Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташований по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого був батько позивача - [PERSON], на доказ чого надано копію свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 9 березня 1988 року та копію виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8153. [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис № 42. На час смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. На день смерті батька, позивач фактично проживала з ним без реєстрації та вступила в управління спадковим майном, хоронила тата, справляла поминки, особисто несла всі фінансові витрати, що підтверджується довідкою № 140, виданою Серафинецькою сільською радою. Навесні 2017 року позивач звернулася до нотаріуса з приводу оформлення належних документів щодо успадкування будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки спадкове господарство зареєстровано, як колгоспний двір, через що визначити конкретні частки спадкодавців неможливо і 15 серпня 2017 року видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1460\\02-31. Згідно витягу з по господарської книги № 8 Серафинецької сільської ради вбачається, що на час припинення колгоспного двору в спадковому житловому господарстві були зареєстрованими та проживали: [PERSON], [INFO] - батько позивача - помер [INFO] р., [PERSON], [INFO] - дочка позивача - померла [INFO] р. [PERSON] померла раптово, несподівано і будь-яких розпоряджень на випадок смерті не залишала. Згідно з ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дві її дочки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], її чоловік і позивач. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто, тобто спору щодо спадкового майна нема. Аналізуючи зазначене, [PERSON] залишається єдиною спадкоємицею, яка фактично вступила в управління спадщиною, на даний час виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.03.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів [NUMBER] від 14.10.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8153 від 24.07.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що під реєстровим номером 759 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 9.03.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому [NUMBER] від 14.10.1987 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1990 р., загальною площею 76,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., літньої кухні, курника, стайні, навісу, вбиральні, криниці, огорожі; інвентаризаційна вартість становить 119755 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно виписки з по господарської книги № 8 Серафинецької сільської ради № 142 від 22.06.2017 року вбачається, що в будинку (колгоспний двір) в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства - [PERSON], [INFO]; онука - [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.1965 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 18.05.1971 року з [PERSON], [INFO] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач). Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном після смерті тата [PERSON], своїм коштом його поховала, справляла поминки, сплачувала страхові платежі, що стверджено довідкою № 140 від 22.06.2017 року, виданою Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померла заповіту не вчиняла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.03.1972 року. [PERSON] після укладення шлюбу 30.05.1992 року з [PERSON] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", що стверджено копією повторного свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 24.01.2001 року. Як слідує з копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 10.10.2014 року з [PERSON], [INFO], змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]", про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] (відповідач), [PERSON] (відповідач), чоловік - [PERSON] (відповідач) та матір - [PERSON] (позивач). Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] за [PERSON], що стверджено поданими до суду заявами. У відповідності до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 1460/02-31 від 15.08.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS] між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 571 від 17.10.2017 року, виданої виконкомом Серафинецької сільської ради слідує, що за господарством в с. Серафинці по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,25 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки частки у цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392, 1216, 1274 ЦК України,

Outcome: approved