.2007 у іноземній валюті долар США, а саме, квартиру [ADDRESS] , яка належна [PERSON] на праві власності, та використовувалася ним як місце постійного проживання, за відсутності у нього у власності іншого нерухомого житлового майна. Так, відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 2 статті 533 ЦК передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається із загальних даних та пп.1.1, 1.4 Договору надання споживчого кредиту № 11196603000 від 10.08.2007 такий укладений між АКІБ «УКРСИББАНК» та громадянином України [PERSON] як фізичною особою, а не суб`єктом господарювання для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника) а саме, на придбання квартири [ADDRESS] та надано кредит у грошовому еквіваленті в іноземній валюті в розмірі 57000 доларів США. Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача, щодо порушення відповідачем ТзОВ «Кей-Колект» п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при застосуванні права на відчуження предмету іпотеки, оскільки, як вбачається із договору про надання споживчого кредиту № 11196603000, такий є споживчим, так як наданий на придбання квартири та не повязаний із підприємницькою діяльністю, укладений в іноземній валюті, оскільки позивачу було видано кредит на суму 57 000,00 дол. США, та договору іпотеки від 10.08.2007 року, котрим забезпечено виконання зобовязання позивача визначені вищевказаним кредитним договором. Одночасно із копій паспортів громадянина України позивача та членів його сім`ї, довідки про склад сім`ї встановлено, що останній з 2008 року постійно проживає за місцем державної реєстрації, а з інформації з Державного реєстру на праві власності не володіє іншим житловим приміщенням. З огляду на це, доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що це споживчий кредит, а позивач на момент укладення договору іпотеки кредитного договору був підприємцем та є фізичною особою-підприємцем, через що кредит не може бути споживчим, суд визнає непоґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Також, суд критично розцінює твердження представника відповідача, про те, щоза адресою [ADDRESS] знаходиться місце постійного проживання позивача, так як останнім у кредитному договорі, договорі іпотеки та договорі поруки зазначено адресу проживання виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Як вбачається із копії паспорта громадянина України [PERSON] , місце проживання останнього починаючи 2008 зареєстроване у квартирі [ADDRESS] , а з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не встановлено, іншого житлового нерухомого майна, котре б належало на праві власності позивачу станом на момент укладення оспорюваного договору. Жодних доказів, котрі б підтверджували доводи відповідача суду не надано. Щодо тверджень представника відповідача, що на момент наявності кредитних зобовязань у [PERSON] у власності його дружини [PERSON] та сина [PERSON] перебував у власності обєкт нерухомого майна, тобто [PERSON] був забезпечений іншим постійним місцем проживання, суд зазначає нгаступне. Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.04.2021 [PERSON] та [PERSON] до 27.09.2011 являлися власниками квартири [ADDRESS] . Однак, дія п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», щодо застереження про наявність у власності іншого нерухомого житлового майна поширюєтьсч на позичальника або майнового поручителя. При цьому, що субєкти поручитель та майновий поручитель не є тотожними. Так згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Тоді як ст. 1 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Беручи до уваги, що з [PERSON] укладено договір поруки, а не іпотечний договір, вона являється поручителем, а не майновим поручителем. У звязку із цим, вищенаведені твердження представника відповідача є безпідставними. Одночасно, при вирішенні вказаного спору, важливими є наступні обставини. Зокрема, як вбачається із вищевикладеного, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Беручи до уваги, що з приводу відчуження спірного нерухомого майна рішення суду не приймалося, нотаріусом виконавчий напис не вчинявся, суд приходить до переконання, що квартиру [ADDRESS] відповідачем було відчужено на підставі договору Іпотеки. Як вбачається з розділу 5 Договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотеко держателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». З цього слідує, що договором Іпотеки від 10.08.2007 передбачено два окремих способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, порядок реалізації котрих передбачений ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, як узгоджено сторонами у договорі іпотеки від 10.08.2007 у п. 5.2.-5.3 у разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, у котрому зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. З огляду на це, перед здійсненням права на відчуження предмету іпотеки, іпотекодержатель в силу положень п.п. 5.2-5.3, 5.5 Договору та ч.1 ст. 38 Закону України «Про Іпотеку» за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу зобов`язаний був письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Тобто, повідомлення мало бути не тільки з приводу способу задоволення вимог Іпотекодержателя, але й про намір укласти договір купівлі-продажу. При цьому, суд погоджується із позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 14 лютого 2018 р. по справі № 127/8068/16-ц, що аналіз положень статей 17, 33, 36, 38 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. З цього слідує, що право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 5 Іпотечного договору не є абсолютним. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення, оскільки, ціна набуття права власності на предмет іпотеки, на момент звернення стягнення, є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Таке повідомлення й фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається із вимоги, на котру посилається відповідач 1 як на повідомлення направлене позивачу в порядку п.5.2 Договору іпотеки та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 20.01.2015, адресованої [PERSON] , вбачається, що ТзОВ «Кей-Колект», ще у 2015 році вимагає від останнього погасити борг за договором споживчого кредиту в загальній сумі 64178,61 доларів США, що в національній валюті становить 1014516,21 грн. та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТзОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Жодних відомостей про спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, та намір укласти договір купівлі-продажу, ціну договору купівлі-продажу така вимога не містить. Даних про стан виконання рішення суду щодо стягнення боргу на момент продажу іпотечного майна суду не надано. З цього слідує, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] на праві власності від 03.09.2020 ТзОВ «Кей-Колект» порушено положення п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та зобов`язань узгоджених сторонами у Договорі іпотеки від 10.08.2007, внаслідок чого порушено право позивача щодо реалізації своїх прав при відчуженні іпотечного майна, суд прийшов до переконання, що такий правочин може бути визнаний недійсним. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, котрі не викликають сумніву, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог судові витрати на користь позивача слід стягнути із відповідачів солідарно. На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 1, 3, 5, 7, 33, 36, 38, 39, Закону України "Про іпотеку»,

Outcome: approved