Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду\~м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 06 червня 2003 року Третім відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса, актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Протягом останніх років, сімейне життя подружжя погіршувалося, та призвело до фактичного припинення сімейних відносин. З січня місяця 2019 року між подружжям припинено спільне проживання, спільного господарства позивач із відповідачем не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Спору про поділ спільного майна та визначення місця проживання дітей немає. Діти залишаються проживати з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2021 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29 листопада 2021 року. У судове засідання 29 листопада 2021 року сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06 червня 2003 року Третім відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса, зареєстрований шлюб, актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Протягом останніх років, сімейне життя подружжя погіршувалося, та призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Судом встановлено що з січня місяця 2019 року між подружжям припинено спільне проживання. Спільного господарства позивач із відповідачем не ведуть. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" на 1 січня 2021 року становить 2270 гривень. Отже, за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сума судового збору становить 908,00 грн. Відповідно до квитанції № 68595 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн., виходячи з розміру, встановленого пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у сумі 908, 00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення.

Outcome: approved