Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

29 липня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього суми основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 132 572,78 грн., заборгованості по сплаті платежів за Додатковим кредитом у розмірі 8 945,01 грн., 3 % річних у розмірі 1 518,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 6 495,60 грн., штрафу в розмірі 20 713,65 грн., пені в розмірі 5 064,99 грн., збитків в розмірі 4 200 грн., що разом становить 179 510,83 грн., та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 листопада 2012 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006745, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 61 590,90 грн., що еквівалентно 7 529,45 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором. Разом з тим, ТОВ "Порше Мобіліті" надавало додатковий кредит в сумі 28 555,95 грн., що еквівалентно 3 490,95 доларів США та тих самих умовах, що і основний кредит, з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів згідно договору страхування, який був укладений на виконання умов кредитного договору. Зважаючи на характер своєї господарської діяльності та економічної спеціалізації ринку, позивач звернувся до спеціалізованих організацій, а саме ТОВ "Тріпл Сі" та ТОВ "Юридична фірма "Вернер" для супроводження процесу стягнення заборгованості та підготовки процесуальних документів, представництва своїх інтересів в суді, тому просив стягнути з відповідача вартість послуг ТОВ "Тріпл Сі", визначених позивачем як збитки, у сумі 4 200 грн. з ПДВ та витрати на правову допомогу ТОВ "Юридична фірма "Вернер", які склали 12 000 грн. з ПДВ. У зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на день подання позовної заяви утворилась заборгованість в сумі 179 540 грн. 83 коп., яку позивач просив стягнути у судовому порядку разом зі збитками, штрафами, 3% річних та інфляційними втратами. 19.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Порше Мобіліті" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору застави, який був прийнятий судом до розгляду разом з основним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.10.2016 року зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "Порше Мобіліті" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору застави залишений без розгляду за заявою [PERSON] Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 132 572 грн. 78 коп., суму заборгованості за додатковою кредитною угодою в розмірі 8 945 грн. 01 коп., штраф в розмірі 470 грн. 20 коп., пеню в розмірі 5 064 грн. 99 коп., 3% річних в розмірі 1 518 грн. 80 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6 495 грн. 60 коп., а всього 155 067 грн. 38 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" 2 326 грн. 01 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, і що наданий позивачем розрахунок в частині заборгованості за кредитним договором в розмірі 132 572 грн. 78 коп., заборгованості за додатковою кредитною угодою в розмірі 8 945 грн. 01 коп., пені в розмірі 5 064 грн. 99 коп., 3% річних в розмірі 1 518 грн. 80 коп. та інфляційних втрат в розмірі 6 495 грн. 60 коп., є обґрунтованим. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки всі вимоги щодо сплати заборгованості з рахунками-фактурами позивачем були надіслані відповідачеві одним листом 12.02.2016 року, відсутні підстав вважати доведеним факт направлення трьох окремих вимог відповідачеві щодо сплати ним передбачених кредитним договором платежів, про що зазначав позивач. А оскільки відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) за кожен випадок порушення позичальником умов статей п.п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі еквіваленту 20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент направлення компанією першої вимоги (03.04.2016 року) становить 470,20 грн. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача в якості понесених останнім збитків витрат на оплату послуг ТОВ "Тріпл Сі" для супроводження процесу стягнення заборгованості та підготовки процесуальних документів, представництва своїх інтересів в суді, суд першої інстанції зазначив, що ці витрати пов'язані з процесом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, що є правом позивача, проте вони не є реальними збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, адже для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду. Судом першої інстанції було відмовлено у стягненні з відповідача на користь ТОВ "Порше Мобіліті" витрат на правовому допомогу в сумі 12 000 грн. в зв'язку з відсутністю даних про те, що ТОВ "Юридична фірма Вернер" є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представник ТОВ "Порше Мобіліті", який підписав позовну заяву та приймав участь у судовому засіданні - [PERSON], є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; та відсутністю розрахунку витрат на правову допомогу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції, на думку [PERSON], не було проведено всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів по справі у їх сукупності, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, яке не відповідає вимогам закону. [PERSON] зазначає, що позивач скористався своїм правом погашення суми заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису з подальшим вилученням предмета застави у законного власника та його реалізації в системі електронних торгів. Сума до стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 24.03.2016 року складає 154996,97 грн. Суд на цю обставину не звернув увагу, пославшись на відсутність реалізації предмета застави на момент розгляду справи. Проте, звернення стягнення на предмет застави та одночасне задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором неминуче призведе до подвійного стягнення. [PERSON] вважає, що подібний спосіб захисту прав та інтересів кредитора завдає шкоди його правам та інтересам, оскільки навіть після реалізації заставного майна позивач матиме можливість стягнути суму заборгованості повторно за виконавчим листом суду. Позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом погашення суми заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису, який є діючим та в судовому порядку не визнаний таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] зазначає, що оскільки вимога про стягнення 3% річних є похідною від вимоги про стягнення заборгованості, вона також не підлягає задоволенню. Також вважає, що стягнення штрафу та пені одночасно не відповідає вимогам чинного законодавства. Заперечуючи проти стягнення інфляційних втрат [PERSON] посилається на те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного чергового платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквіваленті, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ "Порше Мобіліті" просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року залишити без змін як законне та таке, що ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства України, а апеляційну скаргу [PERSON] - відхилити як необґрунтовану. Позивач зазначає, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом та пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Станом на 20.12.2016 року звернення стягнення на предмет застави не здійснено, заборгованість за кредитним договором не сплачена. Також позивач звертає увагу, що відповідач не сплатив рахунки, які йому були виставлені в період з березня 2015 року по січень 2016 року та зафіксовані у національній валюті - гривні, тому інфляційні втрати мають бути компенсовані в повному обсязі. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], представника позивача Климковича Ю.Б., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню лише в частині, що стосується стягнення інфляційних втрат в розмірі 6 495 грн. 60 коп., з наступних підстав. По справі встановлено, що 21 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50006745. За умовами укладеного договору ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати [PERSON] основний кредит в сумі 61 590,90 грн., що еквівалентно 7 529,45 доларів США, та додатковий кредит в сумі 28 555,95 грн., що еквівалентно 3 490,95 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням основного кредиту для придбання автомобіля, а додатковий кредит з цільовим призначенням для сплати страхових платежів згідно з договором страхування В свою чергу [PERSON] зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором (т.1, а.с.15). Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012), у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць позивач мав право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав. Позичальник зобов'язаний повернути у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (п. 3.3 Загальних умов кредитування). Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором, не сплативши частково щомісячний платіж за березень 2015 року на суму 5 347,58 грн. відповідно до рахунку № 00248145 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Графіку погашення не пізніше 15.03.2015, а також не здійснив сплату щомісячних кредитних платежів з квітня 2015 року по січень 2016 року на загальну суму 52 551,70 грн. 11 лютого 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило [PERSON] вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що на дату направлення вимоги становила 141 884 грн. 85 коп., проте вказана вимога щодо сплати боргу повернулась відправнику в зв'язку з закінченням терміну зберігання (т.1, а.с.44-45.48-49). Тому останнім днем повернення кредиту визначено 13 березня 2016 відповідно до п.3.3 Загальних умов кредитування. суд першої інстанції встановив, що Заборгованість із сплати щомісячних кредитних платежів за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складала 52 551,70 грн.; решта заборгованості за сумою кредиту станом на 19.07.2016 року складала 77 320,66 грн., що є еквівалентом 3 113,50 доларів США за курсом станом на 19.07.2016 року; проценти за користування кредитними коштами складають 2 700,42 грн. (враховуючи 127 днів прострочення сплати суми кредиту з 14.03.2016 по 19.07.2016 та розмір процентної ставки - 9,9%), а тому сума кредиту, яка підлягала сплаті станом на 19.07.2016 року, складає 132 572,78 грн. Суд також встановив, що на дату пред'явлення позову - 19.07.2016 року відповідачем не виконано зобов'язання зі сплати щомісячних платежів з повернення додаткового кредиту за лютий 2016 року в розмірі 1493,78 грн., березень 2016 року - 1 534,84 грн., квітень 2016 року - 1 517,18 грн., травень 2016 року - 1 473,54 грн., червень 2016 року - 1 470,02 грн., липень 2016 року - 1 455,65 грн. Загальна сума боргу зі сплати додаткового кредиту станом на 19.07.2016 становить 8 945,01 грн. Відповідно до п. 8.1 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 4870,31 грн. пені за порушення терміну сплати чергових платежів з повернення основного кредиту за період з 16.03.2015 по 19.07.2016, та 194,68 грн. пені за порушення терміну сплати чергових платежів з повернення додаткового кредиту за період з 16.02.2015 по 19.07.2016, а всього 5 064,99 грн. пені. Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником умов статей п.п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро чи 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 Євро чи 30 дол. США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу).Пунктом 8.2 передбачена відповідальність за порушення позичальником терміну повернення Кредиту та/або Додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, тобто за порушення 30-денного строку повернення у повному обсязі суми кредиту та суми додаткового кредиту, плати за кредит та штрафних санкцій. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути штраф відповідно до п.8.3 у розмірі, еквівалентному 20 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент направлення компанією першої вимоги - 03.04.2016р., що складає 470,20 грн., а не в розмірі 8395,47 грн., як просив позивач. Оскільки з пунктів 8.1 та 8.3 Загальних умов кредитування встановлено, що штраф та пеня застосовані за різні порушення умов кредитного договору, відсутні підстави для висновку про порушення судом положень ст.61 Конституції України про недопустимість притягнення особи до відповідальності двічі за одне і те саме порушення. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки відповідачем не було виконано грошові зобов'язання щодо сплати платежів за основним та додатковим кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість нарахування позивачем 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1 518,80 грн. Відповідач посилається на наявність виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 04.03.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави - автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, для задоволення вимог ТОВ «Порше-Мобіліті»: - за несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) за період з 21 листопада 2012 року по 11 лютого 2016 року - 52 551,70 грн.; - штрафні санкції за вимоги щодо сплати за період з 21 листопада 2012 року по 11 лютого 2016 року - 8 553,39 грн.; - сума кредиту до повернення - 81 573,70 грн.; - штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 12 318,18 грн., а всього на суму 154 996,97 грн. станом на 11 лютого 2016 року (т.2, а.с.212), який перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби. В засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що заборгованість відповідача у виконавчому написі нотаріуса була визначена станом на 11 лютого 2016 р. в сумі 154 996,97 грн., виходячи з того, що сума невиплаченого кредиту визначена як еквівалент 3 113,50 доларів США, що за обмінним курсом складала 81 573,70 грн., а в позовній заяві ця ж сума невиплаченого кредиту - еквівалент 3 113,50 доларів США - була визначена за обмінним курсом станом на дату пред'явлення позову - 19.07.2016 року, а тому складала вже 77 320,66 грн.; заборгованість із сплати щомісячних кредитних платежів за період з квітня 2015 року по січень 2016 року є незмінною і у виконавчому написі нотаріуса, і в позовній заяві, і складає 52 551,70 грн.; незмінним є також штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 12 318,18 грн. По справі встановлено, що на даний час предмет застави не реалізований, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність невиконаного виконавчого напису нотаріуса не е перешкодою для реалізації кредитором свого права на стягнення з позичальника заборгованості, процентів та штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Отже, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132 572,78 грн. основного боргу зі сплати основного кредиту, 8 945,01 грн. боргу зі сплати додаткового кредиту, штраф в розмірі 470 грн. 20 коп., пеня в розмірі 5 064 грн. 99 коп. та 3% річних в розмірі 1 518 грн. 80 коп. За клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] судом апеляційної інстанції двічі була постановлена ухвала про призначення судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій, з метою перевірки правильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (т.2, а.с.112-113, 373-375), проте експертизу не було виконано, оскільки [PERSON] не була здійснена оплата вартості експертного дослідження (т.2, а.с.204-208, 387). Отже, відповідачем правильність наведеного в рішенні суду першої інстанції розрахунку не спростована. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 6 374, 72 грн. у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань за основним кредитним договором та в розмірі 119,88 грн. за порушення терміну оплати чергових платежів з повернення додаткового кредиту, а всього на загальну суму 6 495,60 грн.,, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 1.3.1 розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору; що відповідач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Проте, висновки суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат не можна визнати обґрунтованими, зважаючи на таке. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а не іноземної валюти. Як вбачається з Кредитного договору (т.1, а.с.15), сторонами визначено суму кредиту і суму додаткового кредиту у гривні, при цьому одночасно вказано еквівалент суми кредиту в доларах США. В тексті Договору зазначено, що учі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Згідно з графіком погашення кредиту (т.1, а.с.24-25), погашення кредиту визначено у доларах США з позначкою «еквівалент». Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов'язання, пердметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 (т.2, а.с.220). Отже, рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині задоволення позовних вимог ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в розмірі 6 495 грн. 60 коп., відмовивши в задоволенні позову в зазначеній частині, в зв'язку з чим зменшити загальний розмір стягнутої з [PERSON] на користь ТОВ "Порше Мобіліті" суми заборгованості з 155 067 грн. 38 коп. до 148 571 грн. 78 коп. та розмір стягнутого з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" відшкодування витрат по сплаті судового збору з 2 326 грн. 01 коп. до 2228 грн. 45 коп. В іншій частині оскаржене рішення належить залишити без змін, оскільки воно постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи щодо наявності невиконаного виконавчого напису нотаріуса та одночасного застосування штрафу та пені визнані необґрунтованими з наведених вище підстав. З ТОВ "Порше Мобіліті" належить стягнути користь [PERSON] 510 грн. 64 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого останнім при подачі апеляційної скарги судового збору.

Outcome: partial