Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

12 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 26 січня 2006 року, отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 12000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.ст.608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як внаслідок спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у разі його смерті. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» 10.04.2017 року була направлена 05.05.2017 рокупретензія кредитора до приватного нотаріуса Кириченко В.В. АТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON] . 25.07.2017 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги, але будь-яких дій не було виконано. В порушення умов укладеного кредитного Договору № б/н від 26.01.2006 року, станом на дату смерті [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 8661,10 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, в сумі 8661,10 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 8661,10 гривень за кредитним договором №б/н від 26.01.2006 року та судові витрати. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.75). 24.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення відповідачки [PERSON] , викладені в редакції від 22.06.2020 року (а.с.98-101). 20.07.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником АТ КБ «Приватбанк» Меркуловою В.В., викладена в редакції від 06.07.2020 року (а.с.136-138). В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Філоненко К.М., в якій просить розглянути справу за відсутністю представника позивача, заявлені позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі та просять їх задовольнити за підставами, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, проти ухвалення заочного рішення, не заперечують (а.с.67,136-138,173). В судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник в особі адвоката Кара Р.Т. не з?явилися, про день та час розгляду справи були сповіщені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяву представника відповідача - адвоката Кара Р.Т., в якій вона просить розглянути справу без її участі та без участі її довірителя, проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» заперечують у повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях, які підтримують у повному обсязі, вважають, що підстав для задоволення позову немає. Також у поданій заяві представник відповідача зазначає, що строки позовної давності з моменту, коли позивач АТ КБ «Приватбанк» довідався про смерть сина довірителя, почав спливати з 03.08.2006 року, коли [PERSON] повідомила АТ КБ «Приватбанк» про смерть сина [PERSON] і коли вона отримала розрахунок заборгованості за кредитним договором, датований 03.08.2006 року. Це свідчить про те, що саме після отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , позивач АТ КБ «Приватбанк» надав спадкоємиці розрахунок заборгованості для погашення боргу спадкодавця, що і було [PERSON] зроблено. Крім того, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не було надано доказів погодження сином клієнтки підвищення відсоткової ставки, ним не підписувались умови та правила надання банківських послуг, а спадкоємиця [PERSON] повернула тіло кредиту у повному обсязі, тому в задоволенні позову [PERSON] та її представник адвокат Кара Р.Т. просять відмовити у повному обсязі (а.с.98-101,172). Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, та заперечення проти позову, викладені відповідачкою в письмових поясненнях, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст.16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 26 січня 2006 року позичальник [PERSON] отримав в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається з: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.14,15-48). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 26 січня 2006 року (а.с.14). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.63-64). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей з ЄРДПОУ (а.с.62). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 02.08.2016 року, серії [NUMBER] , яке долучено позивачем до позову та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.50). 17 березня 2017 року за вих.№SAMDN20000005503528 АТ КБ «Приватбанк» на адресу приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. направлено претензію кредитора, в порядку ст.1281 ЦК України, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.53). З відповіді приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. за вих.№200/02-14 від 13 квітня 2017 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] заведена спадкова справа №123/2016. Спадщину прийняла за законом мати спадкодавця гр. [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом станом на 13.04.2017 року не видавалися. Також повідомлено, що заявлені вимоги будуть доведені до відома спадкоємців гр. [PERSON] (а.с.54). 14 липня 2017 року [PERSON] було направлено позивачем АТ КБ «Приватбанк» лист-претензію, згідно якої АТ КБ «Приватбанк» пред`явив до відповідачки вимоги щодо погашення суми заборгованості в розмірі 18661,10 гривень за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року, який було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.55,56-58). Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року, позичальник [PERSON] станом на 29.07.2016 року (на день смерті) має заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року у загальному розмірі - 8661,10 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8661,10 гривень (а.с.6-10,11-23). Проте, з вказаного розрахунку вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , було здійснено зарахування Банком 02.08.2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року суму 10000,00 грн., що фактично перевищує суму заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до [PERSON] , в розмірі 8661,10 грн. та підтверджується випискою з карткового рахунку, в якій також зазначено про закриття заборгованості з поповненням картки - 10.09.2016 року (а.с.13,153,160 зворот). Будь-яких інших доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано. Отже, виходячи з наданих позивачем документів на обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення боргу кредитором (розрахунку заборгованості) вбачається, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.01.2006 року позичальника [PERSON] перед Банком на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду є погашеною та предмет позовних вимог відсутній. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.50). З витребуваної судом довідки Василівської міської ради Запорізької області за вих.№2490 від 07.07.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період часу з 31.03.1986 року до дня смерті - [INFO] , знятий з реєстрації - 19.08.2016 року. На день його смерті та протягом шести місяців за вищевказаною адресою зареєстровані: мати [PERSON] , 1955 року народження, батько [PERSON] ,1957 року народження, брат - [PERSON] , 1981 року народження (а.с.121). Як вбачається з витребуваних судом матеріалів спадкової справи № 123/2016, заведеної приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 17.12.2016 року [PERSON] , відповідач у справі, звернулася до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] (а.с.108 зворот). Крім того, 17.12.2016 року до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. звернувся [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.109). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. від 04.08.2017 року, [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді спадкового майна, яке складається з: ј частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] яка належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Василівською міською радою Запорізької області 06 грудня 2004 року, право власності на яку зареєстровано РКП "Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради 13.12.2004 року, реєстраційний номер: 9009952. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1145978423209. Крім того, 12.04.2017 року до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. звернулося Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» з Претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, в якій викладено вимоги до спадкоємців щодо суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2006 року на суму заборгованості - 8228,58 грн. (а.с.110). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за №60060195 від 27.04.2020 року, виданої приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В., вказано, що 17.12.2016 року заведена спадкова справа № 123/2016 після смерті [INFO] [PERSON] , яка на теперішній час є чинною (а.с.81). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) за №60060211, виданої 27.04.2020 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В., - заповіти від гр. [PERSON] відсутні (а.с.82). Відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 14.07.2017 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулося до спадкоємця [PERSON] , якій було направлено лист-претензію, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги щодо необхідності сплати наявної заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.01.2006 року в сумі 18661,10 гривень (а.с.55). До суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , позивач звернувся 10.03.2020 року (згідно відомостей поштового відправлення) за спливом трьох років після смерті позичальника [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки боржник [PERSON] помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець (спадкоємці), лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті, фізичної особи, боржника за зобов`язаннях у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна, боржників за зобов`язанням. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.ч.3,4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положень ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до приписів ст.1281 ЦК спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, згідно правової норми ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За змістом зазначених норм вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Разом з тим, відповідно до ст.1297 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зокрема, згідно ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно положень ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, вимогами чинного цивільного законодавства України передбачений обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення, надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положень ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів спадкової справи № 123/2016, Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» направлено 17 березня 2017 року приватному нотаріусу Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. претензією Кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, яку приватним нотаріусом було отримано 12 квітня 2017 року та в якій безпосередньо викладено вимоги до спадкоємців щодо суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2006 року на суму заборгованості - 8228,58 грн. (а.с.110). Проте, надану позивачем та долучену до відповіді на відзив копії Претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.01.2017 року, адресованій Василівській державній нотаріальній конторі (а.с.139), суд оцінює критично, оскільки жодних документальних підтверджень направлення вказаної претензії адресату та відповідь державної нотаріальної контори, до матеріалів справи не долучено. Крім того, у пред`явленому позові позивачем АТ КБ «ПриватБанк» в обгрунтування заявлених позовних вимог про дане звернення до Василівської державної нотаріальної контори взагалі не зазначено, а міститься посилання лише про направлення претензії кредитора 10.04.2017 року до приватного нотаріуса Кириченко В.В. Згідно ч.ч. 1,5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. за вих. № 200/2-14 від 13.04.2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», позивача у справі, було повідомлено про те, що спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла мати спадкодавця [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину станом на 13.04.2017 року не видавалися (а.с.54). 14.07.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до спадкоємця [PERSON] , якій безпосередньо було направлено лист-претензію, в якій ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги щодо необхідності сплати наявної у позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.01.2006 року в сумі 18661,10 гривень (а.с.55). Як вбачається з відповіді на запит суду (а.с.96,117), позивачу АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть позичальника [PERSON] - 03 серпня 2016 року (а.с.122). Проте, як слідує з Претензії, позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до спадкоємця приватного нотаріуса Кириченко В.В. лише 17 березня 2017 року, тобто за спливом шестимісячного строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимоги до спадкоємця від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, як передбачено вимогами ст.1281 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, з огляду на те, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» пропущено преклюзивний строк, встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України, відповідно до ч.4 зазначеної норми позивач позбавляється права вимоги, тому суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Аналогічного висновку дійшов і ВС/КЦС в постанові по справі №759/12484/15 від 11.03.2019 року, де суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. І оскільки банк пропустив цей строк, то боргові зобов`язання спадкоємця перед банком припиняються. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18) висловив правову позицію, встановивши, що поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, ч.4 ст.1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, установлені ч.ч.2 і 3 цієї статті. Тоді як згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові. Визначені ст.1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18. За таких обстави, враховуючи вищевикладене та аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором №б/н від 26.01.2006 року, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за вищенаведеними підставами. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України, суд відмовляє також у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 2102,00 грн., сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.4).

Outcome: dismissed