Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м.Києві, [PERSON] , про зміну способу та порядку участі бабусі у вихованні онука, визначивши його наступним чином: кожної першої та третьої неділі місяця з 11-00 год до 19-00 год за місцем фактичного проживання бабусі за адресою: [ADDRESS] , без присутності матері [PERSON] , один місяць влітку з 01 по 31 липня для спільного відпочинку із онуком, без присутності матері [PERSON] , щорічно під час осінніх, зимових, та весняних канікул - кожну їх першу частину, без присутності матері [PERSON] , на день народження дитини - чотири години спільного святкуванняу місцях відпочинку без присутності матері [PERSON] , та просила стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу між її сином та відповідачкою, остання неодноразово порушувала її права, як бабусі дитини, щодо спілкування з онуком. У зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду. Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 13.12.2018 року у справі №756/6595/18 визначив порядок участі у вихованні онука таки чином: першої та третьої неділі кожного місяця з 12.00 години до 18.00 години у присутності матері дитини; місцем зустрічі бабусі та онука - є місце проживання/ перебування дитини з можливістю відвідування інших місць відпочинку та розвитку за погодженням з матір`ю дитини та самою дитиною. Однак, після набранням судовим рішенням законної сили 03 квітня 2019 року відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з онуком. Так, зустрічі бабусі з онуком завжди проходять в присутності матері та осторонніх осіб і відбуваються тільки на вулиці протягом 20-30 хвилин, а державний виконавець і боржник вважають вулицю адресою визначеною виконавчим документом та рішенням суду. Коли вона приходить на зустрічі для спілкування з онуком, їй з різних причин не надають можливості спілкуватися з дитиною подруга та адвокат відповідачки. У зв`язку з чим вона була змушена неодноразово звертатись до правоохоронних органів. Також зазначила, що зверталася до виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду та невиконання рішення суду боржником, на що отримала відповідь від державного виконавця, що згідно рішення суду місцем зустрічі бабусі і онука є місце перебування дитини, тобто дитячий майданчик, вулиця, церква, і, як зазначив виконавець, що якщо мама з дитиною будуть на вихідні у м. Львові, то місцем перебування дитини в той вихідний є місто Львів. Таким чином вважає, що фактично участь бабусі у вихованні онука в присутності матері не відбувається, а у визначені судом дні бабуся може лише спостерігати за онуком. Оболонський районний суд м. Києва ухвалою від 04.03.2020 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У встановлений строк відповідач подала відзив (а.с.173а-179 том1), у якому вказала, що твердження позивача не відповідають дійсності. Вона ніколи не заперечувала проти спілкування бабусі з онуком. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року в цивільній справі № 756/6595/18 визначено порядок зустрічей бабусі із онуком, але від моменту набрання вищевказаним рішенням законної сили й до цього часу, позивачка фактично тиранить як Відповідачку, так і дитину, а також органи опіки та державної виконавчої служби. Так, на неодноразові необгрунтовані скарги позивачки, адресовані нею в тому числі й на ім`я Президента України (вих. №32-07/2130 від 28.10.2019 року), відповідачка вимушена проходити численні перевірки, які проводять соціальні служби, які, в свою чергу, кожного разу фіксують відсутність тих доводів, на які посилається Позивачка. В результаті цих численних перевірок, зокрема, згідно Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 18.11.2019 року, складеного Печерським Центом Соціальних служб, встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , почуває себе добре, забезпечений усім необхідним, має багато друзів, але спілкуватися із батьком та його матір`ю (позивачкою) бажання не має. Жодних ознак насилля у сім`ї, про які так наполегливо наголошує бабуся-позивачка, соціальними службами не виявлено. Відповідачка зауважує, що має всі підстави вважати, що спілкування позивачки із її сином [PERSON] негативно відображається на психоемоційному здоров`ї дитини та завдає його розвиткові значної шкоди. Майже кожна зустріч бабусі з онуком супроводжується викликом поліції та скандалом, в уяві дитини сформувався негативний образ бабусі, що підтверджуєтеся об`єктивними висновками психологів. Зауважує, що дитина сама не виявляє бажання зустрічатися із бабусею, й навіть відмовляється розмовляти з нею по телефону. Також відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м.Києві про зміну способу та порядку участі бабусі у вихованні онука та просить змінити Змінити спосіб та порядок участі [PERSON] у вихованні онука [PERSON] , [INFO] , визначивши його наступним чином: за попередньою згодою дитини та у присутності матері кожна перша неділя кожного місяця з 10:00 год. до 14:00 год., або в інший час, обраний дитиною; місцем зустрічі бабусі та онука - є місце перебування дитини з можливістю відвідування інших місць відпочинку та розвитку за вибором самої дитини та погодженням з матір`ю дитини (а.с.239-245 том1). Заявлені вимоги мотивувала тим, що позивач невірно тлумачить рішення суду в частині визначення місця зустрічей, та вважає, що спілкування позивачки із її сином [PERSON] негативно відображається на психоемоційному здоров`ї дитини та завдає його розвиткові значної шкоди.Зауважує, що бабусине виховання та надмірна опіка шкодили нормальному розвиткові дитини, а саме: у дитини не виховувалось почуття поваги до дорослих членів сім`ї, навички особистої гігієни, самостійного прийняття їжі, охайності, правильного поводження з особистими речами та іграшками, почуття відповідальності за свої вчинки. Особливо хвилювало відповідачку, яка є лікарем за фахом, те, що бабуся самостійно ставила різні медичні діагнози дитині та самостійно надмірно годувала сина таблетками й іншими ліками та постійно ігнорувала думку матері дитини. Відповідачка вказує, що дитячий психолог, який в свою чергу підтвердив всі її переживання, своїм висновком порадив обмежити спілкування бабусі із онуком до того моменту, поки дитина сама не виявить бажання спілкуватися із нею, аби не завдати ще більшої шкоди психічному розвиткові дитини. На думку відповідачки, позивачка не сприйняла до уваги рекомендації психологів, й продовжує атакувати дитину, що і підтвердила у доводах свого первісного позову. Зауважує, що дитина сама не виявляє бажання зустрічатися із бабусею, й навіть відмовляється розмовляти з нею по телефону. Відповідачка стверджує, що позивачка ігнорує усі рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини та поводиться досить агресивно та неадекватно у стосунках із відповідачкою. Відповідачка вважає, що не створює перешкод позивачці у зустрічах з онуком, оскільки сама позивачка не виявляє бажання дійти спільної згоди із відповідачкою щодо участі баби у вихованні онука. Упродовж тривалого часу (з серпня 2018 року), мати дитини періодично вимушена звертатися за медичною допомогою для стабілізації невротичного стану дитини, а також продовжувати психокоректуючі заняття із дитячим психологом МГЦ «Розрада», де Івану надають психологічну допомогу. та допомагають дитині справитися з його тривогою, страхами, а також які неодноразово надавали результати психодіагностичних обстежень дитини. Відповідно до висновків таких обстежень всі спеціалісти одноголосно зазначають про перебування дитини в стані стресу, що викликаний зустрічами з бабусею в присутності батька та примусом його до таких зустрічей, і в таких умовах в дитини сформувався негативний образ бабусі та батька. Як наслідок, у [PERSON] не тільки психологічні проблеми, але й проблеми з фізичним здоров`ям, які мають невралогічне походження. Ухвалою суду від 20.07.2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] . [PERSON] відзив на зустрічну позовну заяву до суду не подавала. Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач та його представники у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м.Києві у судовому засіданні просив вирішити спір в інтересах дитини, при цьому підтримав висновок органу опіки та піклування. Після перерви у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] - відповідач по справі, [PERSON] - третя особа по справі, син позивача. Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 13.12.2018 року у справі №756/6595/18 визначив порядок участі бабусі у вихованні онука таким чином: першої та третьої неділі кожного місяця з 12.00 години до 18.00 години у присутності матері дитини; місцем зустрічі бабусі та онука - є місце проживання/ перебування дитини з можливістю відвідування інших місць відпочинку та розвитку за погодженням з матір`ю дитини та самою дитиною (т.1 а.с.20-25). На виконання рішення суду Оболонський районний суд міста Києва у справі №756/6595/18 видав виконавчий лист (т1. а.с.83-84), який [PERSON] направлено у Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва для примусового виконання. Даний виконавчий документ старшим державним виконавцем Диких О.О. прийнятий до виконання та відкрито виконавче провадження №59430541 від 02.07.2019 року. (т.1 а.с.80-81) На даний час, малолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Даний факт не оспорюється сторонами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки щодо участі бабусі у вихованні дитини. Як позивач так і відповідач неодноразово звертались до відділу поліції та державної виконавчої служби з приводу виконання рішення суду від 13.12.2018 року. Так, 06.10.2019, 20.10.2019, 17.11.2019, 16.02.2020, 15.03.2020, 06.09.2020 року за результатами перевірки головним державним виконавцем Диких О.О. складено акти, відповідано до яких рішення суду виконується у повному обсязі, а не виконання рішення рішеня суду мало місце один раз, а саме - 21.07.2019, та як пояснила відповідачка з причин перебування дитини на оздоровленні в період літніх канікул. Також у матеріалах справи наявні повідомлення про кримінальне провадження №12019100060002678 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. У той же час, відповідачем на спростування вимог позивача, надано копії висновку судово-психіатричних експертів №430 від 09.10.2019 року, висновку судово-психіатричних експертів №431 від 09.10.2019 року, результатів дослідження психоемоційного стану [PERSON] , 2011 року народження МГЦ "Розрада" вих. №47 від 17.08.2018 року, листів вих. №10 від 07.06.2019 року та вих. №11 від 28.08.2019 Міжнародного Гуманітарного центру «РОЗРАДА» щодо психоемоційного стану дитини, Відповідно до психологічного висновку Міжнародного Гуманітарного Центру "Розрада" (вих. №47 від 17.08.2018 року), розлад у психоемоційному здоров`ї дитини підтверджується результатами дослідження психоемоційного стану [PERSON] , 2011 року народження, проведеного, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] не включає батька до свого уявлення про свою сім`ю і не висловлює бажання із ним бачитись, «не рекомендується, щоб дитина бачилася із батьком агресором» (Конвенція Ради Європи «Про запобігання насильства стосовно жінок та домашнього насильства та боротьбу з цими явищами», Стамбул, 2011 р., яка ратифікована Україною) . Згідно досліджених аудіозаписів бесіди дитини із дитячим психологом вбачається, що у [PERSON] наявні ознаки страху, травмованості дитини, небажання бачитися з бабусею та батьком, а зустрічі з бабусею приносять дитині стрес та повторну травматизацію, призводять до згадування всіх неприємних та травмуючих обставин і наносять шкоду психологічному здоров`ю дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що кожної першої та третьої неділі кожного місяця відбуваються зустрічі позивачки із [PERSON] на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва. Зазначила, що дитина не хоче сама спілкуватися з бабусею та батьком. Бували випадки, коли [PERSON] просив її забрати його з собою, щоб не гуляти з бабусею. Кожний вихідний приїздить державний виконавець, який фіксує зустріч дитини з бабусею. Перед зустрічами дитини з бабусею у [PERSON] погіршується психоемоційний стан здоров`я, бували випадки, коли доводилось довго вмовляти дитину вийти з квартири на зустріч з бабусею, заспокоювала дитину та брала свого сина у групу підтримки [PERSON] . Бачили, як дитина нервувала, коли на цих зустрічах бував і батько. Вважає, що дитині потрібен якийсь час, щоб заспокоїтися і можливо повернути гарне відношення до бабусі. Зазначила, що її подруга [PERSON] ніколи на налаштовувала дитину проти позивачки. Коли підходить день зустрічі вона та мати [PERSON] умовляють його зустрітися з бабусею, але дитина категорично заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є дитячим психологом Міжнародного Гуманітарного центру «РОЗРАДА». Показала, що безпосередньо працєю із дитиною та пропрацьовує всі ознаки травми та стресу. Тривожність дитини зменшується і стан психологічного здоров`я налагоджується. Наголосила, як спеціаліст, що дитина травмована ситуацією, яка сталася раніше і продовжується вже певний час. Зустрічі з бабусею приносять дитині стрес та повторну травматизацію, призводять до згадування всіх неприємних та травмуючих обставин і наносять шкоду психологічному здоров`ю дитини. Для подальшого покращення стану дитини та гармнійного розвитку не рекомендує проводити зустрічі дитини з бабусею та рекомендує прислухатися до побажань дитини. З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку №105/01-1852/В-140 від 17.09.2020 року Печерської районної у м. Києві державної адміністраціх, орган опіки та піклування, ігноруючи інтереси дитини та враховуючи бажання бабусі вважає за можливе визначити способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього онука [PERSON] , [INFO] таким чином: в першу та третю неділю місяця з 11.00 до 19.00 години за фактичним місцем проживання бабусі - [ADDRESS] , без присутності матері та два тижні влітку з 01 липня до 14 липня щороку для спільного відпочинку бабусі, без присутності матері. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування, так як він складений за відсутності матері дитини, не є достатньо обґрунтованим та, на думку суду, суперечить інтересам дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного аналізу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною родичів, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов`язків інших членів сім`ї та родини на спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 150 СК України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», встановлено обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 ч. 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства», батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно з вимогами ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року ЄСПЛ, установивши порушення ст. 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Згідно з ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до вимог ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічей та вихованню дитини, які самі по собі не можуть впливати на спілкування позивача з онуком. Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 13.12.2018 року у справі №756/6595/18 визначено порядок участі бабусі у вихованні онука. Первісним позивачем на підтвердження позову надані листи поліції та служби у справах дітей по його зверненням. Однак, вказані докази не підтверджують, що саме матір`ю дитини чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні з онукою, способи яких визначено рішенням суду. На спростування доводів позивача, відповідач надала суду докази про психологічний тиск, який чиниться позивачкою відносно дитини, про участь дитини у відповідних психокорекційних заходах, які судом визнаються належними та допустимими. Також, аудіо записами підтверджується, що сама дитина не бажає спілкуватися з бабусею, що спростовує доводи позивача про те, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки зі сторони відповідача вказали, що відсутні будь-які перешкоди з боку матері у спілкуванні з дитиною. Суд вважає, що зміни порядку спілкування бабусі з онуком, запропоновані позивачем при зверненні з позовом до суду, призведуть до порушення прав відповідача по справі, як матері дитини, яка має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та самої дитини, через повне нехтування її інтересів. З урахуванням вказаних обставин, у задоволенні первісного позову слід відмовити. Як вбачається із рішення Європейського суду з прав дитини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Надані [PERSON] докази на підтвердження зміни порядку та способу участі бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною на даний час є не підставою для зміни попереднього порядку участі бабусі у вихованні онука, встановленого судовим рішенням від 13.12.2018 року. Суд в цілому погоджується із способом участі позивача у вихованні онука, визначеним рішенням суду від 13.12.2018 року, оскільки найбільше відповідає обставинам справи та інтересам малолітньої дитини, дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з бабусею, та не порушує звичайних для дитини умов життя. Суд вважає, що саме такий чіткий порядок участі баби у вихованні і спілкуванні з дитиною буде відповідати не тільки якнайкращим інтересам дитини, а і інтересам позивача і відповідача. Таким чином, беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язку батьків у вихованні дитини, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з онукою та враховуючи бажання малолітньої дитини щодо можливості спілкування з бабусею, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для зміни попереднього порядку участі бабусі у вихованні онуки, встановленого судовим рішенням, а тому у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю, судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, не стягується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed