Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в загальному розмірі 40432 грн. 00 коп. В позові зазначав, що 20 листопада 2012 року в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої його автомобіль марки «Toyota», р.н. [NUMBER], зазнав ушкоджень і підлягає ремонту та відновленню. Посилаючись на те, що винним у ДТП був визнаний відповідач, тому просив стягнути з нього суму матеріальних збитків в розмірі 36423 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн. та понесені судові витрати. Під час розгляду справи до участі в ній було залучено в якості співвідповідача - публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Лафорт" (далі - Страхова компанія), в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача як власника транспортного засобу. В судовому засідання представниця позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON], та представник Страхової компанії до суду не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 26 грудня 2011 року року між Страховою компанією та [PERSON] був укладений договір страхування транспортного засобу марки «ВАЗ-21013», р.н. [NUMBER], шляхом оформлення полісу № АВ/1089596 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За договором ліміт страхової відповідальності за спричинення майнової шкоди на одну особу склав 50000 грн, франшиза - 1000 грн. 20 листопада 2012 року в м. Миколаєві відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля «ВАЗ-21013» та автомобіля марки «Toyota», р.н. [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2012 року було визнано вину відповідача у вчиненні ДТП і на нього за ст. 124 КУпАП, тобто за порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, було накладено стягнення у виді штрафу в сумі 400 грн. Виходячи з того, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, є обґрунтованими. Вина відповідача у пошкодженні транспортного засобу позивача та у спричиненні йому матеріального збитку доказуванню не підлягає. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. На підтвердження завданого матеріального збитку позивач представив звіт від 21 листопада 2012 року про оцінку ушкоджень автомобіля «Toyota», за яким вартість відновлювального ремонту авто склала 36423 грн. 48 коп. Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність в страховій компанії "Лафорт", про що зазначено вище. За положеннями статті 22 Закону страхова компанія як страховик повинна відшкодувати матеріальні збитки позивачу, оцінені і встановлені згідно з даним Законом. Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону «Про страхування» від 07 березня 1996 року франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника. Також, згідно з абз. 2 п. 12.1. ст. 12, п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Виходячи з оформленого страхового полісу від 26 грудня 2011 року Страхова компанія зобов'язана в зв'язку з настанням описаного вище страхового випадку виплатити страхове відшкодування потерпілому за лімітом відповідальності в розмірі 50000 грн., без врахування франшизи в сумі 1000 грн., яка підлягає стягненню із завдавача шкоди. За такого зі Страхової компанії, в межах заявлених вимог, підлягає стягненню на користь позивача відшкодування матеріального збитку в сумі 35423 грн. (36423 грн. - 1000 грн. франшиза). Залишок невідшкодованого матеріального збитку в сумі 1000 грн. (франшиза) підлягає на користь позивача безпосередньо з відповідача [PERSON] Що ж стосується заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, то слід відзначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що автомобіль позивача внаслідок ДТП отримав пошкодження та потребує ремонту, тому вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер спричиненого збитку, вартість відновлювального ремонту, незручності власника в зв'язку необхідністю ремонту транспортного засобу. Всі ці фактори вказують, що позивачу були завдані моральні страждання та переживання, оскільки йому необхідно докладати додаткових зусиль, щоб відновити сталий та нормальний свій життєвий устрій. Розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд вважає достатнім та співмірним в сумі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони (сторін) понесені ним судові витрати при подані позову до суду, пропорційно загального об'єму задоволених вимог - 95 % та пропорційно задоволених вимог відносно кожного відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial