Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просить визнати договір добровільного страхування життя №Р0003-0811 від 24.11.2008 року та Полісу страхування ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС №Р0003-0811 недійсним та застосувати наслідки такої недійсності - реституції, шляхом повернення грошових коштів у розмірі 7700,00 доларів США, що в еквіваленті становить 195109,69 грн. (а.с.3-10). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЕККО» 24.11.2008 року було укладено Договір добровільного страхування життя додаткового страхування на випадок інвалідності в результаті нещасного випадку та додаткового страхування у випадку госпіталізації № Р0003-0811 та Поліс страхування життя та здоров'я Програма ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС № Р0003-0811 зі строком дії з 01.12.2008 року 00 год. 00 хв. До 30.11.2028 року 24 год. 00 хв. На виконання умов договору позивач своєчасно та в повному обсязі сплачувала страхові внески протягом 2008-2014 років. За договором було сплачено суму в розмірі 7700,00 доларів США. Заборгованість за договором у позивача відсутня. З моменту подання останньої заяви, а саме 08.02.2016 року минуло три місяці, але сума страхового відшкодування на банківський рахунок не надійшла. Вище викладене свідчить про те, що позивач повністю виконала взяті на себе зобов'язання за договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань позивач просить визнати договір добровільного страхування життя №Р0003-0811 від 24.11.2008 року та Полісу страхування ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС №Р0003-0811 недійсним та застосувати наслідки такої недійсності - реституції. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві та наданих на розгляд суду доказів. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ЕККО» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установлений законом порядок, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ЕККО» було укладено Поліс страхування життя та здоров'я Програма ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС № Р0003-0811 зі строком дії з 01.12.2008 року 00 год. 00 хв. До 30.11.2028 року 24 год. 00 хв. та договір добровільного страхування життя додаткового страхування на випадок інвалідності в результаті нещасного випадку та додаткового страхування у випадку госпіталізації № Р0003-0811 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.2. якого, Страховик бере на себе зобов'язання при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату Вигодонабувачу на умовах, визначених Договором, а Страхувальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати страхові внески та виконувати інші умови Договору (а.с.11-13). Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом Договору є майнові інтереси, котрі не суперечать законодавству України, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю Застрахованої особи. Згідно полісу та додатку до поліса страхування життя № Р0003-0811, страхові платежі вносяться застрахованою особою щорічно до 01 грудня поточного року, страхова сума еквівалентна 7 500,00 дол. США (а.с.14-15). У полісі страхування життя та здоров'я «Програма ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС» № Р0003-0811, який є невід'ємною частиною договору закріплено, що щорічна страхова премія (страховий платіж) становить 1000 (одну тисячу) доларів США. Відповідно до наданих позивачем копій квитанції про сплату страхових платежів вбачається, що платежі здійснювалися своєчасно до 01 грудня поточного року (а.с.16-19). Судом встановлено, що доказами належного і повного виконання страхувальником своїх зобов'язань по сплаті страхових платежів є квитанції, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до п.2.1. Договору, страхові виплати за Договором здійснюються в межах страхових виплат. Згідно пп.2.4.1 п.2.4. Договору, страхові виплати у зв'язку з госпіталізацією здійснюються на території України та Росії із розрахунку 20 доларів США за кожну добу перебування Застрахованої особи на стаціонарному лікуванні, починаючи з четвертого дня перебування. Відповідно до п.7.1. Договору, страхові виплати здійснюються Страховиком у відповідності до умов Договору на підставі письмової заяви Страхувальника (Вигодонабувача), яке надається протягом трьох днів з дня настання страхового випадку , та Страхового акту, складеного Страховиком. Згідно п.7.4. Договору, страхова виплата здійснюється протягом п'ятнадцяти днів з моменту отримання всіх необхідних документів, які підтверджують настання страхового випадку, або у цей самий строк письмово повідомляються причини такої відмови у здійсненні виплати. В серпні 2015 року позивач звернулась до відповідача із відповідним листом. У відповідь позивачу було надіслано лист у якому відповідач зазначив, що передбачена Договором виплата у зв'язку із госпіталізацією буде здійснена лише в разі надання позивачем оригіналів виписки з історії хвороби, лікарняного листа та виписки з амбулаторної картки хворого за 10 (десять) останніх років. Однак, зважаючи на той факт, що вище зазначені документи були необхідні позивачу для отримання інвалідності, останньою було надіслано копії та запропоновано Відповідачу звернутись із відповідним запитом для підтвердження достовірності наданих нею копій до медичної установи яка проводила операцію та у якій позивач перебувала на стаціонарі, оскільки відповідно до п.9.1.4. Договору визначено, що Страховик в разі необхідності робить запити о відомостях, які пов'язані із страховим випадком, у органи досудового слідства (правоохоронні органи), банки, медичні установи та інші організації, які володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також може самостійно з'ясувати причини та обставини страхового випадку. Однак дане звернення позивача залишилось без розгляду та задоволення з боку відповідача. 29.10.2015 року позивач надіслала на адресу відповідача лист (а.с.20) у якому повідомила про намір достроково припинити дію Договору та отримати згідно Додатка до Поліса страхування життя № Р0003-0811 викупну суму (п. 9.2.4. Договору) у розмірі 5 814 (п'ять тисяч вісімсот чотирнадцять) доларів США по курсу Національного Банку України на момент здійснення такого розрахунку (п.2.6 Договору). Проте позивачем не було отримано відповіді на даний лист. 24 листопада 2015 року позивачем було надіслано повторне звернення (а.с.21), у відповідь на який у телефонній розмові відповідач повідомив про те, що вимога позивача буде розглянута в разі, якщо позивач направить на адресу відповідача оригінал Полісу страхування життя та здоров'я Програма ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС №Р0003-0811 (свій примірник). На виконання усної домовленості позивачем 08.02.2016 року (а.с.22) були надіслані оригінал та копії запитуваних документів. Однак запитувані документи не були розглянуті відповідачем. Відповідачем не застосовано заходів щодо дострокового припинення договору, виплати позивачу викупної суми, не вчинено дій щодо переведення такого Договору в оплачений та не використане право редукування страхових сум згідно з фактично сплачених страхових внесків згідно п.9.1.3 Договору. Дані твердження підтверджуються виписками за період з 05.01.2016 року - по 22.04.2016 року та з 29.02.2016 - по 21.03.2016 року з особового рахунку позивача відкритого спеціально для отримання виплат згідно Договору (а.с.24-26). Отже, суд приходить до висновку, що ПрАТ «СК «ЕККО» не виконав своїх зобов'язань по виплаті позивачу страхової суми, не застосовано заходів щодо дострокового припинення договору, виплати позивачу викупної суми, не вчинено дій щодо переведення такого Договору в оплачений та не використане право редукування страхових сум згідно з фактично сплачених страхових внесків чим порушив умови укладеного договору і норми законодавства. У статті 11 ЦК зазначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 629 ЦК України регламентовано обов'язковість договору для виконання сторонами. У статті 16 Закону України «Про страхування» закріплено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Положення ч.1 ст.979 ЦК України та п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, регламентують обов'язок страховика щодо здійснення страхової виплати у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). У ч.4 ст.19 Закону України «Про страхування» передбачено, що грошові зобов'язання сторін по договорах страхування життя, за їх згодою, можуть бути визначені як у національній валюті України, так і у вільно конвертованій валюті або розрахункових величинах, що визначають фактичний розмір зобов'язань страховика на дату виникнення або виконання цих зобов'язань. У ч.3 ст.991 ЦК України вказано, що рішення страховика про відмову у здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин такої відмови. Згідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Оскільки пунктом 7.1. укладеного договору, ч.1 ст.990 ЦК України та ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), то у суду є достатні підстави вважати заяву позивача до відповідача датованою серпнем 2016 р. належним і допустимим доказом, який породив у страховика обов'язок здійснити на користь страхувальника страхову виплату протягом 15 календарних днів. Разом з тим, суд не знайшов ознак у поведінці позивача або інших доказів, які відповідно до розділу 7 договору № Р0003-0811 від 24.11.2008 року і норм законодавства, є підставами для відмови у виплаті позивачу страхової виплати. Відповідачем не надано до суду будь-яких рішень, листів, інших доказів тощо про повідомлення позивача про відмову йому у виплаті вищевказаної страхової виплати. Частиною 3 ст.19 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова виплата здійснюється тією валютою, яка передбачена договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України. Статтею 26 цього Закону встановлено, що негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику. У статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 2 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. Положення ч.1 ст.215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 5 ст.203 ЦК України встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положення ч.1 ст.216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналогічна позиція викладена у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р.№9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та у п.7 коментарі [PERSON], судді Верховного Суду України до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р.№9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Витяг з аналізу Верховного Суду України про судову практику розгляду цивільних справ що виникають з договорів страхування визначає, що: «Матеріали, надані для аналізу, свідчать про поширеність випадків прямого чи опосередкованого застосування до страхових відносин Закону від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Це стосується насамперед питань про підсудність за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди, виконання договору, звільнення від сплати судового збору, можливості вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суди, задовольняючи такі позови, мотивували свої рішення тим, що страхування згідно з страхування згідно з п. 9 ст. 4 Закону від 12 липня 2001 р. № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є різновидом фінансових послуг. Суди також посилалися на п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», відповідно до якого Закон № 1023-XII не визначає певних меж своєї дії, та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів страхування.». Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі аналізу наведених вище норм законодавства з огляду на наявні у справі докази суд приходить до висновку про те, що відповідач, починаючи з серпня 2015 р. по травень 2016 р., порушив свої зобов'язання по виплаті позивачеві страхової суми, яка передбачена укладеним договором, не застосував заходів щодо дострокового припинення договору, не здійснив виплати позивачу викупної суми, не вчинив дій щодо переведення такого Договору в оплачений та не використав право редукування страхових сум згідно з фактично сплачених страхових внесків чим порушив умови укладеного договору і норми законодавства що, що і стало причиною звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у сукупності, проаналізувавши правові приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги визнання договору добровільного страхування життя №Р0003-0811 від 24.11.2008 року та Полісу страхування життя та здоров'я «Програма ЕККО-ЛАЙФ-ПЛЮС» №Р0003-0811 недійсним та застосування наслідків такої недійсності - реституції є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved