Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що протягом більше ніж 17 років він працював в шкідливих та тяжких умовах праці у підприємстві відповідача. Вказує, що 20.03.2008 р. він звільнився з підприємства за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), в зв'язку з виходом на пенсію. ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі свої зобов'язання виконав, призначивши йому щомісячні страхові виплати відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України від 23.09.1999р. "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Він, позивач, неодноразово проходив курси лікування в умовах стаціонару. Йому рекомендовано лікарями:«Д» спостереження лікарів за місцем мешкання; лікування у лікарів ортопеда-травматолога, невропатолога, терапевта; не переохолоджуватися; санаторно-курортне лікування в теплий період року та інш. За результатами огляду МСЕК від 20.07.2011 р. йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по радікулопатії, 10 % - по хронічному бронхіту, а всього - 35% безстроково. Втрата працездатності пригнічує його стан, він відчуває моральні страждання, тому просив суд стягнути з ПАТ "Кривбасзалізорудком" 104899,90 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі з мотивів, викладених у позові та наполягав на її задоволенні. Зазначив, що через отримане профзахворювання позивач часто та тривалий час перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і амбулаторному, що підтверджується документами, наданими медичними установами. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач постійно зазнає фізичного болю та переживань, що призводить до моральних страждань. Представник відповідача ПАТ "КЖРК" - Літовченко Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала до суду заперечення. Зазначала, що позивач працював не лише на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, тому ПАТ "Кривбасзалізорудком" не може нести відповідальність за завдану моральну шкоду; акт розслідування професійного захворювання від 24.05.2011р. складено з перевищенням повноважень, тому не є належним доказом вини відповідача у спричиненні професійного захворювання позивачу; крім того відшкодування моральної шкоди відноситься до обов"язків Фонду, а не роботодавця; належні докази спричинення моральної шкоди відсутні; позивач сам винен у виникненні внього професійного захворювання та втрати працездатності на 35%; а розмір заявленої шкоди є необгрунтованим. Вислухавши представників сторін, дослідивши представлені письмові докази, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач пропрацював на підприємстві Відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на посаді підземного прохідника в тресті "Кривбасшахтобуд" шахта "Родіна", ШБУ ВАТ "Кривбасзалізорудком" (правонаступник - ПАТ "КЖРК") - з 04.03.1991 року по 20.03.2008 року - звільнений за власним бажанням / а.с. 20-23/ у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно з актом № 22 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.05.2011р. (акт за формою П-4), складений комісією у складі: Попіла Ю.Ф. начальника ШБУ ПАТ «Кривбасзалізорудком», Бєсєди Інни Миколаївни - заст.. головного лікаря з ЕТН КЗ «Міської лікарні №1» м. Кривого Рогу, Себастьянова Ю.А. - голови профспілки ШБУ ПАТ «Кривбасзалізорудком», Мороза М.М. - страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Кривому Розі, в пункті 17 встановлено причину виникнення професійного захворювання - робота протягом 17 років в умовах важкої фізичної праці та запиленості робочої зони, що перевищувала ГДК. Запиленість повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію. Між тим, маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 41 кг при нормі до 30 кг, робоча поза з нахилом тулуба до 30 град./ більше 30 град. - 51,2% / - робочої зміни при нормі до 25% - за зміну, нахили тулуба більше 30 град. - 134 рази за зміну при допустимому до 100 разів. / а.с. 3-4/. Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 20.07.2011 року серії 10 ААА № 070643 позивачу [PERSON] первинно встановлено втрату професійної працездатності - 25% по радікулопатії, 10 % - по хронічному бронхіту, а всього - 35% безстроково - з18.07.2011 р. /а.с. 5/. Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторно-курортне лікування, тощо / а.с. 8-19/. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що позивач сам винен у виникненні професійного захворювання, оскільки обов"язок забезпечення належних та безпечних умов праці, покладено на роботодавця в силу закону. Крім того, як вбачається з матеріалів справи рівень фізичного перевантаження та запиленності робочого повітра перевищували під час виконання позивачем трудової функції перевищував допустимі показники. Крім того, Акт №22 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 24.05.2011 року не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. Судом також встановлено, що Постановами Відділу виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 12.08.2011р. за № 0407/19683/19683.1/3 та № 0407/19683/19683.1/3 позивачу призначена щомісячну грошову суму, що компенсувала відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі по 1049,00 грн. та одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності 57600,00 грн. Тобто, Фонд свої обов'язки, передбаченні законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, перед Позивачем виконав / а.с. 6-7/. Таким чином, твердження відповідача, що неналежне виконання Фондом своїх обов"язків могло спричинити моральні страждання є теж безпідставними. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", № 3235-IV, від 20 грудня 2005 р. зупинено дію положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування шкоди, завданої застрахованим особам Фондом, на 2006 рік, згідно з Законом України від 19.12.2006 р. № 489-V їх дію зупинено на 2007рік, а Законом України від 23.02.2007 р. за № 717-V - виключено. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців, тобто в контексті предмету спору - на Відповідача . Що стосується доводів представника Відповідача ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" про те, що Позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону праці" обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати Відповідач "Криворізький залізорудний комбінат", як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 24 травня 2011р., що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 35% - первинно / а.с. 5/. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Позивачеві шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботу в умовах фізичного перевантаження на підприємстві-Відповідача у порівнянні з іншими роботодавцями, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" - 15000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена (Акт за формою П-4 від 24.05.2011року, / а.с. 3-4/ тривалості трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі (а.с. 20-23), ступіню втрати працездатності (а.с. 5), і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. При цьому суд зазначає, що Відповідачем ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" не спростовано, що Позивач працював на підприємстві Відповідача протягом тривалого часу в умовах фізичного перевантаження з 2 ступенем шкідливості умов праці, а Відповідачем вживались заходи щодо ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань, розроблювались заходи щодо зменшення важкої фізичної праці на робочих місцях підземних прохідників дільниці. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial