Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач в січні місяці 2016 року звернувся до Чорнобаївського районного суду з даними позовними вимогами зазначивши, що 12 січня 2015 року, між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернгандкапітал" м.Київ вул.Звіринницька - 63 було укладено договір майнового лізингу № 805134 предметом якого являється придбання та передача у користування / з подальшою передачею у власність / трактора МТЗ 82 ,,Білорус,, вартістю 180\~000 гривен та згідно до положень якого він здійснив авансовий платіж в розмірі-36000 грн., а відповідач зобов»язувався з часу сплати авансового платежу, передати йому транспортний засіб, тобто даний трактор. Позивач сплативши кошти в рахунок першого платежу, розраховував протягом 10 днів одержати зазначений транспортний засіб, але з часу перерахування коштів відповідач не виконав взятих на себе зобов»язань визначених умовами договору, ніяких дій на придбання трактора та передачу його позивачу не провів. Враховуючи, що з часу укладення договору та проведення першого лізингового платежу пройшло більше року, а відповідач не передав йому обумовлений умовами договору транспортний засіб ,сплачені кошти не повернув та ухиляється від контактів з позивачем останній вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернгандкапітал" м.Київ порушило його, як споживача особисті майнові права та інтереси та спонукало звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просить визнати укладений договір нікчемним та стягнути сплачені ним кошти в розмірі-36000 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявленого позову посилається на Постанову Верховного Суду України з аналогічних спорів від 16 грудня 2015 року (а.с.41-47). В судове засідання подав заяву якою пітримав заявлений позов в повному обсязі та клопоче про розгляд справи без його участі . Належним чином повідомлений відповідач, шляхом розміщення відповідного повідомлення в пресі (видання ,,Урядовий Кур»єр,,), свого представника в судове засідання не надіслав, заперечень проти позову та клопотань щодо відкладення розгляду справи на іншу дату не надав тому суд враховуючи прохання позивача який приймав участь при відкритті судових засідань 02.02. та 18.02.2016 року, прийняв рішення про заочний розгляд справи та проводив судове засідання у відповідності до вимог законодавства. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні дані та відповідні їм правовідносини . Так .згідно з ч.ч.1,4 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі ст.215, 229 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (в тому числі внаслідок укладення правочину під впливом помилки), такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з ч.1 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Згідно зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно зі ст.808 ЦК Ураїни якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про лізинг» за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно зі ст.3 Закону України «Про лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.7 Закону України «Про лізинг» лізингоодержувач має право відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку. Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. Згідно з п.1 ч.1 ст.11 даного Закону України лізингоодержувач має право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю. Згідно з ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з ч.ч.1,4 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення робіт (послуг). За наявності у роботах (послугах) істотних недоліків право вимагати розірвання договору. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, робітник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. До несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) повертати кошти за оплату, здійснену споживачем в розмірі 60 % від сплаченого авансового платежу. 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. В даному ж випадку судом встановлено ,що дійсно 12 січня 2015 року ,між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернгандкапітал" м.Київ вул.Звіринницька -63, було укладено договір майнового лізингу № 805134 (ас.6-17) предметом якого являється придбання та передача у користування (з подальшою передачею у власність ) трактора МТЗ 82 ,,Білорус,, вартістю 180\~000 гривень. Розділом № 2 п.2.1 договору обумовлено ,що лізингодоваць тобто ТОВ. "Інтернгандкапітал" м.Київ вул.Звіринницька -63, зобов»язується придбати та передати позивачу предмет договору (в даному випадку трактор ,,Білорус,,), на умовах наявного договору. Пунктом 2.3 даного розділу визначено ,що замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем додатку №4 (а.с.-18) та сплати авансового платежу, а п.4.1 договору визначено обов»язок відповідча передати після сплати авансового платежу даний предмет лізингу. Позивач виконав взяті на себе умовами договору зобов»язання та сплатив після отримання у відповідача - Специфікації (додаток-4 а.с.-18), в день укладення договору, визначений лізингодавцем авансовий платіж в розмірі -36\~000 грн. (а.с.-19), але відповідач не виконав ніяких дій на придбання предмету лізингу та не передав його лізингоодержувачу ні на час виконання ним своїх обов»язків ні на протязі року після цього внаслідок чого, діями відповідача було порушено право споживача на отримання придбаного ним в лізинг майна, що і спонукало його на подання наявного позову до суду. При укладенні договору позивач не був проінформований про істотні умови, зокрема не забезпечено права лізингоутримувача на вибір постачальника (продавця) предмету лізингу, в той час, як згідно п.3.6 розділ № 3 спірного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець, права вибору якого лізингоутримувач позбавлений, що не дає можливості позивачеві на паритетних з відповідачем засадах перевірити дотримання виконання умов договору та суперечить вимогам ч.1 ст.808 ЦК України. Водночас споживачу не надано право в цьому випадку в односторонньому порядку розірвати договір, що є несправедливими умовами в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, п.4.4.1 розділу № 4договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу.Внаслідок невідповідності наявних умов договору вимогам закону та не виконання відповідачем взятих на себе умовами договору зобов»язань ,споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси , що є прямим порушенням прав споживача, проявом нечесної підприємницької практики і відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для визнання правочину недійсним і задоволення позову.

Outcome: approved