Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

29.03.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 24.06.2019 з уточненою позовною заявою до територіальної громади в особі Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області з наступною вимогою: визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці від дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] . 05.11.1980 відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Московської райради м. Харкова, актовий запис № 1358, був зареєстрований її шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Рішенням Київського районного суду Харківської області від 03.03.2016 шлюб з [PERSON] був розірваний. 10.11.2017 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації нового шлюбу прізвище не змінила. В 1969 році шлюб між її батьками був розірваний. Своє прізвище " [PERSON] " мати не змінювала. З часу розірвання шлюбу батько з ними не бачився, не підтримував з ними жодних стосунків, зі слів родичів останнього він помер. [INFO] її мати [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Після одруження мати залишила прізвище " [PERSON] ". Її мати [PERSON] була власником: житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] ; земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства площею 0,0446 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що за цією ж адресою. [INFO] її мати [PERSON] померла. З 23.01.1998 і до дня смерті [INFO] мати мешкала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в будинку проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] 26.03.1999 її мати [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, вона заповідала їй. Отже, вона є спадкоємицею майна, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] , за заповітом. Після спливу шестимісячного строку після смерті матері [PERSON] , який настав [INFO], вона звернулась лише 22.02.2019 до приватного нотаріуса Зміївського району Харківської області Гаврильєва В. І. за видачею свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою приватного нотаріуса Зміївського району Харківської області Гаврильєва В. І. від 22.02.2019 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] з тих підстав, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Просила визнати поважною причину пропуску строку на прийняття спадщини з огляду на наступне. Відразу після смерті матері вона не поспішала подавати заяву про прийняття спадщини в наслідок помилкового розуміння строків звернення із заявою про прийняття спадщини, обумовленого неякісною юридичною консультацією. В подальшому, виникли складні особисті обставини, що перешкодили її своєчасному прийняттю спадщини. Так, разом з її матір`ю з 2004 року проживав її чоловік [PERSON] , 1940 року народження, що вбачається із записів в будинковій книзі. Їхня сім`я дуже тяжко перенесла смерть матері та дружини. Відразу після смерті [PERSON] , внаслідок стресу та моральних страждань, її чоловік [PERSON] впав у депресивний стан, в нього різко загострились хронічні захворювання, він був не в змозі підводитися з ліжка та самостійно обслуговувати себе. Крім неї (позивачки), у вітчима [PERSON] будь-які родичі відсутні. Вона вважала своїм обов`язком переїхати до вітчима та опікуватись ним, оскільки він, будучи людиною похилого віку (78 років), потребував стороннього догляду, який вона йому надавала: стежила за станом його здоров`я, особистою гігієною, за вчасним вживанням лікарських засобів, готувала їжу, прибирала житло, прала білизну, одяг та здійснювала всі інші необхідні побутові потреби. Такий догляд вона була змушена поєднувати з роботою, оскільки мала заробляти кошти для свого існування. У липні 2018 року, коли стан [PERSON] став стрімко погіршуватись, вона була змушена постійно перебувати поряд з вітчимом, оформлюючи безоплатні відпустки, а 03.08.2018 зовсім звільнитись з роботи за власним бажанням. Догляд за вітчимом [PERSON] вона здійснювала постійно до часу його смерті, яка настала [INFO] . Вказані обставини були для неї об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, внаслідок яких вона не вчинила дії, передбачені чинним законодавством. Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки іншим шляхом вона не може захистити своє порушене право. Ухвалою судді Зміївського районного суду від 03.04.2019 провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.05.2019. 03.05.2019 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. 21.05.2019 та 24.06.2019 від представників відповідача - міського голови Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області Кучкова П. В. та секретаря міської ради Байрачної В. В. до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника територіальної громади в особі Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області, не заперечували проти ухвалення рішення в підготовчому провадженні. 25.06.2019 на підготовче засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися, що, за наявності поданих ними заяв про розгляд справи за їх відсутності, не перешкоджає розсгляду справи. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки всі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи подання представниками відповідача заяв про визнання позову, що не суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що за результатами підготовчого провадження, за відсутністю учасників справи, належить ухвалити рішення по суті справи. Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є поважність причин пропуску строку на подання позивачем заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] та наявність підстав для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно свідоцтву про смерть Серія [NUMBER] , виданому 30.01.2018 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у віці 75 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 30.01.2018 зроблено запис за № 23 (а. с. 11). Родинні відносини між позивачкою та померлою [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 про розірвання шлюбу (а. с. 7, 8). Позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10.11.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а. с. 9). Померла [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.09.2004, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] (а. с. 10). Згідно свідоцтву про смерть Серія [NUMBER] , виданому 05.03.2019 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 78 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 05.03.2019 зроблено запис за № 55 (а. с. 12). З домової книги, для прописки громадян, які мешкали в будинку [ADDRESS] , Готвальдівського РВВС вбачається, що [PERSON] була зареєстрована в період з 23.01.1998 по день смерті [INFO] , [PERSON] був зареєстрований в період з 30.06.2000 по день смерті [INFO] (а. с. 14-16). Згідно заповіту, посвідченого 26.03.1999 Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області, [PERSON] заповідала все своє майно дочці [PERSON] (а. с. 13). Даними договору купівлі-продажу, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою 23.08.1996 року за реєстром №2-1596, Державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих Зміївською міською радою 06.11.2007 та 02.04.2009 підтверджується, що [PERSON] мала у власності: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] ; земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,0446 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, розташованих по [ADDRESS] (а. с. 17-20). Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В. І. від 22.02.2019 відмовлено [PERSON] у подачі заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з пропущеним строком подачі заяви (а. с. 21). З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області № 1382 від 25.04.2019 щодо надання інформації вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а. с. 30). Відомостями трудової книжки Серія [NUMBER] , що [PERSON] в період з 24.02.2007 по 03.08.2018 працювала продавцем непродовольчих товарів в ФО-П [PERSON] , звільнена за власним бажанням (а. с. 40). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження тих обставин, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, немає. У заявах по суті справи позивачка вказала правову необізнаність як одну з причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Проте правова обізнаність не відноситься до обставин, що можуть свідчити про поважність причин пропуску строку прийняття спадщини. Водночас, позивачкою вказано, що строк прийняття спадщини був нею пропущений внаслідок складних особистих обставин, обумовлених необхідністю постійного догляду за пережившим чоловіком її померлої матері [PERSON] , який після смерті дружини залишився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала лише позивачка. Зазначені обставини не заперечувалися представниками відповідача, які позов визнали. Тому, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved