Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Своїх вимоги обґрунтовує тим, що по заяві б/н від 18.01.2011 року відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 30.06.2020 р. заборгованість за відповідачем перед АТ КБ «Приватбанк» складає 60893,15 грн., з яких 3498,36 грн. заборгованість за тілом кредиту; 57394,79 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Позивач просить суд стягнути з відповідача в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 60893,15 грн. та судові витрати 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2018 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , укладений кредитний договір б/н (далі - договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що [PERSON] погодився, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачу в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2020 р. заборгованість за відповідачем перед АТ КБ «Приватбанк» складає 60893,15 грн., з яких 3498,36 грн. заборгованість за тілом кредиту; 57394,79 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по тілу в розмірі 3498,36 грн. підставний і його слід задовольнити. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, розмір відсотків, які банк просив стягнути з відповідачки становить 57394,79 грн., які їй нараховані за період з 10.02.2011 по 30.06.2020. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» вбачається, що базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5 %, нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка [PERSON] за укладеним кредитним договором отримала кредитні картки № [NUMBER] з терміном дії до 04/14 та № [NUMBER] з теміном дії до 07/17 Відтак, у межах строку кредитування по кридитній карті № [NUMBER] до 04/14 та по кридитній карті № [NUMBER] дії до 07/17 відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа місяця, наступного за звітнім. Починаючи з травня місяця 2014 та з серпня 2017 відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. А тому положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 23.05.2018 Великою Палатою Верховного Суду (справа № 910/1238/17) більш роз`яснено питання по стягненню процентів, що виникають з кредитних правовідносин. Зокрема у пункті 6.20 постанови зазначено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Отже, наразі правова позиція Великої Палати Верховного Суду зводиться до того, що проценти, які нараховуються за надані в користування грошові кошти поділяються на дві категорії: 1.«проценти за користування кредитом» - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України. 2.«проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами» - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. З огляду на наведене доводи банку про те, що він відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення відсотків, нарахованих з 01.04.2014 по 31.05.2017, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування, є безпідставними. Доказів того, що відповідачці після закінчення строку дії кредитної картки № [NUMBER] у квітні 2014 року та закінчення строку дії кредитної картки № [NUMBER] у липні 2017 року видавалася нова кредитна картка, що б вказувало на продовження строку дії кредитного договору та надавало банку право на нарахування відсотків згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, матеріали справи не містять. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості за відсотками за період з 18.01.2011 по 30.04.2014 (строк повернення кредиту) складає 736,19 грн. по кредитній картці № [NUMBER] та заборгованість за відсотками за період з 30.09.2013 по 31.07.2017 року (строк повернення кредиту) складає 18163,87 грн. по кредитній картці168755327541880, а тому саме ці суми підлягають стягненню з відповідачки на користь банку. Всього заборгованість за нарахованими відсотками складає в сумі 18900,06 грн. Таким чином, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором в сумі 3498 (три тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 36 коп. та заборгованість за нарахованими відсотками в в сумі 18900 ( вісімнадцять тисяч дев`ятсот) грн.06 коп. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial