Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON], яка представляє інтереси малолітньої [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просила стягнути з відповідачів на свою користь 7809,58 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 7000 грн. моральної шкоди та сплачений судовий збір, посилаючись на те, що 09 квітня 2013 року приблизно о 19-00 год великий собака, який належить відповідачам, вибіг на вулицю та покусав її дочку, нанісши останній тілесні ушкодження, що підтверджуються актом судово-медичної експертизи №110 від 12 квітня 2013 року. Внаслідок отримання малолітньою [PERSON] тілесних ушкоджень, була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у понесених витратах на лікування. Також у зв'язку з вищезазначеною подією [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода, оскільки після вказаної події її дочка втратила слух на обидва вуха та отримала сильне нервове потрясіння, у зв'язку з чим родина була змушена прикладати надзвичайні зусилля для організації нормального життя. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідачів на свою користь 532,26 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні у 2013 році в розмірі 1147 грн, сплачений судовий збір та 400 грн. витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що малолітня [PERSON], яку покусав собака, протягом 14 днів не відвідувала дошкільний навчальний заклад, а тому він здійснював догляд за нею, у зв'язку з чим, враховуючи, що він займається індивідуальною трудовою діяльністю, протягом тривалого періоду не міг заробити собі коштів для проживання. Оскаржуваним рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд при ухваленні рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянти зазначають, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність факту належності відповідачам собаки, яка покусала малолітню [PERSON] та необгрунтовано послався на постанову слідчого О.Г.Крихтенка про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2013 року, якою не встановлено осіб, яким належить даний собака. Також суд безпідставно критично оцінив покази свідка [PERSON] Крім того, на думку апелянтів, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки їхні свідчення мають суттєве значення для повного та об'єктивного вирішення справи, зокрема і спростування пояснень відповідачів. Також апелянти зазначають, що судом неправомірно було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, яке було мотивовано тим, що ним до прокуратури Ічнянського району 11 грудня 2013 року було оскаржено постанову слідчого О.Г.Крихтенка про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2013 року, яка на сьогоднішній день скасована прокурором. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів [PERSON] і [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у судовому засіданні не довели факт належності відповідачам собаки, який покусав малолітню [PERSON], а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. З такими висновками суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2013 року приблизно о 19 год. позивачка [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], проходили по вул. Чумака в м. Ічня. В цей час з двору відповідачів вибіг собака, який покусав дочку позивачки [PERSON], у зв'язку з чим дитина отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правої верхньої кінцівки, саден області живота, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, та саден та ран правої нижньої кінцівки, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.11-12). Із матеріалів кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013260120000146 від 11.04.2013 року, порушеного по факту отримання тілесних ушкоджень малолітньою [PERSON] внаслідок укусів собаки, вбачається, що згідно повідомлення КЛПЗ „Ічнянська ЦРЛ", малолітня [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS], звернулась в приймальне відділення 09.04.2013 р. в 19.20. Оглянута амбулаторно лікарем Гарчинським В.І. Діагноз: Укушені рани живота, правої гомілки (а.кр.пр.17). Постановою слідчого СВ Ічнянського РВ УМВС України в Чернігівській області Крихтенка О.Г. від 29 квітня 2013 року вказане вище кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні ознак кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною КК України. В ході розслідування осіб, яким належить собака, який покусав малолітню [PERSON], не встановлено. Також було постановлено притягнути особу (власника собаки) до адміністративної відповідальності. Відповідно до листа Ічнянського РВ УМВС від 11.12.2013 року [PERSON] та [PERSON], мешканці [ADDRESS], до адміністративної відповідальності за порушення правил утримання собак не притягувалися (а.с. 70). Постановою в.о. прокурора Ічнянського району від 23 грудня 2013 року було скасовано постанову слідчого СВ Ічнянського РВ УМВС України в Чернігівській області Крихтенка О.Г., якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013260120000146 від 11.04.2013 року було закрито. При цьому зазначено, що слідчим під час досудового розслідування не в повній мірі досліджені всі фактичні обставини правопорушення. Проведено додаткові слідчі (розшукові) дії, але на даний час розслідування не завершено. З матеріалів кримінального провадження встановлено, що допитані під час досудового розслідування свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пілтвердили, що в господарстві відповідачів [PERSON] було два собаки, один з яких великий, схожий на "кавказську вівчарку". Крім того, [PERSON], який був допитаний як свідок судом першої інстанції, дав показання про те, що він проживає за кілька будинків від будинку відповідачів [PERSON], і він був очевидцем того, як 09.04.2013р. великий собака, який належав [PERSON], покасав дитину позивача, що [PERSON] прогнав собаку лопатою, якою убирав у дворі сніг. Допитаний під час досудового розслідування свідок [PERSON] дав аналогічні свідчення. В засіданні апеляційного суду був допитаний свідок [PERSON], клопотання про допит якого подавалось до суду першої інстанції (а.с.62), але не було задоволено без належних підстав. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він є сусідом позивачів та знайомий з відповідачами, і що йому відомо, що в господарстві відповідачів до кінця літа 2013 року був великий собака, схожий на "кавказську вівчарку", і що зі слів позивачів йому стало відомо, що саме цей собака покусав дитину [PERSON]. Враховуючи положення статей 57-61, 63, 64, 179, 185, 212 ЦПК України щодо доказів та їх оцінки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні у справі письмові докази, зокрема, записи у медичні картці [PERSON], висновки судово-медичної експертизи, свідчення [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] в матеріалах кримінального провадження, а також показання допитаних в суді свідків [PERSON] та [PERSON]., у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що по справі доведено, що 09.04.2013 року належний відповідачам собака покусав малолітню [PERSON], внаслідок чого дитина отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Відповідачі, утримуючи у дворі собаку, зобов'язані були забезпечити належні умови її утримання, забезпечити неможливість втечі собаки з двору, недопущення заподіяння собакою шкоди оточуючим відповідно до Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, тому мають нести відповідальність за заподіяння матеріальної та моральної шкоди в солідарному порядку. У ході розгляду справи встановлено факт завдання позивачці [PERSON] моральної шкоди внаслідок отримання її малолітньою дочкою [PERSON] тілесних ушкоджень від укусів собаки, який належить відповідачам. Дитина отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правої верхньої кінцівки, саден області живота, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, та саден та ран правої нижньої кінцівки, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.11-12). Крім того, дитині встановлений діагноз - ситуаційно обумовлена невротична реакція, нічний енурез (а.с.23). Враховуючи характер, спосіб завдання й тривалість перетерплювання цієї шкоди, апеляційний суд вважає, що її розмір у грошовому еквіваленті має бути визначений у сумі 5000 грн. 00 коп. Проте апеляційний суд вважає, що в іншій частині позовні вимоги є необгрунтованими. Так, кошти на придбанні ліків на загальну суму 1609 грн. 72 коп. сплачені не позивачем [PERSON], а Ічнянським РБФ "Лікарняна каса" (а.с.17-18). Лист лікаря Української дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" про те, що приблизна вартість повного обстеження та рекомендації по реабілітації в цьому закладі може становити в межах 4-6 тис. гривень (а.с.16), не є належним та допустимим доказом заподіяння шкоди на вказану суму. Довідка про вартість квитків на автобус Ічня -Київ - 49,97 також не є доказом понесення позивачем витрат на проїзд в сумі 199,88 грн. Також суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] перебував на лікарняному по догляду за дитиною у зв"язку з отриманими дитиною внаслідок укусівтілесними ушкодженнями та втратив через це заробіток. Отже оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], яка представляє інтереси малолітньої [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно 5000 (п'ять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди. В порядку ст. 88 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат, стягнувши з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 49 грн. 16 коп. з кожного у часткове (пропорційно задоволеним позовним вимагам) відшкодування судового збору, сплаченого [PERSON] при подачі позовної заяви та апеляційної скарги. Оскільки позивачем [PERSON] не надано доказів оплати послуг адвоката відповідно до договору б/н від 05.07.2013 року на суму 400 грн., ця вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: partial