Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в обґрунтування позову про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилається на те, що коли сину виповнився один місяць, відповідача взяли під варту, а 06.11.2007 р. було засуджено до семи років 6 місяців позбавлення волі. В січні 2015 року відповідач звільнився з місць позбавлення волі, однак з сином не зустрівся, пішов прожити до іншої жінки. На даний час відповідач не тільки не бере участі у вихованні та утриманні дитини, але й не спілкується з ним, не відвідує за місцем проживання, не проявляє батьківської турботи та уваги, не цікавиться станом здоров"я, не турбується про фізичний та моральний розвиток, не цікавиться життям дитини, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов"язку. Син проживає з нею, вона займається його вихованням та утриманням. Оскільки відповідач не те, що ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, а взагалі сина не признає, тому звернулася до суду з цим позовом. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи органу опіки та піклування Гавдик Н.І. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вважає заявлені вимоги підставними. Розгляд справи здійснювався за правилами ст.ст. 158, 197 ЦПК України - без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав: Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] і його батьками в свідоцтві зазначені сторони у справі. Спірні правовідносини регулюються ст.164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, що син сторін проживає з позивачем, яка піклується про його виховання, утримання та розвиток. Відповідач, звільнившись в січні 2015 р. з місць позбавлення волі, не зустрівся з сином, не відвідує за місцем проживання, не спілкується з сином і не цікавиться його долею, не надає жодної матеріальної допомоги, не проявляє щонайменшої батьківської турботи та уваги до нього, не цікавиться станом здоров"я дитини, розвитку. Відповідач проживає окремо із жінкою, з якою підтримував стосунки, перебуваючи в місцях позбавлення волі. Орган опіки та піклування при Жидачівській РДА, згідно висновку № 02-17/466 від 19.02.2015 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Згідно вироку Жидачівського районного суду від 06.11.2007 року [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацію майна, належного йому на праві приватної власності. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач свідомо із власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків та наданих йому прав, він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, однак не вчиняє відповідних дій, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав.

Outcome: approved