Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.03.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, що на день укладення договору становило 50000,00 грн. на термін до 30.03.2018 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця до 5 числа позичальник повинен сплачувати відсотки за користування коштами у гривні за комерційним курсом. Розмір відсотків відповідно до п. 1.2. договору складає 24 % річних. В порушення умов договору позики, відповідач свої зобовязання виконала частково, сплативши відсотки за користування коштами, передбачені договором, проте основну суму позики в розмірі 10000,00 доларів США - не повернула. В забезпечення виконання зобовязань за договором позики, між ним та [PERSON], укладено договір застави майна, відповідно до якого відповідач надала в заставу металоконструкцію (ангар) зеленого кольору, розташованого за адресою м. Чернівці, вул.Лугова, 11, що належить на праві власності [PERSON] (58000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2004 року. Оскільки відповідач не виконала зобовязання, забезпеченого заставою, вважає, що він як заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Просить, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи Від відповідача [PERSON] в суд поступило електронне повідомлення про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги останньою не визнано. Представником відповідача [PERSON] в суд подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON], в її інтересах представника в суд не надходило. Вивчивши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що 10.03.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, що на день укладення договору становило 50000,00 грн. на термін до 30.03.2018 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця до 5 числа, позичальник повинен сплачувати відсотки за користування коштами у гривні за комерційним курсом. Розмір відсотків відповідно до п. 1.2. договору складає 24% річних. (а.с.33-36). На виконання договору позики, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено 11.03.2008 року договір застави, відповідно до якого відповідач надала в заставу металоконструкцію (ангар) зеленого кольору, розташованого за адресою м. Чернівці, вул. Лугова, 11, що належить на праві власності [PERSON] (58000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) (а.с.37-41), згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2004 року, який належить відповідачу (а.с.42-43) та актом приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 05.04.2004 року, відповідач [PERSON] прийняла у власність збірно-розбірну металоконструкцію (а.с.44). У відповідності до Звіту про незалежну оцінку рухомого майна: металоконструкція (ангар) по вул. Луговій, 11 в м. Чернівці, має задовільний технічний стан, не використовується, ринкова вартість становить 256040,00 грн. без врахування ПДВ. (а.с.46-53). Відповідно до ст. 509 ч.1\~ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно\~ст. 627 ЦК України,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами\~ст. 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності до\~ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу\~ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ч. 1\~ЦК України,\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України\~визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1\~ст. 19 Закону України «Про заставу»\~визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 20 ч.1 Закону України «Про заставу»\~визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 20 ч.6\~ цього Закону, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У відповідності до ст. 24 ч. 1\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,\~звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно з\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасного подання відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель) та вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Таким чином, із зазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем [PERSON] суду не надано відзиву на позовну заяву, не доведено в суді обставин не визнання нею позовних вимог, не надано доказів в обґрунтування заперечення проти позову. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, документально підтвердженого квитанцією від 03.05.2018 року в розмірі 2619,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved