Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати неправомірним та скасувати наказ № 46-к від 28.05.2020 року «Про звільнення [PERSON] », поновити його на роботі, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на посаді монтажника санітарно-технічних систем і устаткування Комунального закладу «Міський спортивний комплекс «Азовець» за безстроковим трудовим договором. 04.03.2020 року отримав виробничу травму та після лікування йому була призначена легка праця, оскільки йому потрібен був час після лікування.08.05.2020 року відповідач видав наказ «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та відсторонив позивача від роботи на час вирішення питання про переведення на легшу роботу. В цей же день відповідач звернувся до профспілки з поданням про його звільнення. 25.05.2020 року профспілка повідомила відповідача про те, що відмовляє у наданні згоди на звільнення [PERSON] , однак незважаючи на відмову, відповідач видав наказ № 46-к від 28.05.2020 року «Про звільнення [PERSON] ». Перед звільненням відповідач не запропонував вакантні посади, на яких міг би працювати позивач, хоча позивач є інвалідом 3 групи. Вважає, що відповідач грубо порушив вимоги трудового законодавства, тому вимушений звернутись до суду за захистом свої прав. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Також зазначили, що підставою для звільнення позивача став медичний висновок, що позивач за станом здоров`я не може обіймати свою посаду. Вказаний висновок було зроблено на підставі зовсім іншого положення про проходження медичного огляду, ніж того, який зазначено у колективному договорі. Відповідно до огляду, який пройшов позивач за направленням профспілки, жодних заборон для обіймання ним його посади не встановлено. Крім того профспілка не дала згоду на його звільнення, та вказані обставини відповідачем враховано не було. Врахувавши лише невідповідний медичний висновок, відповідач прийняв незаконне рівшення про звільнення позивача з його посади сантехніка. Вказана посада не пов`язана із виконанням особливо важкої роботи, а відповідач безпідставно посилається на наявність в обов`язках сантехніка тяжких умов роботи. В подальшому надали заяви про розгляд справи за їх відсутності . Представник відповідача Дорошенко М.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] працював у відповідача на посаді монтажника санітарно-технічних систем та устаткування та був ознайомлений з робочою інструкцією, відповідно до якої він виконує роботи середньої складності під час монтажу та ремонту систем центрального опалення, водопостачання, каналізації, газопостачання та водостоків. Перед укладанням трудового договороу [PERSON] пройшов медичний огляд, дата наступного медогляду була призначена на 26.04.2020 року. Позивач є особою з третьою групою інвалідності та 04.03.2020 року у нього відбулося погіршення стану здоров`я. Згідно акту розслідування нещасного випадку від 21.04.2020 року комісія розслідування прийшла висновку, що нещасний випадок, що стався з [PERSON] 04.03.2020 року, не пов`язаний з виробництвом. Пунтком 9 цього акту зобов`язано провести позаплановий медичний огляд [PERSON] для визначення придатності чи непридатності за професією. На виконання цього акту відповідачем видано наказ, яким направлено [PERSON] на позачерговий медичний огляд. За результатами огляду лікарсько-консультативна комісія прийшла до висновку про непридатність позивача для роботи за професією монтажника санітарних систем.У зв`язку з чим відповідачем було прийнято наказ про відсторонення [PERSON] від виконання роботи та у зв`язку з тим, що були відстуні вакантні посади роботодавцем було направлено подання до профспілки з проханням надати згоду на звільнення [PERSON] , на що було отримано відмову профспілки, оскільки колективним договором КЗ МСК Азовець на 2017-2020 роки проходження медичних оглядів працівників відбувається на підставі постанови КМУ № 559 від 23.05.2001 року, а медогляд [PERSON] було проведено за умовами Порядку № 246, що є неправомірним, оскільки вказаний порядок визначає процедуру проведення медичних оглядів працівників зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливим чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі. Однак відповідно до наказу МОЗ України № 263/121 до переліку робіт, де є потреба у професійому доборі також відносяться роботи на висоті, верхолазні роботи, роботи пов`язані з підйомом на висоту. Монтажник санітарно-технічних систем виконує роботи в тому числі на висоті, таким чином підлягає проходженню медогляду відповідно до порядка № 246. Тому відмова профспілки відповідачем була прийнята як необґрунтована, та було прийнято наказ , яким [PERSON] було звільнено згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Вільні посади не пропонувались [PERSON] , оскільки вони були відсутні. На цей час у клоективному договорі мається посилання саме на Порядок № 246 для проходження медогляду, враховуючи умови роботи. У задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі та закінчити розгляд справи за її відсутності. Також суду надано відповідь на відзив позивачем та заперечення на відповідь відповідачем. Представник третьої особи Галькевич І.Ф. підтримав позовні вимоги, зазначивши, що відповідачем було порушено права позивача та незаконно його звільненно з займаної посади. Профспілкова організація своєї згоди на звільнення позивача не давала, відповідачем було направлено позивача на проходження медичного огляду на підставі зовсім іншого порядку, ніж передбачено колективним договором, проігноровано висновок профспілки. В подальшому в судове засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матерали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 06.08.2018 року працював у ТОВ «ФК Іллічівець» на посаді монтажника санітарно-технічних систем і устаткування стадіону ім. Бойко В.С. , 01.05.2019 року був прийнятий в КЗ «МСК «Азовець» за перевденням з ТОВ ФК Іллічівець за безстроковим Трудовим договором б/н від 01.05.2019 року. 01.05.2019 року [PERSON] був ознайомлений з робочою інструкцією, про що свідчить його підпис під інструкцією. Згідно п.1 розділу ІІ Робочої інструкції монтажник санітарно-технічних систем і устаткування виконує роботи середньої складності під час монтажу та ремонту систем під центрального опалення, водопостачання, каналізації , газопостачання та водостоків Відповідно до повідомлення за № 10 від 20.12.2019 року [PERSON] є членом Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім.Бойко. Згідно посвідчення [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи За Актом розслідування нещасного випадку від 21.04.2020 року комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з [PERSON] , що стався 04.03.2020 року не пов`язаний з виробництвом. Пунктом 9 Акту зобов`язано провести позаплановий медичний огляд [PERSON] для визначення придатності чи непридатності за професією. Відповідно до наказу № 44 від 30.04.2020 року «Про організацію проходження позачергового медичного огляду [PERSON] » на виконання вимог Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.2007 року № 246, було відкликано з простою монтажника санітарно-технічних систем та устаткування [PERSON] з метою проходження останнім позачергового медичного огляду. За результатами періодичного медичного огляду Лікарська консультативна комісія прийшла до висновку про непридатність [PERSON] для роботи за професією (довідка від 08.05.2020 року). З відповідді Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім.Бойко № 21 від 25.05.2020 року вбачається, що комітет профспілки на своєму засіданні прийняв рішення відмовити у звільненні [PERSON] ,оскільки останнього було направлено на позачерговий медичний огляд відповідно «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», затвердженого наказом МОЗ України №246 від 21.05.2017 року. Натомість у колективному договорі КЗ МСК Азовець на 2017-2020 роки в розділі VІІ «У сфері охорони праці» в пункті 7.1.5 вказано «Забезпечити проведення та фінансування попереднього та періодичного медичних оглядів для працівників закладу згідно постанови КМУ № 559 від 23.05.2001 року. В загальних положеннях Порядку №246, в пункті 1.1. вказано: Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій» розроблений на виконання ст.17 Закону України «Про охорону праці» та визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичного (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов`язковому медичному огляді осіб віком до 21 року». Наказом №50 від 08.05.2020 року [PERSON] було відсторонено від виконання роботи з 08.05.2020 року на час вирішення питання його переведення на легшу роботу за наявності вільних вакансій або звільнення. Відповідно до наказу №46-к від 28.05.2020 року «Про звільнення [PERSON] » останнього було звільнено згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. За приписамист. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно достатті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно достатті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно зі ст. 4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки не має законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Статтею 8 Конвенції передбачено, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 та п.п. 2, 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На підставі п.10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. Отже, судом встановлено, що звільнення позивача відбулося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він був. З відповідді Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім.Бойко № 21 від 25.05.2020 року вбачається, що комітет профспілки на своєму засіданні прийняв рішення відмовити в звільненні [PERSON] . Відповідно до колективного договору на 2017-2020 роки Комунадльного закладу "Міський спортивний комплекс "Азовець", схваленого загальними зборами колективу 15.09.2017 року та зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради 23.10.2017 року, п.7.1.5. передбачено, що роботадавець зобов`язується забезпечити проведення та фінансування попереднього та періодичного медитчних оглядів для працівників закладу згідно постанови КМУ №559 від 23.05.2001 року "Про затвердження переліку професій , виробництв та організацій , працівників яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам , порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок". Відповідно до наказу відповідача № 44 від 30.04.2020 року на виконання вимог Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.2007 року № 246 наказано позивачу [PERSON] пройти позачерговий медичний огляд у КНП Маріупольської міської ради "Міська поліклініка № 2". У направленні на позачерговий медичний огляд [PERSON] від 30.04.2020 року зазначено характеристики умов праці позивача із посиланням на пункти вказаного порядку. Згідно медичної довідки від 08.05.2020 року за наслідками проходження [PERSON] позачергового медичного огляду зазначено висновок комісії ЛПЗ про непридатність для його роботи за професією монтажника сантехнічних систем. Відповідно до направлення на періодичний медичний огляд від 17.06.2020 року, виданого профспілковою організацією, [PERSON] був направлений на медичний огляд згідно наказу МОЗ України № 280 від 23.07.2002 року та за наслідками проходження медичного огляду 19.06.2020 року у ПП "Тібет-Меділ" медично-реабілітаційному центрі, який відповідно до наказу № 453 від 27.05.2019 року Департаменту охорони здоров`я Донецької облсної державної адміністрації входить до переліку закладів охорони здоров`я, які за заявницьким принципом мають право проводити обов`язкові профілактичні медичні огляди праціваників окремих професій, виробництв та організацій, коміся дійшла висновку про придатність для роботи позивача за професією монтажнка сантехнічних систем та устаткування. Відповідно до положення наведеного Порядку № 246, останнє передбачає проведення медичніх оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі. Відповідачем під час судового розгляду не доведено, що на період призначення та проходження позивачем медичного огляду існували перелічені умови роботи - важкі, із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі. Посилання відповідача на важкі умови праці, які зазначені у списку працівників, які підлягають періодичному (позачерговому) медичному огляду к КЗ МСК "Азовець" у 2020 році, затвердженого 28.04.2020 року, суд відхиляє, оскільки колективний договір на 2017-2020 року, за умовами якого були укладені трудові відносини між позивачем та відповідачем, передбачають порядок медичного огляду згідно постанови КМУ № 559 від 23.05.2001 року, за змістом якої відсутній наведений перелік. Будь-які зміни до колективного договору на час прийняття позивача на роботу та проходження ним медичного огляду щодо порядку проходження такого медичного огляду не вносилися, тому посилання відповідача на те, що на час укладення колективного договору посада монтажника санітарно-технічних систем і устаткування не існувала, а тому і колективний договор не містив посилання на проходження медогляду відповідно до Порядку № 246 та таке проходження медогляду передбачено вимогами законодавства, спростовується дослідженими судом доказами. При прийомі на роботу позивача за трудовим договором б/н від 04.05.2019 року в умовах догвору зазначено, що договір є безстроковим трудовим договром, працівник приймаєтиься на посаду монтажника санітарно-технічних систем і устаткування, визначені обов`язки сторін, оплата праці, соціальне страхування працівника, робочий час, відпустки та віхідні та інші умови, серед яких відсутнє посилання на важкі, із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, що також спростовує доводи відповідача про обіймання позивачем посади з важкими та шкідливими умовами роботи. Також відсутнє посилання на наявність важких та шкідливих умов роботи позивача відповдно до інструкції монтажника санітарно-технічних систем та устаткування 7136, затвердженою 26.04.2019 року , де у ІІ розділі у п.1. зазначено, що монтажнік санітарно-технічних систем та устаткування виконує роботи середньої складності під час монтажу та ремонту систем центрального опалення, водопостачання, каналізації, газопостачання та водостоків та у вказаній робочій інструкції відсутні відомості щодо важких та шкідливих умов роботи. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушений порядок звільнення позивача за ініціативою роботодавця, а тому позивач підлягає поновленню на посаді з якої був звільнений. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення питання законності звільнення позивача та інші доводи з боку відповідача не спростовують наведений висновок суду. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N3933-XII. Згідно ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом статті 4 вказаної Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця. Суд приходить до висновку, що відповідачем як роботодавцем у судовому засіданні не доведено законності підстав звільнення [PERSON] із посади монтажника санітарно-технічних систем і устаткування. Згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] щодо визнання незаконним та скасування наказу КЗ «Міський спортивний комплекс «Азовець» №46-к від 28.05.2020 року «Про звільнення [PERSON] » та поновити на посаді монтажника санітарно-технічних систем і устаткування є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку, суд приходить до наступного висновку. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивачем був проведений розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, станом на 05.04.2021 р., який відповідачем не спростований, тому суд вважає проведені розрахунки вірними, та позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 50899,90 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню із врахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п. 2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 гривень.

Outcome: approved