Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 03 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис за № 40. Спільне життя у сторін не склалось. З кінця 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинились, через відсутність спільного побута та взаємних прав та обов`язків. Відповідач залишив сім`ю, не проживав з позивачкою не вів з нею господарства та не виконував жодних обов`язків, покладених на нього, як на подружжя. Залишив сім`ю через місяць після укладення шлюбу. На даний час зі слів [PERSON] відповідач проживає у Республіці Білорусь, де створив нову сім`ю. Таким чином просила задовольнити її позовні вимоги та розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву від 21 листопада 2019 року вх. № 3038/19 (а. с. 23) про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у суді повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на сайті "Судова влада України", поважних причин нез`явлення у судове засідання суд не повідомив, відзиву та/або заперечення на позовну заяву не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті за змістом ст. 223 ЦПК України і є умовою для ухвалення заочного рішення у справі згідно ст. 280 ЦПК України . Суд повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданного 03 жовтня 2014 року (а. с. 6), відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області, зареєстровано шлюб між сторонами, відповідний актовий запис № 40. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Білорусь. Згідно довідки № 587 від 10 вересня 2019 року, виданої Сенчицькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області (а. с. 9) про те, що гр. [PERSON] дійсно проживав з 20 вересня 2014 року до 20 жовтня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). На даний час місце реєстрації проживання чи перебування [PERSON] , в Україні невідомо. Згідно ст. 56 закону України "Про міжнародне приватне право" визачає, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. А згідно ст. 60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Сторони зареєстрували шлюб в України, у матеріалах справи наявна інформація про їх спільне проживання в Україні. На даний час позивачці місце проживання відповідача невідоме. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони упродовж тривалого часу шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим, оскільки це суперечитиме інтересам позивачrки що має істотне значення. Спору щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а. с. 6) та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, про що заявила позовну вимогу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що в цій часині позовні вимоги також підлягають до задоволення. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем є підставними та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати які складаються із судового збору. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved