Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] управління юстиції у місті Києва, треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діє в свої інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та в останній редакції позовних вимог просила суд визнати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 жовтня 2014 року державним нотаріусом 16-ої нотаріальної контори Босою Ю.П. частково недійсним, а саме - визнати Свідоцтво недійсним в частині визначення жилою площі жилого будинку дерев'яного, зазначеного у плані під літерою «А», розташованого за адресою: [ADDRESS], встановивши, що його дійсна жила площа дорівнює 23,7 кв.м., до якої не відноситься жила площа прибудови, зазначеної у плані літерами «А-1», «а-2», «а-3», «а-4» та масандри до житлового будинку під літерою «А» по [ADDRESS], а також виключити із Свідоцтва гараж під літерою «З». Визнати, що у склад спадкового майна після смерті [PERSON], [INFO], увійшло домоволодіння у вигляді житлового будинку загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., службовою площею 27,1 кв.м., /кухня та допоміжні приміщення/, які належали покійному [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистою власності на домоволодіння виданого Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящихся 09.02.1972 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління юстиції у м. Києві - [PERSON] проти позову заперечував та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Третя особа Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду лист про розгляд справи у її відсутність (а.с. 43). Треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діє в свої інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с. 51, 52, 53, 54,). Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], батьку позивачки [PERSON], належало на праві власності домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09.02.1972 року, яке складалось з одного будинку, до якого входило 2 жилі кімнати (а.с. 76зворот - 77). Дане домоволодіння знаходилось на земельній ділянці площею 0,1000 га, на яку [PERSON] 28.01.1999 року отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-КВ №152517 (а.с. 74 зворот-75). 13.02.2003 року [PERSON] склав заповіт, за яким земельну ділянку та жилий будинок на ній [ADDRESS] заповідав в рівних частках своїм дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 71 зворот). [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено запис № 269 та відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 66). 09.10.2004 р. державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Босою Ю.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за змістом якого спадкоємцями майна померлого є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво складалось із земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] (а.с. 77). 13.10.2004 р. тим же державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за змістом якого спадкоємцями майна (домоволодіння [ADDRESS]) померлого є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також в рівних частках. Дане домоволодіння складалось з 2-х жилих будинків та надвірних будівель, тобто на земельній ділянці розташовані жилий дерев'яний будинок позначений під літерою „А" жилою площею 101,60 м? та жилий будинок під літерою „Ж" жилою площею 53,20 м?, а також льох під літерою „Б", сараї під літерами „Д" і „Е", літня кухня під літерою „И", льох під літерою „К", вбиральні під літерами „В", „Р", „С", душ під літерою „Т", гараж під літерою „З" спорудженням № 1-7, І-ІІІ (а.с. 82). За змістом копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №128976 від 06.06.2005 р. [PERSON] є співвласницею 1/4 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS] (а.с. 18). Зі змісту зазначеного документу вбачається, що крім вказаної особи, співвласниками даної земельної ділянки на 1/4 її частину є також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2014 р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 1/8 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS]. Та окрім них, співвласниками цієї ж земельної ділянки є: [PERSON] - 1/12 частина; [PERSON] - 1/4 частина; [PERSON] - 1/12 частина; [PERSON] - 1/12 частина; [PERSON] - 1/4 частина (а.с. 106). Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Приписами статті 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 13.02.2003 р. [PERSON], [INFO] був складений заповіт, з якого вбачається, що на випадок його смерті належні йому житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], він заповів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожному. Отже, спадкодавець, [PERSON] склавши заповіт від 13.02.2003 р., у редакції яка станом на 11.03.2014 р. чинна, охопив заповітом права та обов'язки, які йому належали на момент складення заповіту, а також права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. На момент складання заповіту спадкодавцеві належало право особистої власності на будинок під літ. «А», що підтверджується Свідоцтвом про право власності на особисту власність на домоволодіння, від 09.02.1972 р. та набуте особисте право власності на житловий будинок «Ж», прибудови «А'-1», «а?», «а?», «а?», «а4», мансарда до житлового будинку «А», гаражі «Г» і «Е», гараж «З», літня кухня «І» по [ADDRESS], що підтверджується дозволом на введення в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, по [ADDRESS] від 03.07.1998 р. Чи самим визначив розмір та склад (об'єм) усієї спадщини. А тому, житлові будинки під літ. «А» з прибудовами «А'-1», «а?», «а?», «а?», «а4», мансарда до житлового будинку «А», гаражі «Г» і «Е», гараж «З», літня кухня «І» по [ADDRESS] увійшли до складу спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативним актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (Лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. Крім цього, відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, отримання спадкодавцем 03.07.1998 р. Дозволу на введення в експлуатацію закінченого будівництвом (розширенням, реконструкцією) приватного (індивідуального) житлового будинку, по [ADDRESS] та прийняття в експлуатацію доводить, що з 03.07.1998 р. спадкодавець [PERSON] набув право власності на збудоване спірне майно, а саме на житловий будинок «Ж», прибудови «А'-1», «а?», «а?», «а?», «а4», мансарда до житлового будинку «А», гаражі «Г» і «Е», гараж «З», літня кухня «І» по [ADDRESS] в порядку, який існував на час його спорудження. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Під час розгляду справи було допитано свідків [PERSON], [INFO], який повідомив, що він є супругом позивача. В квітні 1997 року вони почали за загодою [PERSON] будувати пристройку к дому. Все це відбувалося за наші гроші. Свідок, [PERSON], [INFO] повідомив суду, що він з самого початку будував прийстройку, мені показали план та почали будувати. Будівельні роботи робили вдвох з [PERSON]. В 1997 р. почали та в грудні 1997 р. вже заселились. Будинок належав [PERSON]. Отже, покази свідків враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 ЦПК України не можуть спростувати дійсність свідоцтва про право спадщину за заповітом в частині визначення жилої площі жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed