Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер» третя особа: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про встановлення факту припинення трудових відносин та просить: - Встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та Приватним Підприємством "Торговий Дім "Мушкетер" (місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6, код ЄДР 39350913) з 20.06.2017 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України; - Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду виключити відомості про [PERSON] (ІПН [NUMBER]), як застраховану особу ПП «ТД «Мушкетер». В обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на те, що з 18 листопада 2014 року вона перебуває у трудових відносинах з Приватним Підприємством «Торговий Дім «Мушкетер» (і.к. 39350913), місцезнаходження якого: 49005, місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6. Даний факт підтверджуються записом у трудовій книжці (АН №243841, запис №15) та наказом №163 м/к від 18.11.2014 року. Станом на дату подачі позову - 20 жовтня 2017 року трудові відносини між сторонами не припинені, що підтверджується записом №15 у трудовій книжці на імя позивачки. В 2016 році ПП «ТД «Мушкетер» припинило здійснювати будь - яку фінансово - господарську діяльність, були звільнені майже усі співробітники Підприємства. В даний час позивачка знаходилась в декретній відпустці. У червні 2017 року позивачка також вирішила звільнитися з займаної посади за власним бажанням. 06 червня 2017 року позивачкою на імя директора ПП «ТД «Мушкетер» (Відповідача) було написано Заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України та надіслана Відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладення). У звязку з тим, що директор Підприємства ігнорує вимоги позивачки, щодо припинення трудових правовідносин; грубо порушуються її права та вона не має наразі змоги працевлаштуватися в іншу організацію або зареєструватися у державній службі зайнятості, заробітну плату у ПП «ТД «Мушкетер» не отримує, вважає, що рішенням суду буде правомірно встановити факт припинення трудових відносин. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити (а.с. 37). Відповідач в судові засідання, які були призначені до розгляду на 10 листопада 2017 року та 29 листопада 2017 року, свого представника повторно не направив, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином. До суду повернулися поштові повідомлення про виклик з відміткою: «не вірно вказана адреса» (а.с.25-26, 35-36), хоча відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ, юридична адреса відповідача 49005 м. Дніпро Лоцманський узвіз, будинок №6 (а.с.27) та саме за цією адресою направлялися судові виклики на адресу відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. До суду надійшли письмові пояснення, в яких просять відмовити в задоволенні позову в частині зобовязання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду виключити відомості про [PERSON] (ІПН [NUMBER]), як застрахованої особи ПП «ТД «Мушкетер». При цьому посилаються на те, що на теперішній час органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно вносити зміни до системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб. У звязку із набуттям чинності Закону України від 04.07.2013 №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», функції адміністрування єдиного внеску (в тому числі прийняття звітності) здійснюється органами Міністерства доходів і зборів (нині Державною фіскальною службою України) - (а.с. 23). Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на пятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності представника відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача по справі, взявши до увагу заяву позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача по справі та вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі ст.169, ч.2 ст.197, 224-226 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши позовні вимоги, перевіривши наявні в матеріалах справи докази з увагою на їх належність та допустимість, взявши до уваги заяву позивача та письмові заперечення третьої особи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З наданих доказів судом встановлено, що з 18 листопада 2014 року позивачка перебуває у трудових відносинах з Приватним Підприємством «Торговий Дім «Мушкетер» (і.к. 39350913), місцезнаходження якого: 49005, місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6 (а.с.27-29). Даний факт підтверджуються записом у трудовій книжці (АН №243841, запис №15) (а.с.6) та наказом №163 м/к від 18.11.2014 року. Станом на дату подачі позову - 20 жовтня 2017 року трудові відносини між сторонами не припинені, що підтверджується записом №15 у трудовій книжці на імя позивачки. В 2016 році ПП «ТД «Мушкетер» припинило здійснювати будь - яку фінансово - господарську діяльність, були звільнені майже усі співробітники Підприємства. В даний час позивачка знаходилась в декретній відпустці. У червні 2017 року позивачка також вирішила звільнитися з займаної посади за власним бажанням. 06 червня 2017 року позивачкою на імя директора ПП «ТД «Мушкетер» (Відповідача) було написано Заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 Кодексу законів про працю України та надіслана Відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладення) - (а.с.8-9). Відповідач на це звернення не відреагував. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або не яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Згідно із ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В даному випадку позивачкою дотримано процедуру її звільнення за власним бажанням, оскільки вона надіслала відповідачу відповідну заяву, однак відповідач ігнорує вимоги позивачки щодо припинення трудових правовідносин та ніякої відповіді не надає, у звязку з чим порушуються права позивачки та вона не має наразі змоги працевлаштуватися в іншу організацію або зареєструватися у державній службі зайнятості, заробітну плату у ПП «ТД «Мушкетер» не отримує. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оскільки відповідач не надав ніяких доказів щодо виконання ним вимог трудового законодавства щодо припинення правовідносин із позивачкою, яка наполягає на цьому, або законних причин, за яких таке припинення не можливе, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту припинення трудових відносин між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та Приватним Підприємством "Торговий Дім "Мушкетер" (місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Узвіз Лоцманський, будинок 6, код ЄДР 39350913) з 20.06.2017 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Що стосується вимоги про зобовязання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду виключити відомості про [PERSON] (ІПН [NUMBER]), як застраховану особу ПП «ТД «Мушкетер», то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки на теперішній час органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно вносити зміни до системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб. У звязку із набуттям чинності Закону України від 04.07.2013 №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», функції адміністрування єдиного внеску (в тому числі прийняття звітності) здійснюється органами Міністерства доходів і зборів (нині Державною фіскальною службою України). Обговорюючи питання стягнення судового збору, суд виходить з вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial