Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна [PERSON], посилаючись на те, що арешт на майно було накладено державним виконавцем при примусовому виконання (ВП 14444300) виконавчого листа № 2-260/09 від 29.04.2009 року виданого Деснянський районний судом м. Києва. 26.11.2015 на підставі п.2, ч. 1, ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання, однак арешт з майна не знятий. Станом на час розгляду справи виконавчий лист повторно для примусового виконання не надходив. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Проти заочного рішення не заперечував. Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився. У наданих до суду запереченнях позов не визнав, пояснив, що на підставі ст. 46 Закону України « Про виконавче провадження», через не стягнення з позивача виконавчого збору підстави для зняття арешту з майна відсутні. У письмових запереченнях представник ПАТ "Дельта Банк", що є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк", проти позову заперечив, зазначивши, що рішення суду по справі № 2-260/09 про стягнення з [PERSON] заборгованості на сьогоднішній день не виконано. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 28.08.2009 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого листа № 2-260/09 від 29.04.2009. На підставі даної постанови накладено арешт на все майно боржника. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва від 26.11.2015 виконавчий лист № 2-260/09 від 29.04.2009 було повернуто стягувану без виконання. З позовної заяви, вбачається, що повторно на виконання виконавчий лист № 2-260/09 від 29.04.2009 до відділу не надходив, а відтак жодної дії, в тому числі щодо зняття арештів не проводяться. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 2015) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Втім, при поверненні виконавчого документу стягувачеві в порушення ч.ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника [PERSON] накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження знятий не був, що суттєво обмежує права позивача, як власника на розпорядження цим самим майном та свідчить про необхідність його скасування. Згідно ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Посилання представника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на те, що підстави для зняття арешту з майна позивача відсутні через не стягнення з нього виконавчого збору, суд до уваги не бере, оскільки надана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору стосується іншого виконавчого провадження (ВП 45268184 ) відкритого на виконання рішення суду № 2-4285/2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Лізинг інформаційних технологій" коштів. Доказів існування виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору на підставі виконавчого листа № 2-260/09 від 29.04.2009 суду надано не було. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved