Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агроінвест Україна», [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 300 000 грн. моральної шкоди та шкоду, завдану смертю її сина [PERSON], у розмірі 394,82 грн. щомісячно, починаючи з [INFO]. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO], за участю водія [PERSON], який керував трактором марки «John Deere», реєстрацій номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію т/з належить ТОВ «Агро Інвест Україна», та водія [PERSON], який керував власним автомобілем марки «Geely CK 1.5», реєстраційний номер [NUMBER], на 3км+250м автошляху Переяслав-Хмельницький-Добраничівка, загинув пасажир автомобіля марки «Geely CK 1.5» [PERSON], [INFO], який є сином позивачки. Вироком Яготинського районного суду Київської області від 15 липня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено відповідне покарання. Позивач зазначає, що в результаті смерті її сина [PERSON], їй було завдано непоправної моральної шкоди. Так, позивач є пенсіонером, має ряд хронічних захворювань, внаслідок переживань та важких моральних та душевних втрат, понесених у зв'язку зі смертю сина, її стан здоров'я помітно погіршився, за життя загиблий син надав батькам матеріальну і фізичну допомогу, якої ті потребували через похилий вік та стан здоров'я. Завдану моральну шкоду позивач, оцінює в розмірі 300 000 грн. Також позивач на підставі ст. ст. 1200, 1202 ЦК України просить відшкодувати матеріальну шкоду, завдану смертю потерпілого - її сина [PERSON], у розмірі 394,82 грн. щомісячно, починаючи з [INFO]. Як матеріальну, так і моральну шкоду позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, виходячи з того, що ТОВ «Агро Інвест Україна» є власником трактора, а водій [PERSON], винними діями якого і була спричинена дана ДТП, перебував з ТОВ «Агро Інвест Україна» у трудових відносинах, в свою чергу відповідач [PERSON] має нести відповідальність незалежно від вини останнього на підставі ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що обов'язкова цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта», останню за клопотанням представника позивача та відповідача [PERSON] було залучено в якості співвідповідача. Представник відповідача ТОВ «Агро Інвест Україна» Наталенко Д.А. не заперечував того, що дійсно є всі підстави погодитись, що в результаті даної ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, однак просить з врахуванням вимог розумності та справедливості зменшити її до 25 000 грн. Проти інших позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, оскільки вважає, що не має нести відповідальність, оскільки винним у вказаній ДТП визнано водія [PERSON], в той час як його обов'язкова цивільно-правова відповідальність була застрахована у НАСК «Оранта», яка і має виплачувати позивачу завдану їй шкоду в межах страхового полісу. Представник відповідача НАСК «Оранта» у призначене судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату судового розгляду, будь-яких пояснень, заперечень по суті спору на адресу суду не надходило. Третя особа [PERSON] у призначене судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача [PERSON], представника відповідача ТОВ «Агро Інвест Україна» Наталенка Д.А., дослідивши письмові докази у справі, перевіривши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] близько 18 години 20 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в денний час доби, при сприятливих погодних умовах, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно справним трактором марки "John Deere", реєстраційний номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить філії "Яготинська" ТОВ "Агро Інвест Україна", на 3км+250 м автошляху Переяслав-Хмельницький -Добраничівка, що між селами Фарбоване-Капустинці, на території Яготинського району Київської області, знаходячись на узбіччі, в напрямку с. Фарбоване, не був уважним до дорожньої обстановки, своєчасно не зреагував на її зміни, розпочавши з узбіччя маневр розвороту вліво, в напрямку с. Капустинці, не надав перевагу в русі автомобілю марки "GEELY CК 1.5", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в напрямку с. Фарбоване, внаслідок чого перегородивши проїзну частину автодороги, допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.3б), 2.9а),10.1 Правил дорожнього руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля "GEELY CК 1.5", [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Вироком Яготинського районного суду Київської області від 15.07.2014 у справі № 382/1007/14-к [PERSON] визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; згідно ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки (а.с. 7-10). При цьому, позов [PERSON], заявлений в інтересах потерпілих [PERSON] та [PERSON] (батьків загиблого пасажира [PERSON]) про відшкодування шкоди судом залишено без розгляду, оскільки представник потерпілих звернувся до суду з відповідною заявою. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у співвідповідача НАСК «Оранта», відповідно до поліса № АС/1176329 якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю складає -100 000 тис. грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 тис. грн., розмір франшизи 510 грн. (а.с. 77). В свою чергу, як вбачається з пояснень сторін, відповідальність водія [PERSON] застрахована не була, трактор, яким керував останній, на праві власності належить ТОВ «Агро Інвест Україна», з яким водій [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах. Також під час судового розгляду встановлено, що на утриманні загиблого пасажира [PERSON], [INFO], перебували його непрацездатні батьки - [PERSON] та [PERSON], які станом на день ДТП досягли пенсійного віку, а також неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. При цьому, батько померлого [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 133). Зазначені обставини підтверджуються сторонами у справі та ніким не заперечуються. Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 06 листопада 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-108 цс 13, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення ст.ст. 1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166,1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. За змістом ч.2 ст.1188 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам ( які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них (ч. 2 ст.1187 ЦК України). Встановивши, що шкода позивачці була заподіяна в результаті взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки: за участю водія [PERSON], який керував трактором марки «John Deere», реєстрацій номер [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію т/з належить ТОВ «Агро Інвест Україна», та водія [PERSON], який керував власним автомобілем марки «Geely CK 1.5», реєстраційний номер [NUMBER], то її відшкодування повинно бути покладено на обох володільців джерел підвищеної небезпеки незалежно від того, що ДТП сталося з вини одного з них - водія [PERSON] При цьому, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція ВСУ у справі № 6-108 цс 13). Також з огляду на те, що обов'язкова цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта», остання також має нести відповідальність в порядку, межах та розмірі, визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, є співвідповідачем за заявленими позовними вимогами. З огляду на встановлене, залишається питання того, в якому обсязі та розмірі мають відповідати відповідачі у справі за завдану позивачу шкоду (як матеріальну, так і моральну). З даного приводу суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. У відповідності до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 21 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано роз'яснення, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема, із смертю потерпілого. Крім того, положення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка були чинною на момент смерті потерпілого) визначає підстави відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого. За змістом указаної норми, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають, зокрема, непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації. Згідно п. п. 1.6 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2004 року № 1776, розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або за письмовою заявою (заявами) осіб, які мають право на страхове відшкодування, і за погодженням із страховиком страхове відшкодування може виплачуватися одноразово або регулярно, послідовно (щомісяця, щокварталу, щороку ). Під час судового розгляду з'ясовувалось питання того, що відповідач [PERSON], який застрахував свою відповідальність на випадок ДТП у порядку, встановленому вказаним Законом України, та строки повідомив співвідповідача - страхову компанію про скоєну ДТП, тобто створив умови для позивача для отримання страхового відшкодування завданої шкоди, співвідповідачем НАСК «Оранта» рішень про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу не приймалося. Доказів, що страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування, яке не є достатнім для повного відшкодування завданої шкоди, суду також не надано. В свою чергу, як вбачається з пояснень представника позивача [PERSON], потерпіла [PERSON] до страховика (НАСК «Оранта») не зверталась взагалі, оскільки не вважала за необхідне вчиняти такі дії з причин того, що не перебувала з останньою у будь-яких цивільно-правових відносинах. За встановлених обставин, заявлені позивачем суми до відшкодування визначені нею у повному розмірі, без відрахування сум, які вона могла б отримати від страхової компанії, як страхові виплати, тобто вказані суми щомісячних виплат на її утримання не є різницею, яку у відповідності з вимогами ст. 1194 ЦК України має сплачувати особа, яка має відповідати за шкоду. Вимог до співвідповідача - страхової компанії з інших підстав, тобто з підстав, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем не заявлялося. Отже, позивач не позбавлена можливості вирішувати питання отримання страхового відшкодування у встановленому законом порядку, а у разі виникнення спору, це питання може бути вирішено у судовому порядку на загальних підставах. Крім того, у разі, якщо страхових виплат буде недостатньо для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди втратою годувальника, позивач також вправі вирішити питання отримання різниці з відповідача шляхом звернення до суду на загальних підставах. Вирішити дане питання у цій справі не надається можливим, оскільки позивачем таких вимог не заявлено, а відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог, крім того, у справі відсутні достатні докази стосовно розміру відшкодування, яке могло бути призначено позивачу страховою компанією - співвідповідачем по справі. Що стосується заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідача ТОВ «Агро Інвест Україна» та відповідача [PERSON], зменшивши суму моральної шкоди, визначену позивачем, як визначену останньою без врахування вимог ст. 23 ЦК України. Згідно з частинами 1,2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи роз'яснення надані в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, враховуючи приписи Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 05.02.2013 року щодо ліміту відшкодування моральної шкоди 2550 грн., яку відшкодовує страхова компанія, суд вважає за можливим стягнути з відповідачів ТОВ «Агро Інвест Україна» та [PERSON] різницю між визначеним судом розміром моральної шкоди і тим розміром, який міг бути відшкодований страховою компанією у разі звернення позивача до страхової компанії з даного приводу, у сумі 47 450грн. Також, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положень ч. 3 ст. 88 стягує в рівних частинах з ТОВ «Агро Інвест Україна» та [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 474 грн. 50 коп.

Outcome: partial