Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка, в якому зазначила, що її чоловік [PERSON] загинув в результаті нещасного випадку [INFO] під час виконання трудових обов'язків на шахтоуправлінні „Курахівське" в/о „Селидіввугілля". По даному факту було складено акт форми Н-1 30.07.1995 року № 98. Вона втратила найдорожчу людину - чоловіка. Вона знаходилась на утриманні свого чоловіка за час їх спільного життя. Із втратою чоловіка у неї погіршився стан здоров'я. Втрата чоловіка відобразилося на її емоційно-психічному стані. Моральні страждання вона зазнає. до теперішнього часу. Тому вона вважає, що як дружина загиблого має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка за рахунок підприємств, на якому він мав профзахворювання і яке є винним у його гибелі, оскільки відповідач не забезпечив безпечних умов праці своєму робітнику, у зв'язку з чим її чоловік трагічно загинув. Діями відповідача їй спричинені значні моральні страждання, пов'язані із безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності та відчаю від того, що її чоловік пішов з життя. Моральні страждання є прямим наслідком нещасного випадку на виробництві, в наслідок якого помер її чоловік, працюючи у шкідливих та небезпечних умовах на вугледобувному підприємстві. Він був опорою та підтримкою для неї. Після отриманого стресу вона досі не може оговтатись, повернутись до звичайного життя, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, безпорадність, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, моральну шкоду вона оцінює у розмірі 30 000,00 грн. і вказану суму просить стягнути з відповідача. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 червня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка задоволені. З вказаним рішенням суду не погодилось ДП «Селидіввугілля» та подало апеляційну скаргу, яка була прийнята до розгляду апеляційним судом Донецької області. 05 вересня 2013 року апеляційним судом Донецької області було ухвалено рішення, яке оскаржено в касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2013 року скасоване, справа направлена на новий розгляд до апеляційного суду Донецької області. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, оскільки відповідно до діючого законодавства на час смерті чоловіка позивачки сума відшкодування моральної шкоди мала складати не більше 2100 грн. Крім того, ДП «Селидівське» ВП «Шахта Курахівська» не є правонаступником Шахти «Гірник». Відповідач в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволені позовних вимог відмовити. Позивач в судовому засіданні просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на час загибелі [PERSON] перебував у трудових відносинах з шахтоуправлінням „Курахівське" в/о „Селидіввугілля". Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданим Гірницьким бюро ЗАГС м. Селидове Донецької області 31.12.1963року, зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 139. Відповідно до акту Н-1 від 30.07.1995 року № 98 [PERSON] загинув в результаті нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов'язків на шахтоуправлінні „Курахівське" в/о „Селидіввугілля". Місце, де стався нещасний випадок - ЕМО ш. «Горняк» вантажний ходок уклінна №2 пласта М2 ПК-26. Згідно протоколу засідання комісії по встановленню ступеня вини сторін в нещасному випадку від 18.08.1995 року встановлено 100 відсотків вини шахтоуправління „Курахівське" в загибелі чоловіка позивачки - [PERSON] Згідно протоколу засідання правління й профспілкового комітету ДВАТ шахта «Курахів. ДХК «Селидіввугілля» від 17.02.1998 року комісією прийнято рішення про клопотання і правлінням ДВАТ шахта «Курахівська» про виплату [PERSON] щомісячних су. відшкодуванню шкоди. Згідно наказу по ДВАТ шахта „Курахівська" ДХК „Селидіввугілля" від 27.02.1998 року № 305 «Про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди» позивачці [PERSON] були призначені щомісячні виплати сум по відшкодуванню шкоди в розмірі одної долі заробітку загиблого годувальнка, починаючи з 16.02.1998 року й пожиттєво. 18 червня 1996 року Міністром вугільної промисловості України видано наказ № 261 «Про створення підприємств у складі виробничого об'єднання «Селидіввугілля», відповідно до якого у складі виробничого об'єднання з видобутку вугілля «Селидіввугілля» на базі структурної одиниці шахтоуправління «Курахівське» створено державні підприємства: шахту «Курахівська» і шахту «Гірник»; визначено, що новостворені підприємства є правонаступниками прав та обов'язків структурних підрозділів виробничого об'єднання «Селидіввугілля» (а.с. 75-76). 17 серпня 1996 року зареєстровано державне підприємство шахту «Гірник» виробничого об'єднання «Селидіввугілля» Міністерства вугільної промисловості України (а.с. 78). Відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України №93 від 16 березня 2000 року державне підприємство по видобутку вугілля «Шахта «Гірник» ліквідовано, генерального директора компанії «Укрвеглереструктуризація» зобов'язано прийняти на баланс, зокрема, заборгованість шахти із відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю працівника при виконанні ним трудових обов'язків (а.с.34). Тобто державній компанії «Укрвеглереструктуризація» не передавався обов»язок державного підприємства по видобутку вугілля «Шахта «Гірник» по відшкодуванню шкоди спричиненої смертю працівника при виконанні ним трудових обов»язків. [PERSON] загинув після утворення юридичної особи шахтоуправління «Курахівське», а тому саме ДП «Селидіввугілля (ВП «Шахта «Курахівська») є належним відповідачем по справі. Таким чином посилання відповідача щодо його неналежності є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п. 4 ст. ч. 1 ст. 309 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Також суд перевірив доводи апелянта, що суд не застосував законодавство яке діяло на час смерті чоловіка позивачки ита дійшов висновку, що в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню. Посилання апелянта на ст. 456 ЦК УРСР є необґрунтованим, оскільки зазначена норма права не підлягає застосуванню до правовідносин пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди позивачу, завданої смертю її чоловіка. Відповідно до ст. 440-1 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції від 28.02.1995 р. моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Враховуючи глибину фізичних і душевних страждань позивача, те, що ці страждання у неї довічні, ступень вини відповідача, який повинен був забезпечити належні умови праці, суттєві негативні зміни, які відбулися в особистому житті позивачки, її стан здоров'я, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягнути з відповідача 30000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, оскільки така сума відповідає її моральним та фізичним стражданням.

Outcome: partial