Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 26.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати тлумачення нотаріальної посвідченої заяви [PERSON] від 30.08.2017 року, а саме, що її зміст не містить дозволу на відчуження [PERSON] об`єктів спільної сумісної власності подружжя; визнати недійсним договір купівлі-продажу, серії та номер 2107 від 30.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] ; поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля марки "LandRover" модель "RangeRover", д/н [NUMBER] ; на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0149 га; на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 08.04.2019 року провадження у справі відкрито. 21.06.2019 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 18.07.2019 року від представника позивача до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, а також заяву про забезпечення позову. Ухвалою від 22.07.2019 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто. 20.12.2019 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення. Ухвалою суду від 26.12.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині поділу спільного майна шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля марки "LandRover" модель "RangeRover", д/н [NUMBER] та на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0149 га, - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 17.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали відзив на позовну заяву та просять в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони [PERSON] та [PERSON] 22.12.2001 року уклали шлюб, в період якого за спільні грошові кошти придбали, окрім іншого майна, житловий будинок [ADDRESS] . При цьому позивач [PERSON] оформила нотаріально посвідчену заяву щодо надання згоди [PERSON] на придбання вищезазначеного об`єкту нерухомості. В подальшому відносини між сторонами погіршились та 02.10.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням суду від 22.11.2018 року було задоволено, однак вказане рішення суду не набуло чинності в зв`язку з його апеляційним оскарженням. Позивач зазначає, що вона випадково під час дослідження ринку нерухомості дізналась про факт розміщення оголошень щодо продажу спільного сумісного майна, а саме будинку [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналась, що вказаний будинок був розділений на дві квартири та відчужений за договорами купівлі-продажу від 30.10.2018 року на ім`я відповідача [PERSON] . При цьому позивач наголошує на тому, що жодної згоди на відчуження спільного майна вона не надавала та вочевидь відповідач [PERSON] використав нотаріальну згоду від 30.08.2017 року, яку позивач надавала з приводу придбання нерухомості. Позивач стверджує, що такі дії відповідача [PERSON] у своїй сукупності були спрямовані на протиправне припинення правового режиму спільної сумісної власності відносно зазначеного майна. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] посилається на те, що укладення оспорюваних договорів відбувалось згідно з вимогами чинного законодавства при отриманні згоди дружини [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, не підтверджені доказами та грунтуються на припущеннях. Зокрема стороною позивача не доведено, що саме нотаріально посвідчена заява від 30.08.2017 року стала підставою для посвідчення договорів купівлі-продажу від 30.10.2018 року, а також, що грошові кошти, отримані від відчуження спірного майна не були використані в інтересах сім`ї. Також представник відповідача [PERSON] вказує, що укладення договорів від 30.10.2018 року відбувалось на засадах добросовісності та порядності зі сторони [PERSON] , а позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Сторона відповідача [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримував доводи сторони відповідача [PERSON] щодо безпідставності позовних вимог [PERSON] ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] 22.12.2001 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний запис за №261, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси /а.с.12/. На теперішній час шлюб розірвано відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 22.10.2019 року. Судом досліджено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. від 30.08.2017 року /а.с.14/. Відповідно до тексту вказаної заяви [PERSON] , повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, котре повністю відповідає її внутрішній волі, цим дає згоду її чоловіку, [PERSON] , на купівлю: - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 0,0121, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:23:009:0021, - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - земельної ділянки площею 0,0087, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:23:009:0019. Також вказаною заявою [PERSON] підтверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного нерухомого майна, є спільною сумісною власністю, придбане нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається в період перебування у зареєстрованому шлюбі, а також стверджує, що договори купівлі-продажу, які будуть укладені її чоловіком, укладаються на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дрежавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Підстави виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 2107, виданий 30.10.2018, видавник: Фролова Р.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, та договір купівлі-продажу, серія та номер: 2108, виданий 30.10.2018, видавник: Фролова Р.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, відповідно /а.с.20-21/. Судом досліджено договір купівлі-продажу від 13.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., відповідно до якого [PERSON] передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) квартиру під [ADDRESS] , і сплачує за неї обумовлену цим договором грошову суму /а.с.73/. В п. 5 вказаного договору, зокрема, зазначено, що цей договір вчинено за згодою дружини Продавця , [PERSON] , викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально. Судом досліджено договір купівлі-продажу від 13.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., відповідно до якого [PERSON] передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) квартиру під [ADDRESS] , і сплачує за неї обумовлену цим договором грошову суму /а.с.74/. В п. 5 вказаного договору, зокрема, зазначено, що цей договір вчинено за згодою дружини Продавця , [PERSON] , викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 369 ЦК України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини вбачаються з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , поданої приватному нотаріусу Сегеченко І.М. 30.08.2017 року щодо надання згоди на купівлю визначених в заяві об`єктів нерухомості. Копію договору, за яким було придбано вказаний житловий будинок суду не надано. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] 30.10.2018 року, тобто до розірвання шлюбу з позивачем, відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу здійснив відчуження двох квартир за адресою: [ADDRESS] . При цьому з тексту договорів купівлі-продажу вбачається, що договори вчинено за згодою дружини Продавця , [PERSON] , викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально. Копій вказаних заяв суду не надано. При цьому в ході розгляду справи представник позивача заявляла клопотання про витребування доказів, в тому числі і нотаріальних заяв [PERSON] щодо продажу спірних квартир. Однак в зв`язку з несплатою судового збору вказане клопотання судом не розглядалось, а в подальшому сторона позивача не наполягала на витребуванні вказаних доказів. Таким чином, доводи сторони позивача [PERSON] щодо того, що оспорювані нею договори купівлі-продажу були вчинені на підставі її нотаріальної згоди від 30.08.2017 року, наданої для купівлі земельних ділянок та житлових будинків не підтверджені належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України. За таких обставин, враховуючи, що сторона позивача [PERSON] посилалась на недодержання встановленої законом форми правочину як на підставу для визнання договорів купівлі-продажу від 30.10.2018 року недійсними, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обставини порушення форми договору у вигляді укладення договору про відчуження спільного майна без згоди іншого співвласника стороною позивача в ході судового розгляду справи не доведені. Таким чином, в ході судового розгляду справи не встановлено обставин для визнання оспорюваних правочинів недійсними, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] про тлумачення нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 30.08.2017 року суд зазначає, що підстав для тлумачення вказаного правочину в ході судового розгляду справи судом не встановлено, оскільки стороною позивача не доведено, що саме ця заява була використана відповідачем [PERSON] при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу, а з тексту самої заяви вбачається, що вона була подана позивачем [PERSON] приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. при купівлі відповідачем [PERSON] земельних ділянок та житлових будинків за адресою: [ADDRESS] . При цьому з самої заяви вбачається, що її оригінал міститься в справі приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed