Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], приватного підприємства "Фірма "ВІНМОСТ ", департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування заяви про передачу майна як внесок до статутного фонду, рішення зборів власників приватного підприємства, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У позові вказує про те, що 26 січня 2002 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2014 року був розірваний. У період шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У липні 2005 року [PERSON] стала одним із власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ". Кошти, які вносились у статутний фонд підприємства належали їм на праві спільної сумісної власності і він давав свою згоду на внесення цих коштів. У травні 2009 року [PERSON] вийшла зі складу засновників ПП "Фірма "ВІНМОСТ" і за її заявою в рахунок компенсації її частки у статутному фонді підприємства ПП "Фірма "ВІНМОСТ" передало їй у власність ? частку приміщень медичного центру, що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, 18. Зазначене приміщення збудоване на підставі договору на будівництво від 24 червня 2005 року, який був укладений між ТОВ "Бета-В", ПП "Фірма "ВІНМОСТ" та концерном "Поділля". На початку 2008 року ПП "Фірма "ВІНМОСТ" отримало свідоцтво про право власності на медичний центр № 585 від 24.01.2008 року. Під час будівництва та ремонту приміщення медичного центру витрачались сімейні кошти, отримані разом з [PERSON] у шлюбі. Він постійно був на будівництві і під його наглядом здійснювався ремонт. Ним наймались будівельники на ремонт, він купляв необхідні будівельні матеріали, привозив їх до обєкту, вчиняв інші розпорядчі дії. В серпні 2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нежиле приміщення № 1347 від 13 серпня 2009 року взамін свідоцтва № 585 від 24.01.2008 року. Свідоцтво було видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 13.08.2009 року. Вважає, що ? частка приміщень медичного центру є одним із обєктів права спільної з [PERSON] сумісної власності, яким [PERSON] розпорядилась без його згоди, передавши це приміщення у власність ПП "Фірма "ВІНМОСТ" як внесок до статутного фонду, що оформлено рішенням зборів власників № 12 від 24 лютого 2014 року. Реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області незаконно, на його думку, постановила рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11218688 від 26 лютого 2014 року, що стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2014 року серії САК № 529683, яке, на його думку, також є незаконним. Реєстрація прав на нерухоме майно, як зазначено у позові, відбулась з порушенням п. 52 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, оскільки при передачі до статутного фонду підприємства спірного приміщення, він не давав своєї письмової згоди як співвласник приміщення. Посилаючись на відповідні цивільно-правові норми вважає, що заява [PERSON] про передачу майна як внесок до статутного фонду, рішення зборів власників приватного підприємства ПП "Фірма "ВІНМОСТ" № 12 від 24 лютого 2014 року, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень № 11218688 від 26 лютого 2014 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.02.2014 року серії САК № 529683 є незаконними та підлягають скасуванню. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали та пояснили суду, що внески до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" [PERSON] вносились з її особистих коштів, до яких позивач не має жодного стосунку. Ці кошти належали їй ще до шлюбу і отримала вона їх з продажу власних цінних паперів. Спірне приміщення ніколи не належало подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тому вона не мала отримувати письмову згоду свого чоловіка на передачу цього приміщення у власність ПП "Фірма "ВІНМОСТ". Разом з тим, [PERSON] та її представник повідомили, що у 2014 році передача спірного приміщення ПП "Фірма "ВІНМОСТ " відбулась не як внесок до статутного фонду, а як повернення майна за взаємною згодою між [PERSON] та ПП "Фірма "ВІНМОСТ", оскільки вартість майна, яке [PERSON] отримала від ПП "Фірма "ВІНМОСТ" як компенсацію своєї частки у статутному фонді підприємства перевищувала вартість її частки у статному фонді, яка нею була реально внесена. Просили суд відмовити у позові. Представник відповідача ПП "Фірма "ВІНМОСТ " [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що 24 червня 2005 року між ТОВ "Бета-В", ПП "Фірма "ВІНМОСТ" та концерном "Поділля" був укладений договір на будівництво медичного центру № 15/1, згідно з яким концерн "Поділля" зобовязався збудувати за кошти ТОВ "Бета-В " та ПП "Фірма "ВІНМОСТ" приміщення медичного центру загальною площею 189,9 кв.м. [PERSON] стала співвласником підприємства з часткою у розмірі 280000 гривень, що становить 40% статутного фонду відповідно до рішення зборів власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ", яке оформлене протоколом № 3 від 06 липня 2005. Після закінчення будівництва медичного центру 24.01.2008 року ПП "Фірма "ВІНМОСТ" отримала свідоцтво про право власності на ? частку цього приміщення. Усі кошти, які залучались для будівництва ? частки медичного центру та ремонтних робіт у ньому належали виключно ПП "Фірма "ВІНМОСТ". У 2009 році [PERSON] звернулась до ПП "Фірма "ВІНМОСТ" із заявою про вихід с числа власників підприємства з проханням компенсувати вартість її частки шляхом передачі права власності на ? частку приміщення медичного центру по вул. Зодчих, 18 у м. Вінниці. Така заява [PERSON] була задоволена і рішенням зборів власників підприємства № 6 від 19 травня 2009 року приміщення медичного центру було передане [PERSON] як компенсація вартості її частки у статному фонді, після чого [PERSON] було отримане свідоцтво про право власності на це приміщення від 13.08.2009 року. У 2014 році підприємство зясувало, що вартість того майна, яке було передано [PERSON] як компенсацію вартості її частки у статутному фонді перевищує розмір внесених нею коштів до статутного фонду підприємства, оскільки реальна вартість частки [PERSON] у підприємстві була значно нижчою за номінальну вартість і становила 280000 гривень, а вартість приміщень медичного центру складала 592655,86 гривень. Підприємство звернулось до [PERSON] із пропозицією про повернення нею приміщень медичного центру у власність ПП "Фірма "ВІНМОСТ", внаслідок чого їй буде повернуто 280000 гривень, які вона реально внесла до статутного фонду. На цю пропозицію [PERSON] погодилась. Оформлена передача була як внесок [PERSON] цього приміщення до статутного фонду підприємства, хоча приміщення до статутного фонду включені не були. Між сторонами відбулось фактично розірвання попереднього правочину за взаємною згодою. Після цього підприємство отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.02.2014 року. Вважає позов безпідставним, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача ПП "Фірма "ВІНМОСТ" [PERSON], який є директором підприємства позов не визнав та пояснив суду, що усі кошти, які вносились від імені [PERSON] до статутних фондів підприємств, які він заснував, у тому числі і до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ", належали його дочці [PERSON] на праві особистої власності, якими він забезпечив дочку до укладення нею шлюбу із [PERSON] У 2001 році [PERSON] за його кошти придбала у власність цінні папери, які згодом продала. Отримані від продажу цінних паперів кошти були передані [PERSON] йому для зберігання, які у подальшому використовувались для внесення від імені [PERSON] як її внесок до статутних фондів заснованих ним підприємств. [PERSON] до цих коштів не має жодного стосунку. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради позов не визнала, оскільки усі дії Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області були вчинені відповідно до чинного на той час законодавства. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2014 року був розірваний (а.с. 10-11 Т. 1). Відповідно до рішення зборів власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ", яке оформлене протоколом № 3 від 06 липня 2005 року [PERSON] стала співвласником підприємства з часткою у розмірі 280000 гривень, що становить 40% статутного фонду (а.с. 236 Т. 1). 24 червня 2005 року між ТОВ "Бета-В", ПП "Фірма "ВІНМОСТ" та концерном "Поділля" був укладений договір на будівництво медичного центру № 15/1 (а.с. 13-14 Т. 1), згідно з яким концерн "Поділля" зобовязався збудувати за кошти ТОВ "Бета-В" та ПП "Фірма "ВІНМОСТ" приміщення медичного центру загальною площею 189,9 кв.м., а ТОВ "Бета-В", ПП "Фірма "ВІНМОСТ" оплатити це будівництво у рівних частках. 24 січня 2008 року ПП "Фірма "ВІНМОСТ" було видане свідоцтво № 585 про право власності на ? частку приміщень: літери "А" - І поверх пр. № 172: № 1 - № 14 188,5 кв.м., які розташовані у м. Вінниці, по вул. Зодчих, 18 (а.с. 15 Т. 1). Згідно з рішенням зборів власників підприємства № 6 від 19 травня 2009 року ? частка приміщення медичного центру, яке розташоване по вул. Зодчих, 18 у м. Вінниці було передане [PERSON] як компенсація вартості її частки у статному фонді. Оціночна вартість медичного центру становила 592655,86 гривень (а.с. 237-238 Т. 1). 13.08.2009 року [PERSON] було отримане свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1347, згідно з яким у її власності перебуває ? частка приміщень: літери "А" - медичний центр І поверх пр. № 172: № 1 - № 14 188,5 кв.м., які розташовані у м. Вінниці, по вул. Зодчих, 18 (а.с. 16 Т. 1). 24 лютого 2014 року зборами власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ" було прийняте рішення № 12, згідно з яким було прийнято у власність підприємства обєкта нерухомості ( ? частки, що в цілому складається із приміщень: літери "А" - І поверх пр. № 172: № 1 - № 14 188,5 кв.м. (медичний центр), який розташований у м. Вінниці, по вул. Зодчих, 18) вартістю 592655,86 гривень, як внесок до статутного фонду (а.с. 171-173 Т. 1). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2914 року ПП "Фірма "ВІНМОСТ" є власником 1/2 частки нежилого приміщення медичного центру, розташованого за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, "Поділля" район, вулиця Зодчих, будинок 18, приміщення 172, загальною площею 188,5 кв.м. (а.с. 18 Т. 1). Як на одну з підстав для задоволення позову, позивач у позовній заяві посилається на ту обставину, що його колишня дружина [PERSON] передала ? частку приміщення медичного центру, який розташований по вул. Зодчих, 18 у м. Вінниці у власність ПП "Фірма "ВІНМОСТ" без його письмової згоди як співвласника цього майна. Однак та обставина, що [PERSON] на час передачі [PERSON] ПП "Фірма "ВІНМОСТ" спірного приміщення був співвласником ? частки приміщення медичного центру, який розташований по вул. Зодчих, 18 у м. Вінниці не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. У відповідності зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясувати джерело і час його придбання. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ці наведені вище норми права для визначення права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Передумовою набуття подружжям спільної сумісної власності на майно є оплатне набуття цього майна за кошти, які належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У судовому засіданні було встановлено, що ? частка приміщень: літери "А" - медичний центр І поверх пр. № 172: № 1 - № 14 188,5 кв.м., які розташовані у м. Вінниці, по вул. Зодчих, 18 [PERSON] була набута відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 1347 від 13.08.2009 року як компенсація вартості її частки у статутному фонді ПП "Фірма "ВІНМОСТ" після її виходу із числа власників підприємства. Отже при набутті права власності на спірне приміщення спільні сімейні кошти подружжя [PERSON] за це приміщення не сплачувались. У п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Пунктом 29 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України,ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до зазначених вище норм права [PERSON] в обґрунтування свого твердження, що отримане [PERSON] нерухоме майно, яке було передане їй ПП "Фірма "ВІНМОСТ" як компенсація вартості її частки у статутному фонді підприємства, належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, мав довести ту обставину, що при внесенні [PERSON] коштів до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" після її включення до числа власників підприємства, використовувались кошти, які належали йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Адже лише сам по собі вклад до статутного фонду підприємства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і для можливості отримання компенсації цього вкладу іншим із подружжя, який не є і не був власником підприємства, саме він має довести, що грошовий вклад у статутний фонд підприємства був внесений за рахунок спільних коштів та в інтересах сімї. Таких доказів ні позивачем, ні його представником у судовому засіданні подано не було. Та виписка по особовому рахунку № 26003001488001, яка була надана ПАТ "УКРІНБАНК", на яку посилались позивач та його представник, як на доказ внесення [PERSON] спільних із [PERSON] коштів до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" (а.с. 106-128 Т. 1), не доводить ці обставини, оскільки у зазначеній виписці відображений рух коштів по рахунку приватного підприємця [PERSON], які, як вбачається із виписки, використовувались приватним підприємцем [PERSON] для здійснення ним підприємницької діяльності. Ні позивач, ні його представник не могли вказати графу у виписці, яка б вказувала на перерахування коштів [PERSON] на рахунок ПП "Фірма "ВІНМОСТ" як внесок до статутного фонду підприємства від імені [PERSON] На інші докази, які б вказували, що внесок до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" був здійснений [PERSON] із використанням коштів, які належали подружжю [PERSON], ні позивач, ні його представник суду не надали. Також позивачем не було доведено, що вклад до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" був здійснений [PERSON] в інтересах сімї. Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи твердження позивача, що під час будівництва та ремонту приміщення медичного центру витрачались сімейні кошти, отримані разом з [PERSON] у шлюбі, що він постійно був на будівництві і під його наглядом здійснювався ремонт, а також те, що ним наймались будівельники на ремонт, він купляв необхідні будівельні матеріали, привозив їх до обєкту, вчиняв інші розпорядчі дії. На підтвердження зазначених обставин позивач та його представник не надали жодного доказу. Натомість із досліджених судом доказів вбачається, що будівництво медичного центру та оздоблювальні роботи у ньому здійснювались виключно за рахунок ПП "Фірма "ВІНМОСТ", про що свідчать договір на будівництво медичного центру № 15/1 від 24 червня 2005 року (а.с. 13-14 Т. 1) та довідка Державної податкової інспекції у м. Вінниці № 824/2330/24902724 від 11.04.2008 року "Про результати виїзної позапланової перевірки Приватного підприємства фірма "Вінмост" (код ЄДРПОУ 24902724) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період з 01.04.2007 р. по 01.01.2008 р.»(а.с. 78-79 Т. 2), з якої вбачається, що ПП "Фірма "ВІНМОСТ" витрачало кошти на будівлю приміщення, здійснювало закупівлю будівельних матеріалів та обладнання медичного центру, проводило оплату будівельних робіт у період часу, який передує видачі свідоцтва про право власності від 24 січня 2008 року № 585. Натомість відповідач [PERSON] та її представник надали суду докази, які свідчать про те, що [PERSON] до укладення нею шлюбу із [PERSON] володіла достатньою сумою коштів, необхідних для внесення своєї частки до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ". Так, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу цінних паперів від 15 березня 2001 року (а.с. 80-81 Т. 2), згідно з яким представник Karel Holoubek a. s., trade group та представництво "Карел [PERSON]С." продало, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]Л.) [PERSON] купила цінні папери на загальну суму 1\~950 000 німецьких марок, що становило 4\~960\~800 гривень. З договору купівлі-продажу цінних паперів від 19 вересня 2001 року (а.с. 82-83 Т. 2) вбачається, що [PERSON] продала, а представник Karel Holoubek a. s., trade group та представництво "Карел [PERSON]С." купило цінні папери на загальну суму 1\~950 000 німецьких марок, що становило 4\~960\~800 гривень. На підставі наведених вище письмових доказів суд вважає доведеною ту обставину, що до укладення шлюбу [PERSON] володіла грошовими коштами на загальну суму 1\~950\~000 німецьких марок, що на той період часу було еквівалентним 4\~960\~800 гривень, тому мала достатньо особистих коштів не лише для внесення до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ". За таких обставин суд приходить до переконання, що [PERSON] внесла до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" свої особисті кошти, тому ? частка приміщень: літери "А" - медичний центр І поверх пр. № 172: № 1 - № 14 188,5 кв.м., які розташовані у м. Вінниці, по вул. Зодчих, 18, яка нею була отримана як компенсація вартості її частки у статутному фонді ПП "Фірма "ВІНМОСТ" є її особистою власністю. Таким чином, згода [PERSON] на передачу [PERSON] цієї частки до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ" у лютому 2014 року не потребувалась. Разом з тим у судовому засіданні було встановлено, що при передачі частки приміщень медичного центру від [PERSON] до ПП "Фірма "ВІНМОСТ" у лютому 2014 року було допущено порушення вимог чинного законодавства, що дає суду підстави для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Пунктом 52 Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, яка була чинною на момент видачі оспорюваних правовстановлюючих документів, було передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у звязку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі обєкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Відповідно до зазначеної вище норми права, видача свідоцтва у звязку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи могло відбутись виключно у тому випадку, якщо це майно передається юридичній особі як внесок до статутного фонду. За таких обставин для правильного вирішення спору суду необхідно зясувати, чи було передано спірне майно від [PERSON] до ПП "Фірма "ВІНМОСТ" саме як внесок до статутного фонду підприємства. Відповідно до ст. 113 ГК України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їхньої) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності субєкта господарювання юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватного підприємства визначається ГК України та іншими законами. ГК України не містить спеціальних норм щодо формування статутного фонду приватного підприємства. Відсутні такі норми і у інших нормативно-правових актах. Тому, для визначення правильності створення статутного фонду приватного підприємства суд керується загальними положеннями ГК України. Приватне підприємство визнається субєктом господарювання у розумінні статті 55 ГК України та діє на основі статуту. Формування статутного фонду субєкта господарювання, передбачений ст.86 ГК України, де зазначено, що вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті. Таким чином, вклад до статутного фонду субєкта господарювання може бути внесений виключно засновниками або власниками цього субєкта, які внаслідок внесення вкладу набувають корпоративні права у цьому субєкті господарювання. Як вбачається з рішення № 12 власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ" від 24.02.2014 року, станом на цей день [PERSON] не була співвласником підприємства. Після прийняття рішення про прийняття ? частки медичного центру від [PERSON], остання не була введена до складу співвласників ПП "Фірма "ВІНМОСТ", тобто жодних корпоративних прав не набула. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що передача [PERSON] належної їй частки медичного центру була здійснена саме до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ", що виключало можливість прийняття зборами власників ПП "Фірма "ВІНМОСТ" рішення № 12 від 24.02.2014 року, прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2014 року за № 11218688 та видачу на імя ПП "Фірма "ВІНМОСТ" свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2014 року серія САК № 529683. Крім того, як повідомили суду представники ПП "Фірма "ВІНМОСТ" [PERSON] станом на 24.02.2014 року не була власником підприємства і після прийняття у власність підприємства належної [PERSON] частки медичного центру, остання не була введена до числа співвласників. Таким чином, суд вважає, що незважаючи на своє особисте право розпорядитись належним їй майном на власний розсуд, [PERSON] неналежним чином розпорядилась цим правом, чим було допущено порушення вимог чинного на той час законодавства України, що дає підстави суду частково задовольнити позов [PERSON], а саме визнання незаконним та скасування заяви про передачу майна, як внесок статутного фонду, рішення зборів учасників приватного підприємства, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяження, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та номеру запису про право власності, та як задоволення даних позовних вимог є взаємопов'язані. Що стосується позовних вимог про визнання незаконною та скасування заяви [PERSON] про передачу майна як внесок до статутного фонду ПП "Фірма "ВІНМОСТ". Будь-яка заява фізичної особи є її особистим волевиявленням і сама по собі не створює юридичних прав та обовязків. Чинним законодавством України не передбачена можливість визнання незаконними та скасування заяв фізичних осіб, що унеможливлює задоволення цієї позовної вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та ПП "Фірма "ВІНМОСТ" на користь позивача слід стягнути 2\~140,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial