Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» звернулось з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупки.пром.уа» про визнання результатів відкритих електронних торгів (аукціону) недійсними, про визнання результатів відкритих електронних торгів (аукціону) недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так 18.07.2019р. на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд) про затвердження умов продажу від 24.04.2019 року № 444 відбулися відкриті електронні торги (аукціон) з продажу активу ПАТ «Дельта Банк», який перебуває в процесі ліквідації, а саме права вимоги за кредитним договором № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року, укладеним ПАТ «Дельта Банк» з фізичною особою (відомості про фізичну особу Банком розголошені не були), в якості забезпечення по вказаному вище кредитному договору виступало нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля-бар, загальною площею 183,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Початкова ціна лоту складала 647 212,79 гривень. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОРІОН» зареєструвалося для участі у вказаних вище відкритих електронних торгах (аукціоні), виконавши при цьому умови п.2 Розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року № 388 (далі по тексту - Положення), а саме внесло на рахунок організатора відкритих торгів (аукціону) грошові кошти (гарантійний внесок), встановлений Фондом у розмірі 32 360,64 грн., що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b. Разом з тим, для участі у відкритих торгах (аукціоні) через електронний майданчик оператора ТОВ «ЗАКУПКИ.ПРОМ.УА» зареєструвалася фізична особа: [PERSON] , яка в подальшому й стала переможцем за результатами проведення вказаних відкритих торгів (аукціону), що також підтверджується вищевказаним протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b. Позивач вважає, що сам факт реєстрації фізичної особи для участі у відкритих торгах (аукціоні), на продаж в яких виставляється такий банківський актив (майно) як право вимоги за кредитним договором, а також і участь даної фізичної особи, є незаконним, так само як і їх результати, в зв`язку з чим результати відкритих електронних торгів (аукціону) необхідно визнати недійсними в судовому порядку з наступних підстав. Відповідно до ч.3,6,9 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно- правовими актами Фонду. Майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, продається на відкритих торгах. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи. Частиною 1 статті 190 ЦК України, передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до п.1 розділу 6 «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 за №388 на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується як права вимоги. Порядок продажу активів (майна) банку на відкритих торгах (аукціоні), передбачений вищевказаним Положенням, відповідно до якого продаж розпочинається з підготовки до реалізації активів (майна) банків, що ліквідуються та закінчується укладанням договору купівлі-продажу активу (майна). Тобто, вся процедура продажу активів (майна) банку на відкритих торгах (аукціоні), зводиться до укладення у подальшому публічного договору, при цьому майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження продається на відкритих торгах, в яких можуть брати участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи, тобто обмежене коло фізичних та юридичних осіб. В даному випадку, при проведенні вищевказаних торгів (аукціону) надані переваги фізичній особі, яка не мала право участі у ньому відповідно до вимог ч.9 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нижче викладених норм діючого матеріального законодавства України. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачений порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Так, відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, із сутті поняття кредитного договору, передбаченого частиною 1 ст. 1054 ЦК України слідує, що кредитодавцем в кредитному договорі може бути банк або інша фінансова установа. Вищевказані вимоги законодавства свідчать про те, що банк не може передати свої права та обов`язки кредитодавця по кредитному договору фізичній особі, оскільки кредитодавцем по кредитному договору може бути лише банк або інша фінансова установа, про що свідчить установлене законодавством поняття кредитного договору, а також правова природа та істотні умови такого договору . Таким чином, враховуючи вищевикладене, участь фізичної особи у відкритих торгах (аукціоні), лотом на яких є право вимоги по кредитному договору, і за результатами якого необхідно фактично замінити сторону у зобов`язанні, не направлена на наступления реальної передачі права вимоги за кредитним договором, оскільки заміна банку на фізичну особу в якості кредитодавця в кредитному договорі суперечить діючому законодавству. Позивач вважає, що громадянка [PERSON] не могла прийняти участь у даних торгах (аукціоні), в зв`язку з тим, що оборот майна банку, яке реалізовувалось, в даному випадку є обмеженим суб`єктним складом учасників кредитного договору. Реєстрація фізичної особи - відповідачки [PERSON] для участі у відкритих торгах (аукціоні) та в подальшому перемога її за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) суттєво порушує права ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОРІОН», яка зайняла друге місце у вказаних торгах, оскільки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОРІОН» є фінансовою установою, що підтверджується Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 4011 від 21.12.2017 року про видачу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОРІОН» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності ринку цінних паперів), Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 13.08.2018 року та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.07.2018 року, та згідно діючого законодавства має право бути кредитодавцем по кредитному договору та здійснювати по такому договору всі права та обов`язки, встановлені кредитним договором, участь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОРІОН» у відкритих торгах (аукціоні) була направлена