Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

05 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача депозитного Вкладу за договором в розмірі 30 510 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 21 квітня 2015 року між ним та відділенням №75 ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит», укладено Договір-заява №300131/14832/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів у національній валюті (далі по тексту Договір). За вказаним договором позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в національній валюті у сумі 30 510 грн. на умовах Договору. За умовами договору , за час користування коштами Вкладу протягом строку Банк нараховує та виплачує позивачу проценти за ставкою 19,50 % річних . Договір був укладений на строк з 21 квітня 2015 року по 25 квітня 2016 року. П.5 договору передбачено право позивача вимагати дострокового повернення суми Вкладу…, при цьому відповідач здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 % річних. Вказує, що у зв»язку з сімейними обставинами йому терміново були необхідні кошти для задоволення власних потреб. В червні 2015 року він звернувся до відповідача про повернення вкладу , однак працівники банку повідомили про відсутність коштів для повернення достроково депозиту. На письмову вимогу позивача від 22 червня 2015 року, відповідач не відреагував жодним чином. Станом на 03 серпня 2015 року депозитний Вклад за договором в розмірі 30 510 грн. йому, позивачу не повернуто, а тому просить суд стягнути з відповідача суму Внеску та судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали до суду клопотання про слухання справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вищенаведене, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до змісту статей 10, 11, 58-60 Цивільного процесуального кодексу України суд рорзглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем відділенням №75 ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №300131/14832/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів у національній валюті (далі по тексту Договір). (а.с. 3). За вказаним договором позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в національній валюті у сумі 30 510 грн. на умовах Договору. За умовами договору , за час користування коштами Вкладу протягом строку Банк нараховує та виплачує позивачу проценти за ставкою 19,50 % річних . Договір укладений на строк з 21 квітня 2015 року по 25 квітня 2016 року. У зв»язку з сімейними обставинами позивачу необхідні були кошти і він 22 червня 2015 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення депозиту(а.с.5-6) Як вбачається з договору, пунктом 5 передбачено право позивача вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку…, при цьому відповідач здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 % річних. Однак, відповідач письмову вимогу позивача залишив без задоволення та станом на 03 серпня 2015 року депозитний Вклад за договором в розмірі 30 510 грн. позивачу не повернуто.(а.с.4) Позивач надав суду докази на підтвердження своїх вимог по стягненню суми вкладу (депозиту), натомість відповідач не скористався своїм правом спростувати доводи позивача . Відповідно до статті 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач не повернув позивачу у визначені ним строки суму Внеску, то відповідач порушив умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною третьою статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 названого Кодексу (статті 1066 - 1076)), якщо інше не встановлено главою 71 Кодексу (статті 1046 - 1065) або не випливає із суті договору банківського вкладу. Стаття 1060 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Вимога Позивача про витребування коштів з боржника ґрунтується на двосторонньому правочині, договорі банківського вкладу, вчиненого саме в письмовій формі. Предметом Договору банківського вкладу є безспірне зобов'язання банку прийняти грошові кошти в сумі 30 510 грн. та повернути вкладнику суму вкладу та нарахованих відсотків у дату повернення (або на вимогу позивача про дострокове повернення). Ні договором, ні законодавством підстав неповернення вкладу у вказаному випадку не передбачено. Враховуючи вищенаведене, суд, вважає позовні вимоги належно обгрунтованими та такими що підлягають до задоволення . На підставі наведеного та ст.ст. 16,525, 526, 610-612, 627, 1058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: approved