Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У червні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 11.03.2009 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 10.05.2019 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 48004,96 грн., яка складається з: 2765,13 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 38646,38 грн.- пені за прострочене зобов`язання, 3831,31 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 2262,14 грн. - штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд задовольнити позовні вимоги повністю. Ухвалою судді від 01.07.2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив суд позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про судові засідання остання повідомлялась судовими повістками, які було направлено за місцем її реєстрації, однак, поштові конверти повернулися до суду без вручення, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Враховуючи, що направлені їй повідомлення [PERSON] не отримувала, відповідач також була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, [PERSON] була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином. При цьому слід зазначити, що на її адресу було направлено і копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до теперішнього часу такого відзиву суду відповідачкою також надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21.05.2018 року було змінено найменування з Публічного акціонерного товариство комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк". Як вказав позивач у своїй позовній заяві, 11.03.2009 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений договір № б/н, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . У позові також зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк також додав довідку про умови використання кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 10.05.2019 року дорівнює 48004,96 грн. та складається з: 2765,13 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 38646,38 грн.- пені за прострочене зобов`язання, 3831,31 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 2262,14 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд приходить висновку, про те що прострочене тіло кредиту та штрафів є правомірним стягненням на користь позивача, оскільки, надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить всі істотні умови надання кредиту і тарифи встановленої відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді процентної ставки 11.03.2009 року була підписана [PERSON] . При цьому при вирішенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Умовами договору б/н від 11.03.2009 року передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата відповідачем штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку пеня двух видів і два різних види штрафів, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені за прострочене зобов`язання у сумі 38646,38 грн. та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у сумі 3831,31 грн. не підлягають задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути з неї штрафи (фіксовану частину та процентну складову) відповідно до пункту 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за користування кредитом відповідно договору від 11.03.2009 року б/н , яка виникла станом на 10.05.2019 року у розмірі 5527,27 грн. та складається з: 2765,13 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2262,14 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 221,18 гривень . На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial