Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3327,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2011 року між ПАТ "Плюс Банк", правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № С46.001.72717 на видачу кредиту на поточні потреби в розмірі 1127,00 грн. з відсотковою ставкою 20,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом терміном на 12 місяців в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів, а також можливих комісій. Однак позичальник [PERSON] умови договору належним чином не виконує, кредитні кошти банку не сплачує, в зв'язку з чим виникла заборгованість в загальній сумі 3327,32 грн. станом на 08.01.2014 року і банк змушений звернутися в суд з позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій повністю підтримав вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, а також стягнути судові витрати по справі згідно представлених квитанцій. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписики. При причини неявки чи слухання справи в його відсутність заяви суду не подавав. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2011 року між ПАТ "Плюс Банк", на даний час правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № С46.001.72717, згідно якого банком йому було видано кредит в сумі 1127,00 грн. на поточні потреби, з відсотковою ставкою 20,00 % річних від залишкової суми кредиту, терміном на 12 місяців, в обмін на зобовязання по поверненню кредиту, сплаті щомісячної винагороди за надання кредиту в обумовлені даним договором терміни, а також сплати можливих комісій. Свої зобов'язання перед позичальником банк виконав, надавши йому зазначену в кредитному договорі суму коштів, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 30.08.2011 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору, погашення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником в порядку та строки відповідно до розмірів, визначених в графіку сплати ануїтентних платежів, який є невідємною частиною кредитного договору. Незважаючи на взяті на себе за кредитними договорами зобов'язання, [PERSON] належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 08.01.2014 року, згідно якого заборгованість по кредиту становить загалом 3327,32 грн., в тому числі: - прострочений борг - 651, 03 грн., - прострочені відсотки - 514,79 грн., - пеня за несвоєчасне погашення платежів - 2101,50 грн., - віндикаційні витрати - 60,00 грн. Відповідно до наведених розрахунків вбачається, що відповідачем грубо порушено терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору. Останні платіж позичальником здійснено 10.05.2012 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Будь-яких доказів на підтвердження належного виконання взятого на себе зобов'язання та на спростування позовних вимог відповідач суду не представив. Тому суд, оцінюючи всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути судові витрати по справі згідно поданих квитанцій. На підставі наведеного ст.ст.20, 203, 207, 215-217, 236, 526, 530, 536, 551, 589, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: approved