Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

23.09.2019 року товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Приватні інвестиції»\~(надалі\~ТОВ «Приватні\~інвестиції»)\~ звернулося\~ з\~позовом до\~ [PERSON] \~ про\~визнання права\~користування житловим\~приміщенням припиненим\~та виселення з\~квартири\~за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» без надання іншого постійного житлового приміщення. Відповідно до ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 відмовлено в задоволення заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, закрито підготовче судове провадження. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~31.10.2019 року до суду подана заява представника позивача ТОВ «Приватні інвестиції» про розгляд справи у відсутності позивача при заочному розгляді справи. \~ \~ \~ \~Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року вирішено розглянути справу за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням припиненим та виселення в порядку заочного розгляду. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» вказує, що 26.09.2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № А100070 Ф183/09-08/В2), згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 80900,00 доларів США зі сплатою 14,9% річних з терміном погашення до 23.09.2022 року. Також, 26.09.2008 року був складений іпотечний договір між тими самим сторонами, де предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з укладенням договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, складеного між ПАТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" 29.11.2011 року, а також у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" 16.12.2011 року, до ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" перейшли права та обов`язки ПАТ "КРЕДОБАНК" по кредитному договору № А100070 (Ф183/09-08/В2) від 26.09.2008 року, а також по іпотечному договору від 26 вересня 2008 року. 23.05.2019 року відповідачу [PERSON] надсилалася повідомлення-вимога про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»), у зв*язку з невиконанням вимог кредитного договору та наявністю заборгованості у розмірі 106393,54 долара США, що становить 2843077,65 грн. та підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.08.2010 року, яка була отримана відповідачем 24.05.2019 року. Вказана вимога про сплату заборгованості та добровільного звільнення квартири за адресою: [ADDRESS] всім мешканцям протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги-повідомлення та передання всіх приналежностей до квартири іпотекодержателю у вказані строки виконана не була. У зв`язку з цим, 01.07.2019 року ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом набуття права власності на неї та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 32184517). Отже, ТОВ Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме - набуло права власності на нерухоме майно, яким є квартира, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2019 року та 22.08.2019 року представниками ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» здійснено вихід за місцезнаходженням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та отримано інформацію, що у набутому ним у власність житловому приміщенні продовжує проживати відповідач - [PERSON] , факту припинення свого права користування вказаною квартирою не визнає, добровільно виселитися з вказаної квартири відмовляється. У зв*язку з чим позивач вважає, що цим порушуються його права та інтереси, як власника житлового приміщення - квартири, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що і стало причиною подання даного позову до суду. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача, при заочному розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з*явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місцем розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, ніяких заяв про відкладення судового засідання 16.12.2019 року не подавав, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача при заочному розгляді справи, на підставі доказів позивача. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12\~ЦПК\~України\~цивільне\~судочинство\~здійснюється на\~засадах\~змагальності\~сторін.\~Учасники\~справи\~мають\~рівні\~права\~щодо\~здійснення\~всіх\~процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених\~законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України\~ передбачено, що кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд,\~ повно і\~всебічно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтується позов,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~встановив наступні\~обставини і\~відповідні ним\~правовідносини. Судом встановлено, що 26.09.2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № А100070 Ф183/09-08/В2), згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 80900,00 доларів США зі сплатою 14,9% річних з терміном погашення до 23.09.2022 року. Також, 26.09.2008 року був складений іпотечний договір між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] , де предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з укладенням договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, складеного між ПАТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" 29.11.2011 року, а також у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" 16.12.2011 року, до ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" перейшли права та обов`язки ПАТ "КРЕДОБАНК" по кредитному договору № А100070 (Ф183/09-08/В2) від 26.09.2008 року, а також по іпотечному договору від 26 вересня 2008 року. Також, судом встановлено, що 23.05.2019 року відповідачу [PERSON] надсилалася повідомлення-вимога про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»), у зв*язку з невиконанням вимог кредитного договору та наявністю заборгованості у розмірі 106393,54 долара США, що становить 2843077,65 грн. та підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.08.2010 року. Вимога повідомлення було отримано відповідачем 24.05.2019 року (а.с. 36) та ніяких дій щодо добровільного виконання та оплати заборгованості проведено не було. 01.07.2019 року ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом набуття права власності на неї та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 32184517). (а.с. 39-42). Доказів станом на теперішній час про скасування реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» або про оскарження дій щодо проведення реєстрації суду під час розгляду справи надано не було. Отже, судом встановлено, що ТОВ Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме - набуло права власності на нерухоме майно, яким є квартира, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2019 року та 22.08.2019 року представниками ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» здійснено вихід за місцезнаходженням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та отримано інформацію, що у набутому ним у власність житловому приміщенні продовжує проживати відповідач - [PERSON] , факту припинення свого права користування вказаною квартирою не визнає, добровільно виселитися з вказаної квартири відмовляється. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновків, які викладені у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до положень п. 34 вищевказаної постанови, вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та членами його сім`ї та правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється також у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про зняття з реєстрації місця проживання особи 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11. Таким чином, на підставі аналізу всіх доказів, судом встановлено, що відповідач, без законних на те підстав, продовжує проживати в квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу, факту припинення права користування ним квартирою не визнає, а відтак даними діями чинить позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Стосовно виселення без надання іншого житлового приміщення правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року по справі № 758/10605/14-ц, постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року по справі № 643/2333/15-ц. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд погоджується з доводами позивача та вважає, що в даному випадку обраний спосіб захисту шляхом припинення дії, яка порушує право полягатиме у визнанні припиненим права користування відповідачем квартирою, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виселення відповідача з даної квартири, яка є власністю позивача станом на теперішній час. На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи їх доведеними та обґрунтованими. Доказів під час розгляду справи на спростування зазначеного суду представлено не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3842 грн., оскільки позов було задоволено в повному обсязі. Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наведене також узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16. Вирішуючи питання доведеності витрат на правову допомогу, суд зазначає, що представником позивача не наданий детальний розрахунок наданої правової допомоги на заявлену суму у розмірі 20000 грн., що є підставою у відмові стягнення даних витрат. Крім того, суд звертає увагу, що фактично послуги адвоката в судових засіданнях не надавались і тому ці вимоги є також безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial