Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" про про стягнення середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні в сумі 16\~735 грн. 51 коп. та моральної шкоди в сумі 1000 грн. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що з 02 лютого 2015 року працював в Обласному комунальному підприємстві "Міжнародний аеропорт Рівне" на посаді стрільця підрозділу ПВОХОР. В зв"язку з невиплатою заробітної плати останні місяці роботи він розірвав трудові відносини із підприємством, про що 10 червня 2015 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням за ч.3\~ст.38 КЗпП України\~за невиконання роботодавцем законодавства про працю та умов колетивного договору. Після отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення в порушення вимог ст.ст.47,116 КЗпП України\~розрахунок з ним проведений не був. В наказі про звільненні зазначена причина звільнення ч.1\~ст.38 КЗпП України\~- за власним бажанням, замість ч.3\~ст.38 КЗпП України, тому він змушений був звернутись в суд. Рішенням Рівненського міського суду від 29 вересня 2015 року №569/9752/15-ц змінено формулювання причини звільнення та стягнуто з відповідача вихідну допомогу за порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного і трудового договору в сумі 8091 грн. 15 коп. Повний розрахунок із виплати вихідної допомоги був проведений 07 грудня 2015 року. З посиланням на ст.ст.44,47,116 КЗпП України в порядку обчислення середньої заробітної плати просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з червня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 16 735 грн. 51 коп. Окрім того просить відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн., яку йому завдано діями відповідача, що полягало у переживанняї, він був змушений звертатись до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Вказував, що відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області накладено арешт на всі кошти, належні Обласному комунальному підприємству "Міжнародний аеропорт Рівне", в зв"язку з чим виплати не були сплачені. Вважає, що обов"язок виплатити вихідну допомогу, передбачену\~ст. 44 КЗпП України\~належить з моменту вступу рішення суду в законну силу,а саме 12 жовтня 2015 року. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди просив також відмовити за недоведеністю позовних вимог в цій частині. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, наказом № 38-к від 10 червня 2015 року [PERSON] звільнено з посади стрільця підрозділу ВОХОВ Обласного комунального підприємства "Міжнародний акропорт Рівне" за ч.1\~ст.38 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 29 вересня 2015 року змінено формулювання причини звільнення з ч.1\~ст.38 КЗпП України\~"за власним бажанням" на ч.3\~ст.38 КЗпП України\~"у зв"язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору" та стягнуто тримісячний середній заробіток в сумі 8091 грн. 15 коп. Як вказали сторони, повний розрахунок із виплати вихідної допомоги в сумі 8091 грн. 15 коп. був проведений 07 грудня 2015 року. Відповідно до ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-144цс13 на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені\~статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень\~Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. ст. 2, 7 Закону). Твердження представника відповідача про неможливість виплати заробітної плати при звільненні працівника у зв"язку з відсутністю коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Окрім того, суд погоджується із розміром середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні,обчисленого згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз. 3 п. 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, нарахування\~\~виплат, що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, виходячи із наведеного,період невиплати заробітної плати за період з 10 червня 2015 року по 07 грудня 2015 року складає 121 день, що вбачається із наданого суду розрахунку і загальний ромір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 16\~735 грн. 51 коп.. Відповідно до ч.7\~ст.43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протилежного доказам,наданим позивачем,відповідач суду не надав. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України в\~ч.2 п.3 постанови N4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною\~шкодою\~слід\~розуміти\~втрати немайнового характеру\~внаслідокморальних\~чи фізичних страждань,\~або інших негативних\~явищ,\~заподіяних\~фізичній\~чи\~юридичній\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства\~моральна\~шкода\~може полягати, зокрема:\~у\~приниженні\~честі,\~гідності,\~престижу або ділової репутації,\~моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням\~здоров'я,\~у\~порушенні\~права\~власності\~(в\~тому\~числі\~інтелектуальної),\~прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,\~у\~зв'язку\~з\~незаконним\~перебуванням\~під слідством і судом,\~у порушенні\~нормальних життєвих\~зв'язків\~через\~неможливість\~продовження\~активного\~громадського життя,\~порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.\~47,116,117 КЗпП України,

Outcome: dismissed