Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

18.03.2020 року позивач КС «Святий Мартин » в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 08 травня 2019 року між [PERSON] та КС «Святий Мартин » в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» було укладено кредитний договір № ВЛ/27-19, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах та в строки зазначені в кредитному договорі. Однак, взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту відповідач не виконав, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 02.03.2020 року становить 7562 гривень 77 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір в сумі 2102 гривні 00 копійок. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відзиву не подав. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності з ст.3 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону. За правилами ст. 5 Закону України "Про кредитні спілки", кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших Законів та виданих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", кредитні спілки належать до фінансових установ виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий кредит - кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ч. 5 ст. 8 Закону "Про кредитні спілки" діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № ВЛ/27-19 від 08.05.2019 року між КС «Святий Мартин» в особі Воловецької філії КС «Святий Мартин» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7 000,00 грн. Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах визначених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав [PERSON] кредит в розмірі 7 000, 00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 54 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.1. кредитного договору № ВЛ/27-19), на строк 12 місяців, а відповідач зобов`язався використовувати кредит за цільовим призначенням і повернути такий у встановлений договором строк. Відповідно до п. 2.3 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього договору. Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу положень ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений Договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит в строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056 ЦК України встановлено, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. У відповідності до вимог ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно наданих до позовної заяви матеріалів справи, встановлено, що відповідач не виконує зобов`язання по щомісячній сплаті кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 2 березня 2020 року становить 7562, 77 гривень, з яких: 5736, 34 гривень- залишок заборгованості за кредитом; 1637, 92 гривень- несплачені відсотки за користування кредитом, 97, 51 гривень- інфляційні втрати та 91,00 гривень- три проценти річних, що підтверджується карточкою позики № ВЛ/27-19.( а.с.14). У відповідності з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що відповідач прострочив грошове зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, суд вважає, що стягнення на користь позивача залишку заборгованості за кредитом; несплачених відсотків за користування кредитом, інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованим. Відтак, позов належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, в зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved