Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

На підставі договору № VIUWAК00001640 від 11 травня 2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до умов цього договору позивач надав [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 38499 гривень 19 копійок на купівлю автомобіля, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць. В забезпечення виконання зобов'язань за договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав у заставу автомобіль марки ВАЗ, модель: 210700-20, рік випуску 2006, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі№ [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності. 22 січня 2014 року державним виконавцем Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби в порядку примусового виконання рішення Мурованокуриловецького районного суду № 139/999/13-ц від 17 жовтня 2013 року, накладено арешт на все майно боржника [PERSON], в тому числі на вищезазначений автомобіль. Вважаючи, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на вже заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду та просить звільнити майно з-під арешту та заборонити оганам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права ПАТ КБ «ПриватБанк» на розпорядження автомобілем марки ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER]. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності. Зазначив про підтримання позовних вимог та не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 42). Відповідач [PERSON] у судове засідання на 23 червня 2014 року не з'явилася. Судова повістка повернулась з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 40). У судове засідання на 08 липня 2014 року відповідач [PERSON] викликався через оголошення в газетті «Вінничинна» № 50 від 27 червня 2014 року (а.с. 41). Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Представник відділу державної виконавчої служби у Мурованокуриловецькому районі - у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення справи поклав на розсуд суду, в частині стягнення судових витрат з відділу ДВС заперечив, оскільки всі дії були вчинені законно (а.с. 24, 25-26). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що «ПриватБанк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № VIUWAК00001640 від 11 травня 2007 року (а.с. 11-16). Предметом договору є кредит в сумі 38 499 гривень 19 копійок у вигляді не поновлюваної крединої лінії які відповідач [PERSON] отримав шляхом видачі готівки через касу. В забезпечення виконання зобов'язань за договором № VIUWAК00001640 від 11 травня 2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна (а.с. 7-9). Предметом вказаного договору було надання заставодавцем в заставу автомобіля марки ВАЗ, модель:210700-20, рік випуску 2006, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі№ [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності. У силу даного договору Заставодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. 20 січня 2014 року до відділу ДВС надійшов виконавчий лист № 139/999/13-ц (а.с. 27), виданий Мурованокуриловецьким районним судом 29 жовтня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитом станом на 31 липня 2013 року в сумі 21923 гривні 69 копійок. Як вбачається із матеріалів справи, 22 січня 2014 року державним виконавцем Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника (а.с. 28). 15 травня 2014 року у державному реєстрі обтяжень державним виконавцем внесенно обтяження на все рухоме майно, яке знаходиться у боржника [PERSON] (а.с. 30) Згідно зі ст. 60 Закону України "По виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ВАЗ, модель 210700-20, рік випуску 2006, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Договір застави є окремим видом договорів. Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про заставу" заставою є забезпеченя будь-якої дійсної існуючої або майбутньої вимоги, що не суперечить законодавству України, зокрема такої, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Стаття 17 Закону України "Про заставу" надає право заставодавцю розпоряджатись заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. При цьому заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 16 зазначеного закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Як вбачається із укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] договору застави рухомого майна, право застави у ПАТ КБ "Приватбанк" виникло з 11 травня 2007 року. Арешт на автомобіль при примусовому виконанні виконавчого листа № 139/999/13-ц було накладено державним виконавцем Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби 22 січня 2014 року (а.с. 5). Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15 травня 2014 року (а.с. 6). Разом з тим, арешт на рухоме майно був накладений згідно виконавчого листа № 139/999/13-ц (а.с. 27), виданого на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 17 жовтня 2013 року, та інформації начальника Могилів-Подільського ЦНП ДАІ 0509 № 99 від 13 травня 2014 року (а.с. 29), тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Згідно ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження"). Постановою державного виконавця Гевко О.М. від 19 травня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 139/999/13-ц, виданого 29 жовтня 2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 31 липня 2013 року в сумі 21923 гривні 69 копійок закінчено (а.с. 28). Таким чином, накладення арешту на рухоме майно боржника, яке на момент такої виконавчої дії перебувало у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк», порушує право останнього на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна та на розпорядження заставленим майном. Порушене право підлягає поновленню. Щодо вимоги позивача про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права ПАТ КБ «Приват Банк» розпорядження автомобілем, належним [PERSON], суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій органів ДВС чи їх посадових осіб, а права ПАТ КБ «ПриватБанк» на розпорядження заставленим майном будуть відновлені рішенням про звільнення майна з-під арешту. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про повне задоволення вимоги, а тому і судовий збір підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Outcome: partial