Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У грудні 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересовані особи: [PERSON], Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності йому, його матері [PERSON] та його брату [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Заявник стверджував, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] У встановлений строк та у визначеному законом порядку [PERSON] прийняв спадщину, проте державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.Б. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS], яка за життя належала на праві власності [PERSON] Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначена. З цих підстав [PERSON] просив суд встановити факт, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримали, просили суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник заінтересованої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду пояснення, в яких просила суд розглянути справу за відсутності його представника. Заслухавши вступні слова заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули шляхом приватизації право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 8). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 квітня 2018 року (а. с. 35). На випадок своєї смерті [PERSON] 19 травня 2012 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Іванець О.О., зареєстрований в реєстрі за №10-665, яким заповіла все своє майно своєму сину [PERSON] (а. с. 38). За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подання державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 35). 30 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 53). Однак постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 30 листопада 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначена (а. с. 53-54). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з нормою ч. ч. 1-3 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції, яка діяла на момент приватизації квартири) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] вбачається, що вона належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а. с. 8). За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз'яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. З наведеного вбачається, що державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. протиправно відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] Також про незаконність дій нотаріуса свідчить те, що у своїй постанові вона покликалась на п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Цією нормою передбачено обов'язок нотаріуса видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за умови подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Спадкоємець [PERSON] подав державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвій О.В. правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] - свідоцтво про право власності на житло від 16 грудня 1993 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи №610/2018. За таких обставин ефективним засобом захисту порушеного права спадкоємця [PERSON] на набуття у власність майна в порядку спадкування за заповітом (таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням) є оскарження постанови державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 30 листопада 2018 року чи пред'явлення позову про визнання права власності на спадкове майно. Натомість заявник просить суд встановити факт, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Такий факт у судовому порядку не може бути встановлений, позаяк квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на права спільної сумісної, а не спільної часткової власності. Крім цього, за положеннями п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на майно припиняється у разі смерті власника. Отже, після смерті [PERSON] її право власності на частину квартири [ADDRESS] припинилось, а тому встановлення факту належності на праві власності майна померлій особі суперечитиме положенням цивільного та цивільного процесуального законодавства. Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення

Outcome: dismissed