на реальне настання наслідків перемоги в аукціоні, а саме на здійснення всіх прав та обов`язків відносно боржника у кредитному договорі № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року на відмінну від участі в аукціоні фізичної особи - відповідачки [PERSON] . Більш того в розділі II Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються передбачено, що потенціальними покупцями у відкритих торгах (аукціоні) можуть бути фізичні або юридичні особи, які мають намір придбати актив (майно) банку та можуть набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права. В даному випадку фізична особа - відповідачка [PERSON] не може придбати право вимоги боргу та стати кредитодавцем в кредитному договорі, оскільки це суперечить законодавству, а отже й не могла бути зареєстрована як потенційний покупець у відкритих торгах (аукціоні), прийняти в ньому участь та стати переможцем. Крім вищевикладеного, варто зазначити, що частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК України). При цьому плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Такого висновку дійшов у своїй постанові від 13.04.2016 у справі №3-238гс16 Велика палата Верховного Суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по- різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК). Так, Верховний Суд України в постанові у справі №6-301 цс 15 від 06.07.2015 зазначив, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання у її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Така позиція Верховного Суду України у вищезгаданій справі висловлена щодо випадку коли право вимоги відступлено "за номінальною вартістю". Натомість, у постанові від 13.04.2016 у справі №3-238гс 16 Верховний Суд України зазначив, що плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Така позиція Верховного Суду України у вищезгаданій справі висловлена щодо випадку коли право вимоги відступлено за ціною, що є нижчою від реальної ціни вимоги, оскільки вказана різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу. У випадку, правовідносини, які виникли між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] , а саме передача ПАТ «Дельта Банк» фізичній особі [PERSON] права вимоги по кредитному договору № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року за ціною 300000 гривень, що є суттєво нижчою за борг по вищевказаному кредитному договору, який складає 647 212,79 гривень, містять істотні умови договору факторингу, оскільки вказана різниця є платою за договором факторингу як плата за надану фінансову послугу, що свідчить про те, що в подальшому між сторонами повинен бути укладений саме такий договір, а не договір про відступлення права вимоги. Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 вищевказаного закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За пунктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ, і аж ніяк не може бути фізичною особою, що також свідчить про те, що результати відкритих торгів (аукціону), за якими фізична особа [PERSON] перемогла й отримала право вимоги боргу за кредитним договором, повинні бути визнанні недійсними оскільки фізична особа не входить до суб`єктного складу договору факторингу. Варто також зазначити, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначають повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, урегульовано Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. За змістом частини 2 статті 51 цього Закону, якою урегульовано процедуру продажу майна банку, що ліквідується, після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Процедура проведення аукціону з продажу майна банку, що ліквідується, складається з чотирьох етапів її організації: передпідготовка проведення аукціону (інвентаризація та оцінка майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку, затвердження способу, порядку, складу та умов відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси); підготовка до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону); проведення аукціону та оформлення його результатів. Варто зазначити, що порушення порядку організації будь-якого з етапів аукціону з продажу майна банку, що ліквідується, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 14.11.2018 року по справі 922/2784/17. Позивач вважає, що в даному випадку порушення допущенні на етапі підготовки до відкритих торгів (аукціону), а саме прийняття заяви на участь в аукціоні від фізичної особи - відповідача по справі [PERSON] , та на етапі проведення торгів (аукціону) за участю даної фізичної особи, яка фактично не могла приймати участь в торгах, оскільки не може бути ані кредитодавцем в кредитному договорі, ані фактором в договорі факторингу, що свідчать про порушення вимог вищевказаного матеріального права та тягне за собою визнання, в судовому порядку, недійсним результатів відкритих торгів (аукціону), які відбулися 18.07.2019 року, лотом на яких було право вимоги за кредитним договором № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року, укладеним ПАТ «Дельта Банк» з фізичною особою, в зв`язку з чим змушені звернутися з відповідною позовною заявою до суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вважаємо, що вищевказані дії відповідачів, які направлені на набуття та припинення цивільних прав та обов`язків, які вчинені за їхньою власного волею є правочином направленим на відчуження активу (майна) ПАТ «Дельта Банк», який перебуває в процесі ліквідації, а саме права вимоги за кредитним договором № 52/ПС- 05/06 від 10.05.2006 року. Згідно ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі викладеного, позивач просить: визнати недійсними результати відкритих торгів (аукціону), які відбулися 18.07.2019 року з продажу активу ПАТ «Дельта Банк», який перебуває в процесі ліквідації, а саме права вимоги за кредитним договором № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року, укладеним ПАТ «Дельта Банк» з фізичною особою, згідно яких перемогла фізична особа - [PERSON] (код РНОКПП [NUMBER] ), та які оформлені протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b. (Т.1, а.с. 1-9) Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та подала відзив на позовні вимоги, основний зміст полягає в тому, що вона була правомірно допущена до участі в електронних торгах, правовідносини виникли з договору відступлення права вимоги, а не договору факторингу. Окрім того, відповідачка не повинна мати будь-якого дозволу, або ліцензії для укладення даного договору. (Т.1, а.с. 64-71) Відповідач ПАТ «Дельта Банк» позовні вимоги не визнало та подало відзив на позовні вимоги, основний зміст полягає в тому, що фактично між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу прав за кредитним договором, а не договір факторингу. В зв`язку з чим, укладення даного договору не потребує набуття статусу фінансової установи. (Т.1, а.с. 193-195) Товариство з обмеженою відповідальністю «Закупки.пром.уа» позовні вимоги не визнало та подало відзив на позовні вимоги, основний зміст полягає в тому, що будь-яких перешкод для участі в електронних торгах щодо відповідачки [PERSON] не було, оскільки за чинним законодавством потенційним покупцем може бути як юридична, та і фізична особа. Окрім того, данні правовідносини виникли з договору цесії, тобто договору відступлення права вимоги. (Т.1, а.с. 202-206) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вони вважають позовні вимоги необґрунтованими, оскільки договори про відступлення права вимоги, укладені за результатами проведення електронних торгів не можуть бути договорами факторингу. Окрім того, потенційним покупцем може бути як юридична, та і фізична особа. (Т.2,а.с. 145-150) ДП "Прозорро.продажі", [PERSON] , [PERSON] письмових пояснень по справі не надавали. Пояснення представників сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Він пояснив, що відповідачка [PERSON] не мала право приймати участь в електронних торгах, оскільки як фізична особа не може набути право кредитора та обслуговувати кредитні договори. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] , який одночасно представляв інтереси третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на поданий відзив. Представники Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупки.пром.уа», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ДП "Прозорро.продажі" в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». На підставі постанови правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. 20 лютого 2016 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 619, яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси. 24.04.2019р. ФГВФО прийняв рішення № 444 про затвердження умов продажу активів. (Т.1, а.с. 94) На сайті ДП "Прозорро.продажі" було розміщено оголошення про продаж право вимоги права вимоги за кредитним договором № 52/ПС/-05/06 від 10.05.2006, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: нежитлова будівля бару загальною площею - 183,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іпотекодавцями є Позичальник та фізична особа. (Т.1, а.с. 89-91) В публічному паспорті активу лота №GL3N02511 відсутня інформація щодо продажу майна банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, оскільки на електронному аукціоні продавалося право вимоги по кредитному договору, а не нежитлова будівля бар. (Т.1, а.с. 104) 18.07.2019р. [PERSON] згідно протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b стала переможцем з приводу купівлі лоту GL3N02511, а саме купівлі права вимоги за кредитним договором № 52/ПС/-05/06 від 10.05.2006, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: нежитлова будівля бару загальною площею - 183,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іпотекодавцями є Позичальник та фізична особа. (Т.1, а.с. 14-15, Т.1, а.с. 108-109) Відповідно до роздруківки протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b продаж здійснювався поетапно («голландський етап») із зменшенням вартості лоту. (Т.1, а.с. 86-88) Згідно протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b визначено, що необхідно провести повний розрахунок та підписати договір(договори) купівлі-продажу/відступлення права вимоги придбаного активу (вів) (майна) протягом 20 (двадцять) днів з дня наступного за днем формування протоколу електронного аукціону 29.07.2019р. [PERSON] було здійснено оплату лоту GL3N02511 у сумі 300000 (триста тисяч гривень 00 копійок). (Т.1, а.с. 110) 07.08.2019р. був підписаний договір купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] з приводу придбання лоту GL3N02511 згідно протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b Правові підстави ухваленого рішення. Статтею 48 ЗУ « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку, а саме : здійснює повноваження органів управління банку ; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх. Цей пункт не застосовується до правочинів, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного рейтингу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком). Відповідно до п. 1 розділу VІ «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24 березня 2016 року (надалі - Положення № 388), на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку в вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. Отже, законодавством не ототожнюються поняття майно банку, щодо якого встановлено обмеження та права вимоги. Пунктом 1 Положення № 388 визначено поняття права вимоги, як права вимоги боргу за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання таких вимог. Таким чином, продаж права вимоги не є майном, щодо обороту якого встановлено обмеження, як вважає Позивач. Цим же пунктом визначено поняття потенційний покупець, як фізичної або юридичної особи, яка має намір придбати актив (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права. Зі змісту вказаного Положення №388, так само як і зі змісту Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слідує, що вони не містять жодного обмеження стосовно продажу активів банку у вигляді прав вимог до боржників саме фінансовим установам, або іншим банкам. Згідно Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються (діяв з 13.05.2019 р. до 05.09.2019 р.) користувач -будь-яка фізична або юридична особа, яка зареєстрована на електронному майданчику в ЕТС відповідно до Регламенту ЕТС. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, за змістом ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Поняття факторингу визначено в ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06 лютого 2014 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Аналіз ст. ст. 512, 656, 1077 ЦК України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори купівлі-продажу права вимоги) та договори факторингу. Зазначені правочини не є аналогічними та різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за формою їх укладення. Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути ступлене право як грошової, такі не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом говору факторингу згідно зі статтею 1078 ЦК України може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Відмінність зазначених договорів за суб`єктним складом полягає в тому, що відповідно до статей 2, 512 - 518 ЦК України за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Аналіз ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. 350 Господарського кодексу України, ч. 5 ст. 5 Закoнy України «Про банки і банківську діяльність», п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» свідчить про те, що суб`єктний склад договору факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська (фінансова) установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу за метою їх укладення слід враховувати, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У розумінні п.11 ч. 1 ст. 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою. Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 та у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року в справі № 916/144/17. Доводи позивача про відсутність у відповідача [PERSON] ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, суд також не приймає до уваги, оскільки відступлення вимоги, надає новому кредитору право вимагати від боржників виконання зобов`язання, а не здійснення фінансових операцій. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-1981цс від 12.10.2016 при вирішенні спорів, в тому числі щодо оскарження проведення відкритих торгів аукціонів) судам слід перевіряти чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки відставок» для пред`явлення позову про визнання торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення відкритих торгів (аукціонів), а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли і учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Презумпція правомірності правочину може бути спростована у двох випадках. По-перше, неправомірними мають вважатися такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються законом недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини). Нікчемними, зокрема, є правочини щодо забезпечення зобов`язань вчинені без додержання письмової форми (ст. 547 ЦК), правочини, вчинені з порушенням вимог закону про нотаріальне посвідчення (ст. 220 ЦК). Оспорюваний договір згідно вимог ЦК України вчинений з додержанням письмової форми та нотаріального посвідчення сторонами оспорюваного договору дотримано всіх вимог для дійсності правочину. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч.1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. При вирішенні позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Суд вважає, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» було допущено до участі в електронних торгах приводу купівлі лоту GL3N02511, а саме купівлі права вимоги за кредитним договором № 52/ПС/-05/06 від 10.05.2006, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: нежитлова будівля бару загальною площею - 183,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач приймав участь в торгах, надавав свої грошові пропозиції, проте пропозиція позивачу була меншою, а ніж так, яку запропонувала відповідачка. Отже позивач мав можливість задовольнити свої потреби шляхом надання вищої грошової пропозиції. Суд вважає, що жодних підстав для визнання недійсним результатів відкритих торгів (аукціону), які відбулися 18.07.2019р. з продажу активу ПАТ «Дельта-Банк», відповідно до ст.ст. 203,214 ЦПК України не має. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупки.пром.уа», за участю третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ДП "Прозорро.продажі", [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним результати відкритих торгів (аукціону), які відбулися 18.07.2019р. з продажу активу ПАТ «Дельта-Банк», який перебуває в процесі ліквідації, а саме права вимоги за кредитним договором № 52/ПС-05/06 від 10.05.2006 року, укладеним ПАТ «Дельта Банк» з фізичною особою, згідно яких перемогла фізична особа - [PERSON] (код РНОКПП [NUMBER] ), та які оформлені протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2019-05-29-000223-b необхідно залишити без задоволення у повному обсязі. Суд також вважає, що необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» на користь [PERSON] витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 15700 гривень. Так, за заявою адвоката - Яковлєва І.О. в заяві від 09.12.2019р. суд вважає, обґрунтованими наступні витрати: відзив по справі 2000 грн., клопотання про долучення електронних доказів по справі 300 грн., клопотання про долучення доказів - 300 грн., клопотання про витребування доказів - 300 грн., заява про залучення третіх осіб -300 грн., а всього у розмірі 3200 гривень. Суд вважає, що інші витрати є необґрунтованими. (Т.1, а.с. 342) В заяві від 22.06.2020р. суд вважає, обґрунтованими наступні витрати: заява про залучення третьої особи - 1500 гривень, пояснення по справі -1000 гривень, участь адвоката у судових засіданнях - 10000 гривень, а всього суму у розмірі 12500 гривень. (Т.3., а.с. 54-55) Отже загальна сума витрат витрати за надання професійної правничої допомоги складає суму у розмірі 15700 гривень. Суд також вважає, що не підлягають стягненню витрати на пов`язані з переїздом представника відповідача - Яковлєва І.О. , оскільки згідно з ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Суд також вважає, що оскільки окремої заяви ТОВ «Закупки.пром.уа» щодо стягнення витрат на правничу допомогу, з відповідним договором та актом виконаних робіт, до суду не надходило, то суд не може вирішити питання щодо стягнення витрати, які були вказані у відзиві на позов.

Outcome: approved