Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ПП "КП "Міжгір'я" (далі - відповідач-1), Чорнобаївської РДА Черкаської області (далі - відповідач-2), Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач-3), третя особа - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 жовтня 2016 року померла його мати - [PERSON]. В період свого життя [PERSON] була членом колгоспу "Радянська Україна", який в 1995 році перетворився в СКВ "Міжгір'я", а з 1 березня 2014 року на підставі рішення загальних зборів спілку було реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я", яка є її правонаступником. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2008 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) як члена СКВ "Міжгір'я", яка знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та у колективній власності СКВ "Міжгір'я" і зобов'язано СКВ "Міжгір'я" включити її в список осіб, які мають право на земельну частку (пай), але це судове рішення не було виконане, оскільки 6 вересня 2008 року загальними зборами членів спілки СКВ "Міжгір'я" затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та розподілено їх між власниками. Позивач прийняв спадщину [PERSON], оскільки подав в нотаріальну контору відповідну заяву, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, тому що правовстановлюючий документ на неї відсутній. У звязку з цим позивач просив визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності, що перебувають в користуванні відповідача-1. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду. 4 грудня 2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) його померлої матері [PERSON] у розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, припинити СКВ "Міжгір'я" право постійного користування земельною ділянкою в розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів, наданої у постійне користування згідно з державним актом серії ЧР 19.4 від 21 липня 1994 року, для надання йому у власність земельної ділянки (паю), та зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Черкаській області передати йому у приватну власність із земель державної власності земельну ділянку частку (пай) у розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 29). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 3 січня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ГУ Держгеокадастру у Черкаській області (далі - третя особа). 30 січня 2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи по суті спору, де зазначалося, що основним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно з Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазаначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, посилаючись на постанову пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" та узагальнену Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України Практику розгляду судами зхемельних спорів від 1 вересня 2003 року, третя особа вказувала, за яких підстав член КСП набуває права на земельну частку (пай), а саме з дня видачі цього акта. Наголошувала на необхідності перевірки судом того, чи була особа членом КСП на час передання державного акта, чи внесена до списку, який додається до державного акта, а також зауважила на тому, що право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. Разом з тим, посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" в частині умов набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, вважала, що у позивача не виникає права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку, передбаченого ст. 1216 ЦК України. Крім того, заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки позивачу було відомо про порушення його права на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2008 року, у зв'язку з чим слід застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, про що окремо подано відповідне письмове клопотання. Враховуючи викладене, третя особа просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. 22 лютого 2018 року до суду надійшли додаткові пояснення по суті спору, в яких третя особа підтримала попередні пояснення та свою позицію про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а також, посилаючись на норми ЦК України, Закону України "Про нотаріат", постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", вважала, що позивачем не надано доказів неможливості оформлення права на спадщину, що є однією з підстав для відмови у задоволенні позову. Крім того, третя особа вважала неможливим виконання позовних вимог позивача в частині припинення СКВ "Міжгір'я" права постійного користування земельною ділянкою в розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів, наданої у постійне користування згідно з державним актом серії ЧР 19.4 від 21 липня 1994 року, для надання у власність земельної ділянки (паю) позивачу, а також про зобов'язання ГУ Дергеокадастру в Черкаській області передати у приватну власність позивачу із земель державної власності земельну ділянку, частку (пай) в розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, у зв'язку з тим, що існує рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2012 року, яким вже вирішено питання щодо припинення права користування земельною ділянкою СКВ "Міжгір'я", а також неможливим виконання третьою особою вимог щодо зобов'язання вчинити дії на користь позивача, адже це є порушенням дискреційних повноважень, які надані органу виконавчої влади та не відносяться до компетенції адміністративного суду, що підтверджується приписами КАС України, численною судовою практикою, зокрема постановою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10, ухвалою цього ж суду від 31 липня 2014 року у справі № к/800/62158/13, а тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. 2 березня 2018 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог від позивача, відповідно до змісту якої останній просив виключити позовні вимоги про припинення СКВ "Міжгір'я" права постійного користування земельною ділянкою у розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів, наданої у постійне користування згідно з державним актом серії ЧР 19.4 від 21 липня 1994 року, для надання у власність земельної ділянки (паю) позивачу, а також про зобов'язання ГУ Держгеокадастру в Черкаській області передати у приватну власність позивачу із земель державної власності земельну ділянку, частку (пай) в розмірі 2,88 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 березня 2018 року вказану заяву задоволено та перераховані вище позовні вимоги залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задоволити. Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, раніше подав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовної заяви разом з уточненнями, а справу просив розглянути без участі його представника (а.с. 36). Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явилася, раніше подала до суду заяву, в якій позов визнала у повному обсязі, а справу просила слухати без її участі (а.с. 37). Відповідач-3 у судове засідання не з'явився, раніше надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 35, 50, 84). Присутні у судовому засіданні представник третьої особи підтримав викладену у письмових поясненнях позицію. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] працювала в колгоспі "Радянська Україна", який в 1995 році був реорганізований в СКВ "Міжгір'я", і була членом цього господарства. З 1 березня 2014 року воно реорганізовано в ПП "КП "Міжгір'я". Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720-95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. СКВ "Міжгір'я" 21 липня 1994 року виданий державний акт серії ЧР 19.4 на право колективної власності на землю з Додатком № 1 зі списком громадян до цього акту. [PERSON] не внесена до цього списку. 6 вересня 2008 року відбулися збори членів колишнього КСП "Міжгір'я", на яких затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та розподілено їх між власниками (а.с. 5-9), але без врахування земельної ділянки [PERSON] Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2008 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) як члена СКВ "Міжгір'я", яка знаходиться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та колективній власності СКВ "Міжгір'я" і зобов'язано СКВ "Міжгір'я" включити її в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 10). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2012 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) за рахунок земель державної власності; припинено СКВ "Міжгір'я" право постійного користування земельною ділянкою в розмірі 2,88 умовних гектарів, наданої у постійне користування згідно з державним актом серії ЧР 19.4 від 21 липня 1994 року, для надання у власність земельної ділянки частки (паю) [PERSON]; зобов'язано Чорнобаївську РДА передати у власність земельну ділянку у рахунок земельної частки (паю) [PERSON] за рахунок земель державної власності, які були вилучені у СКВ "Міжгір'я" для цих цілей та знаходяться в адміністративних межах Іркліївської сільської ради (а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності. Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами. 25 жовтня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 жовтня 2016 року серії І-СР № 290074 (а.с. 11). Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28 листопада 1989 року серії ІІI-СР № 298429 (а.с. 13). При житті [PERSON] заповіту не складала, після її смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 3758 від 14 листопада 2017 року, виданої на підставі погосподарської книги № 26 (особовий рахунок № 041977-1), [PERSON] постійно проживала та була зареєстровна за адресою: вул. Жуковського, 28, с. Червоногірка, Чорнобаївський район, Черкаська область. В господарстві проживала разом із сином - [PERSON] (позивачем) (а.с. 12). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 листопада 2017 року (вих. № 1691/01-16) (а.с. 26), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 21), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 27). Разом з тим, позивач не може оформити в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) після смерті своєї матері, оскільки правовстановлюючий документ на неї не видавався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 25 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, позивач є такими, що прийняв спадщину [PERSON], оскільки на час її відкриття проживав разом із спадкодавцем. Крім того, позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку внаслідок відсутності правовстановлюючого документу. Так, згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому не заслуговують на увагу твердження третьої особи стосовно застосування строку позовної давності до даних правовідносин, виходячи з наступного. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 4 квітня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Право на земельну частку (пай) належало [PERSON] і не припинилося внаслідок її смерті, воно не є таким, що нерозривно пов'язано з особою спадкодавця, а тому строк позовної давності в даному випадку має обраховуватися не раніше, ніж з моменту звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто з моменту, коли він дізнався про порушення свого права як спадкоємець. Таким чином на момент звернення до суду з позовною вимогою про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) строк позовної давності позивачем не пропущено. За таких обставин суд вважає, що позивач, як спадкоємець померлої матері - члена колективного сільськогосподарського підприємства, яка мала право на земельну ділянку (пай) за рахунок земель, отриманих СКВ "Міжгіря" в колективну власність, але не встигла при житті зареєструвати право власності на неї, має право на його успадкування, враховуючи визнання відповідачами позову, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved