Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що у 2006-2014 роках органами досудового розслідування та судами проти нього велася та розглядалася кримінальна справа за обвинуваченням у зловживанні службовим становищем і службовому підробленні, яка в кінцевому рахунку була закрита судом апеляційної інстанції за відсутністю в його діях складу злочину. На даний час із Богунського районного суду м. Житомира позивачу надійшло повідомлення, зі змісту якого вбачається, що він має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження та притягнення як обвинуваченого. За словами [PERSON], незаконні дії прокуратури та суду полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності та засудженні за злочини, передбачені ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч.2 КК України. Згідно зі змістом позову, вироками Богунського районного суду м. Житомира від 15.03.2010 та від 03.01.2013, які в подальшому були скасовані судом апеляційної інстанції, [PERSON] визнано винним та засуджено за ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України, а потім і за ст. 366 ч. 1 КК України відповідно. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2014 року, провадження відносно позивача було закрито за відсутністю складу злочину. Як вказує [PERSON] у своєму позові, зазначеними незаконними діями органів прокуратури та суду йому завдана моральна шкода, яка полягає майже у восьмирічній психічній напрузі від постійного страху можливого засудження. Моральні страждання від такого психічного впливу призвели до суттєвого погіршення можливостей реалізації його звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, глибокого психологічного дискомфорту, значним порушенням душевної рівноваги. Особливі моральні страждання були на роботі, де позивач постійно відчував певну відчуженість підлеглих. Врешті-решт заподіяні моральні страждання призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків і це призвело до вкрай тяжкого захворювання та тривалого лікування. З урахуванням встановленого з 01 січня 2017 року в Україні розміру мінімальної заробітної плати в сумі 3 200 грн. та кількості місяців, протягом яких позивач незаконно перебував під слідством та судом [PERSON], а також того, що моральні страждання від тривалого незаконного перебування під слідством та судом призвели до тяжких непоправних захворювань, втрат здоров'я та інвалідності 2 групи, позивач просить суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду в грошовій сумі 588 800 грн. Крім того [PERSON] посилається у позовній заяві на те, що за період з 2007 по 2014 pp. він сплатив своєму адвокату за надання юридичних послуг згідно виданих останнім квитанцій та складених звітів гривневий еквівалент 8 150 доларів США в сумі 56 200 грн. З огляду на це позивач просить суд повернути йому матеріальні втрати і визначити суму матеріальних збитків за рахунок коштів державного бюджету з врахуванням індексів інфляції на загальну суму 138\~506 грн., а також понесених ним витрат в сумі 6 930 грн. за надання правової допомоги адвоката на ведення судової справи по відшкодуванню зазначеної у цій заяві шкоди. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Крім того позивач пояснив суду, що просить стягнути моральну шкоду саме в такому розмірі, так як йому довелось витрачати багато коштів на лікування у звязку із тим, що незаконні дії правоохоронних органів підірвали його здоровя і тепер він, за рекомендаціями лікарів, повинен довічно приймати ліки. Також [PERSON] уточнив, що сплатив адвокату [PERSON] за надані юридичні послуги по кримінальній справі гривневий еквівалент 8\~150 доларів США, а також 6\~930 грн. за складання позову та участь в судовому засіданні з розгляду даної цивільної справи. За словами представника позивача, матеріальна шкода підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції, виходячи з загальних засад законодавства, так як вона фактично є грошовим стягненням з держави. Моральна шкода підлягає стягненню у кратному розмірі, у звязку з чим його довіритель просить стягнути шкоду у подвійному розмірі. Крім того представник уточнив, що кошти в сумі 6\~930 грн. він просить розцінювати як судові витрати та стягнути їх відповідно до положень ЦПК України. Представник Житомирської місцевої прокуратури в судовому засіданні не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог. Вважає заявлений позивачем розмір моральної шкоди завищеним. Звертав увагу на недоведеність причинно-наслідкового звязку між діями правоохоронних органів та хворобою [PERSON], у тому числі перенесеним інфарктом. На думку представника, матеріальна шкода є обґрунтована, оскільки позивач перебував під слідством та судом майже 92 місяці, однак індексацію розміру матеріальної шкоди вважає безпідставною, оскільки вона не може бути застосована до подібних виплат згідно із положеннями законодавства України. Вказав, що погоджується із стягненням моральної шкоди з розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та стягненням матеріальної шкоди в сумі 56\~200 грн. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, жодних заяв або клопотань від представника відповідача на адресу суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] та його представника, пояснення представника прокуратури, вивчивши й дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2006 року відносно начальника КВЖРЕП №6 [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 9-10). 29 травня 2006 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, а також обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 11-14). 31 липня 2006 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та накладено арешт на належне обвинуваченому майно, а саме автомобіль [NUMBER], та мотоцикл КМЗ Днепр 11, н/з 1320ЖИК (а.с. 15-19). Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України тапризначено за ст. 70 КК України остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 роки; за ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки; за ст.76 КК України на [PERSON] покладено ряд обов'язків; міру запобіжного заходу для залишено до вступу вироку в законну силу підписку про невиїзд, а також знято арешт, що був накладений на указане вище майно(а.с. 20-33). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 червня 2010 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2010 року скасовано, а кримінальну справу повернуто до суду першої інстанції на новий судовий розгляд іншим складом суду (а.с. 35-42). На підставі постанови від 11 вересня 2012 року старшим прокурором м. Житомира [PERSON] предявлено підсудному [PERSON] змінене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 43-47). Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 3 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій в сфері комунального господарства строком на один рік; на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у зв'язку з закінченням строків давності; запобіжний захід щодо засудженого у виді підписки про невиїзд скасовано; майно засудженого, на яке накладено арешт, звільнено з-під арешту (а.с. 48-64). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 3 січня 2013 року в частині засудження [PERSON] за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано, а провадження по кримінальній справі відносно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) закрито за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 65-82). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2014 ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 83-85). Листом від 10.01.2017, за підписом голови Богунського районного суду м. Житомира, [PERSON] роз'яснено порядок поновлення його порушених прав й свобод та відшкодування завданої шкоди (а.с. 8). Із наявних в матеріалах справи листків непрацездатності слідує, що [PERSON] перебував на лікарняному у період із 13.12.2011 по 27.03.2012 року (а.с. 87-90). Відповідно до змісту довідки КУ ЦМЛ №1 до історії хвороби №14677 від 05.01.2012 та епікризу від 05.01.2012, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні для хворих інфарктом міокарда КУ ЦМЛ №1 м. Житомира з 13.12.2011 по 05.01.2012 з діагнозом інфаркт міокарда трансмуральний інфаркт міокарда перетинки, верхівки, передньої стінки лівого шлуночка (а.с. 97-98). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №784205 від 01.03.2017 [PERSON] за наслідками повторного огляду встановлена друга група інвалідності з 15.02.2017 безтерміново, внаслідок загального захворювання (а.с. 166). Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що протягом 2007-2014 років [PERSON] були оплачені адвокату [PERSON] послуги по наданню юридичної допомоги на загальну суму 56\~200 грн. (а.с. 111-112). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Саме подібного змісту правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 по справі № 6-2203цс15, що має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 року становить 3 200 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 29 травня 2006 року по 21 січня 2014 року, тобто майже 92 повних місяці, такими діями йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психологічних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з незаконними діями органів досудового розслідування та суду, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 294 400 грн. виходячи із розрахунку (мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 х кількість місяців перебування під слідством та судом). Крім того, згідно з п. 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди так само частково, стягнувши за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 56\~200 грн. документально підтверджених витрат на оплату послуг з надання юридичної допомоги у кримінальній справі. Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі, оскільки законодавством України не передбачене відшкодування понесених витрат на оплату послуг з надання юридичної допомоги згідно Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" з урахуванням встановленого індексу інфляції. Крім того суд відмовляє [PERSON] у задоволенні його вимог в частині стягнення 6\~930 грн., оскільки дані витрати не відшкодовуються згідно із Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Також указана сума коштів не може бути стягнута як судові витрати по справі за рахунок коштів Державного бюджету України, а саме так просить позивач у прохальній частині свого позову, так як дана вимога прямо суперечить змісту статті 88 ЦПК України. Таким чином з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] підлягають стягненню 294 400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 56\~200 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial