Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В квітні 2017 року Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом до громадянки Грузії [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує такими обставинами. [PERSON], [INFO], є громадянкою Грузії, мешкає в Україні з 2013 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за цією адресою зареєстровані також її малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] помер [INFO] року. Відомості про батька [PERSON] записані в свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За місцем проживання [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, зловживає спиртними напоями, неодноразово залишала дітей без нагляду, веде аморальний спосіб життя. Родина [PERSON] існувала за рахунок соціальних виплат на дітей. Внаслідок здійснення рейдів щодо попередження дитячої бездоглядності протягом 2015-2016 років малолітній [PERSON] неодноразово, потрапляв до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман (14.08.2015 року, 25.09.2015 року), а малолітня [PERSON] в зв'язку з тим, що вона не досягла віку, з якого зараховують до Центру, була направлена до КЛПЗ «Лиманська центральна районна лікарня» (1408.2015 року, 25.09.2015 року), оскільки мати [PERSON] не забезпечувала належного утримання та догляду за дітьми, зловживала спиртними напоями. З 11.09.2015 року і дотепер діти [PERSON] перебувають на обліку в Службі у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області як діти, що опинились у складних жиггєвих обставинах за категорією «Проживання в сім'ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини». З 22.08.2016 року малолітні- [PERSON]. [INFO], та [PERSON], [INFO], за направленням Служби у справах дітей Лиманської міської ради були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман, де і перебувають до цього часу. За період перебування дітей в Центрі всі питання, щодо їхнього виховання, навчання, матеріального забезпечення були покладені на заклад, мати жодного разу не відвідала їх, не цікавилася життям та здоров'ям дітей. Таким чином, [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання та матеріального забезпечення своїх дітей, не бере участі у вирішенні їхньої подальшої долі, не виявляє найменшої материнської турботи, хоча має таку можливість, тобто мати повністю відсторонилася від своїх малолітніх дітей. З огляду на це, Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області вважає, що відповідач не виконує своїх обов'язків щодо виховання дітей, і просить позбавити [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І. (а.с.38) підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їхньому задоволенні, навів аргументи на підтримання своєї позиції, аналогічні вказаним у позовній заяві, надав висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей, оскільки [PERSON]повністю відсторонилася від виховання дітей та виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача Голєв С.І. не заперечував проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, однак для участі в судовому засіданні не прибула, про наявність поважних для цього причин не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надала. 08.06.2017 судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області Гладишев І.В. (а.с.37) в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, надав суду психолого-педадогічну характеристику на дітей, також зазначив, що за весь час перебування дітей у Центрі мати [PERSON] не відвідувала їх, не цікавилася їхнім життям та здоров'ям. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши думку представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.165 СК України орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Нормами ч.1 ст. 56 ЦК України передбачено, що Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Отже, позов Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, представленого структурним підрозділом виконавчого комітету вказаної ради, заявлено правомірно. Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.59 Закону України "Про освіту" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] народилася [INFO] року в м. Хелвачаурі, Грузія, що підтверджується фотокопією її паспорта за типом Р, кодом держави GEO, номером паспорта [NUMBER], виданого 25.02.2008 Міністерством юстиції, Батумі, де зазначено, що вона є громадянкою Грузії(а.с. 12,13). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі між собою з 16.06.2005 року, шлюб зареєстровано Кутаїським відділом реєстрації цивільних актів №2, актовий запис № 0054113 (а.с. 14). Малолітній [PERSON] народився [INFO] року в м. Вані, Грузія, відповідно до свідоцтва про народження, виданого 30.10.2006 року Ванською службою Агенства цивільного реєстру, актовий запис № НК 0215210. Батьками дитини в вказаному документі зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6,7). Цей факт також підтверджується паспортом типу Р, код держави GEO, номер [NUMBER], виданим Міністерством юстиції Грузії на ім'я [PERSON], де зазначено, що він є громадянином Грузії, народженим [INFO] в м. Вані, Грузія(а.с.10). [INFO] року [PERSON] помер в м. Гоніо, Хелвачаурі, Грузія, що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть, виданого 25.08.2010 Ванською службою Агенства цивільного реєстру, актовий запис № 71201071315 (а.с.15). [INFO] року народилася [PERSON] (молодша донька відповідача [PERSON]) в м. Красний Лиман (теперішня назва - м. Лиман) Донецької області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.09.2013 року відділом ДРАЦС РС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 205. Батьками дитини в вказаному документі зазначені [PERSON], громадянин Грузії, та [PERSON], громадянка Грузії. Цей факт також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст. 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с. 5,16). 06.10.2014 малолітній [PERSON], [INFO], присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER](а.с.9). 07.10.2014 малолітньому [PERSON], [INFO], присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків -[NUMBER] (а.с.8). Відповідач [PERSON] З 2014 року зареєстрована в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] Донецька область, в якому також зареєстровані її діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №603/18-22 від 12.12.2016, виданою Відділом реєстрації місця проживання Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 17). Відповідно до довідки № 91-2/0.84/КЛ від 21.02.2017, наданої КП"Бюро технічної інвентарізації" м. Слов'янськ Донецької області будинок № [ADDRESS] Донецької області належить [PERSON] на праві договору довічного утримання № 559 від 03.05.1989 року, посвідченого Краснолиманською державною нотаріальною конторою Донецької області. За вказаною адресою прав власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не зареєстровано (а.с.22). За місцем проживання відповідач [PERSON] зарекомендувала себе негативно, не працевлаштована, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, на теперишній час за місцем реєстрації фактично не проживає, що підтверджується характеристокою, наданою головою вуличного комітету [PERSON] та головою мікрорайону "Східний" м. Лиман [PERSON] (а.с.18). З 11.09.2015 року і дотепер діти [PERSON] перебувають на обліку в Службі у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області як діти, що опинились у складних життєвих обставинах за категорією «Проживання в сім'ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини». Внаслідок здійснення рейдів щодо попередження дитячої бездоглядності протягом 2015-2016 років малолітній [PERSON] неодноразово, потрапляв до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман (14.08.2015 року, 25.09.2015 року), а малолітня [PERSON] в зв'язку з тим, що вона не досягла віку, з якого зараховують до Центру, була направлена до КЛПЗ «Лиманська центральна районна лікарня» (1408.2015 року, 25.09.2015 року), оскільки мати [PERSON] не забезпечувала належного утримання та догляду за дітьми, зловживала спиртними напоями(а.с.19).. З 22.08.2016 року малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за направленням Служби у справах дітей Лиманської міської ради були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман, де і перебувають до цього часу, що підтверджується довідкою № 159 від 04.04.2017 року, наданою Центром (а.с. 26). Відповідно до психолого-педагогічних характеристик від 16.03.2017 року, наданих психологом та директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, [PERSON] має сформовані навички самоорганізації, трудотерапії, має позитивну мотивацію до навчання, у [PERSON] психологічна діагностика психічних процесів та спостереження за дитиною показали, що дівчинка має брак обізнаності у власній особистості, сприйняття навколишнього середовища майже не розвинуте, має несформовані навички ігрової діяльності. Це свідчить про те. що мати, тобто відповідач [PERSON], зовсім не приділяла уваги вихованню дитини, психологічний клімат в родині не сприяв повноцінному розвитку дитини (а.с.24,25). Відповідач [PERSON] обов'язки, щодо виховання та утримання дітей виконувала не належним чином, що підтверджується фактами притягнення її до адміністративної відповідальності в 2015, 2016 році за ст. 184 КУпАП. Відповідно до довідки № 03-04/621 від 24.03.2017, наданої Лиманським міським центром зайнятості в Донецькій області, [PERSON], [INFO], протягом 2016 року та на теперішній час на обліку як безробітна в центрі не перебуває (а.с.20). Родина [PERSON] існувала за рахунок соціальних виплат на дітей, що підтверджується довідкою № 09 вх. 01-0528-4/2 від 27.02.2017, наданою Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради, де зазначено, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні і отримувала допомогу одиноким матерям на дитину та допомогу при народженні дитини (а.с.21). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 30.03.2017 року з'ясувати умови проживання дітей не виявилося можливим через її відсутність за місцем реєстрації. Відповідно до інформації, наданої головою мікрорайону " Східний" м. Лиман [PERSON], [PERSON] з серпня 2016 року за місцем реєстрації не перебуває, місце її проживання невідоме. Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області надав до суду висновок від 31.03.2017 року № 08 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей (а.с.29). Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Органу опіки та піклування Лиманської міської ради в Донецькій області, виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE, заява № 39948/06, від 18.12.2008 року, пп.47-51) в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 вказаного рішення Суду) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п. 48 згаданого рішення Суду). Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49 наведеного рішення Суду). Потрібно з'ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50 вказаного рішення Суду). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51 згаданого рішення Суду). Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача, відповідач життям та здоров'ям дітей не цікавиться, матеріально та морально дітям не допомагає. Нормами ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до числа дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено,зокрема, дітей, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 11 згаданого Закону органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо встановлення статусу дитини,позбавленої батьківського піклування, надання опіки та піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, соціальний захист і захист особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; впровадження пріоритетних форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування. Отже, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне передати малолітніх [PERSON], [PERSON] до Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України у разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, хоча органом опіки і піклування не ставилось питання щодо стягнення аліментів з [PERSON], суд виходить за межі позовних вимог іі вважає за можливе вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, однак ніде не працює, має можливість виплачувати аліменти, на неї не покладено інших зобов'язань матеріального характеру. Згідно з зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. За змістом ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову(ч.1 ст. 191 СК України). Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних способу регулювання сімейних відносин в Україні (ст. 7 СК України), суд за таких обставин вважає за можливе щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх сина та доньки в розмірі 2000,00 грн. щомісяця (по 1000,00 грн. на кожну дитину), починаючи з 07.04.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому на підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що суб`єктивні права дітей на утримання їх матір'ю є порушеними, визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дітей з урахуванням віку малолітніх дітей, їхніх потреб, є обґрунтованим, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює для відповідача додаткові труднощі матеріального характеру. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інших утриманців не має, є фізично здоровою, здатна працювати та виконувати обов'язок щодо утримання своїх дітей, сплачувати аліменти, доказів на підтвердження протилежного судом не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Чинним законодавством України визначена ставка судового збору в таких справах 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 640,00 грн.. Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір при поданні позову, суд відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі 640,00 грн.(за вимогою немайнового характеру щодо позбавлення відповідача батьківських прав). Також, ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох її малолітніх дітей, суд стягує з відповідача на корить держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.. Суд додатково вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved