Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду до відповідача, посилаючись на те, що 18 червня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано в Кальниболотській сільській раді Новоуархангельського району Кіровоградської області. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинено. На даний час позивачка проживає з донькою окремо та самостійно її доглядає. Відповідач працює, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На час звернення до суду з позовом позивачка перебувала на 30 тижні вагітності, не працює, перебуває у декретній відпустці. Отримувані кошти не дають змоги повноцінно матеріально забезпечити виховання дитини, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також аліментів на утримання дружини під час вагітності в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, а у разі народження дитини, до досягнення дитиною трьох років без додаткового рішення суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, 17.10.2017 року від представника позивача [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги, надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що на утримання доньки він надає матеріальну допомогу та піклується про неї, але докази не збирав, а стосовно аліментів а утримання вагітної дружини пояснив, що взмозі сплачувати лише 500 грн. щомісяця, так як постійної роботи немає, працює неофіційно на будівництві, отримує до 3000 грн.. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі з 18 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ОЛ №067076, виданого Кальниболотською сільською радою Новоуархангельського району Кіровоградської області від 18 червня 2013 року. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-ОЛ № 143481, виданого Кальниболотською сільською радою Новоуархангельського району Кіровоградської області від 12 липня 2013 року. Станом на 18.09.2017 року донька [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: м.Новоукраїнка. [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] належної участі у вихованні і матеріальному забезпеченні доньки не приймає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 18.09.2017 року №1736/02-55. Згідно довідки №162 від 06.09.2017 року, виданої Новоукраїнської центральною районною лікарнею, [PERSON] перебуває на обліку у зв'язку з вагутністю і станом на 06.09.2017 року має термін вагітності 30 тижнів. Домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 84, 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.\~\~\~ Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком і станом здоров'я, офіційно не працює, але маєнестабільний дохід до 3000 грн., що встановлено зйого особистих показів. Те, що відповідач не працює не є підставою для ухилення від виконання обов'язку по утриманню дитини та вагітної дружини, оскільки, доказів, у підтвердження того, що він, щонайменше намагався працевлаштуватися, звертався в Центр зайнятості по питанню працевлаштування [PERSON] суду не надав. Суд враховує ці доводи, проте констатує той факт, що обґрунтованих перешкод для працевлаштування [PERSON] не має, і не заперечує можливості працевлаштування і сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та вагітної дружини. Позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази для присудження аліментів на утримання дитини, такі як: свідоцтво про шлюб (а.с. 6); свідоцтво про народження малолітньої [PERSON] (а.с.5); акт обстеження житлово-побутових умов від 18.09.2017 року №1736/02-55 (а.с. 7); довідку Новоукраїнської ЦРЛ №162 від 06.09.2017 року про вагітність [PERSON] (а.с. 8). Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать поясненням сторін, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суда. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно частин 1 та 2 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК Україниправо на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 5 ст. 84 СК України аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною,\~ має можливість працювати, зобов'язаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на утримання доньки, щомісячно в частині заробітку відповідача та справедливим розміром аліментів на утримання\~ буде 1/4 частина доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивачка, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дитину на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому визначений розмір аліментів забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання дитиною надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту. Крім того, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини під час вагітності, а у разі народження дитини до досягнення дитиною трьох років без додаткового рішення суду, у твердій грошовій сумі в розмірі 660 грн., сума обрахована, виходячи із 50% для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 року в редакції Закону від 6.02.2003 року. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року Про судовий збір. В силу п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial