Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив виключити запис про нього як батька дитини з актового запису про народження [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з лютого 1996 року він перебував у близьких стосунках із відповідачем [PERSON], з якою 01 жовтня 1999 року він зареєстрував шлюб. До укладення шлюбу у відповідачки народився син [PERSON], [INFO]. Вважаючи себе батьком дитини та на підставі спільної заяви його та відповідача, 01.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївської області були внесені зміни до актового запису про народження дитини. Прізвище дитини було змінено з "[PERSON]" на "[PERSON]" та по-батькові з "[PERSON]" на "[PERSON]". Посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини, про що дізнався нещодавно, просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №304 від 19 вересня 1997 року про народження дитини [PERSON], [INFO], складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївській області на підставі ст.136 СК України. Представник позивача в судовому засіданні надала уточнену позовну заяву, в якій позивач просив вирішити спір на підставі норм Кодексу України про шлюб та сім'ю, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Відповідач [PERSON] у судовому засідані заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що на момент її знайомства з позивачем у 1998 році, її сину [PERSON] вже було 9 місяців, про що позивачу було відомо, а жодних стосунків з позивачем до того часу у неї не було. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] останній особисто виявив бажання записатися батьком її дитини, хоча знав, що він не є біологічним батьком, та саме через це вона не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина з [PERSON] Так як біологічним батьком [PERSON] є [PERSON], з яким вона як до народження сина, так і деякий час після його народження проживала у цивільному шлюбі у своїх батьків, то саме його вона зазначила своїм чоловіком в історії пологів. Також при реєстрації народження [PERSON] зазначила його дані по-батькові саме "[PERSON]", а не "[PERSON]". Надала суду в якості доказу фотографії, на яких був зображений біологічний батько сина. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] також просив відмовити у задоволенні позову та пояснив суду, що [PERSON] завжди добре ставився до нього та піклувався, тому він вважав його своїм батьком. З 2005 року йому відомо, що його біологічним батьком є [PERSON], який на даний час знаходиться в зоні АТО, з яким він також спілкується. Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою записаною батьком та дитиною. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, відповідно до ст.136 СК України, шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі, відповідно до ст.138 СК України, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 01 жовтня 1999 року по 10 березня 2005 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач залишила собі прізвище «[PERSON]» (а.с.61). 28 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №17 було зареєстровано шлюб громадянки [PERSON], [INFO], яка після шлюбу отримала прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.38). З свідоцтва про народження виданого 23.09.1978 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] мала дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.37). Судом встановлені та вбачаються із матеріалів справи такі факти. [INFO] року [PERSON] народила сина [PERSON]. Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.6) відповідно до довідки про народження від 16.05.1997 року виданої пологовим будинком м. Первомайська Миколаївської області батьком [PERSON], [INFO] записаний [PERSON] відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). Дана обставина також підтверджується історією пологів, у якій батьком [PERSON] записаний [PERSON].(а.с.54-57). Той факт, що останній дійсно є біологічним батьком дитини підтверджується фотодоказами (а.с.58-60), особистими поясненнями [PERSON] та показами свідків [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] не заперечувала, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON], та цей факт визнала у судовому засіданні. З огляду на положення ч.1 ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до запису про встановленя батьківства №21 від 01.10.1999 року відомості про дитину [PERSON], [INFO] змінено, а саме: прізвище дитини змінено на «[PERSON]» та по-батькові на «[PERSON]», а у відомостях про батька записано: «[PERSON] Володимир Вячеславович», про матір: «[PERSON]» (а.с.31), що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.5-8). Як вбачається із вищезазначеного запису підставою для такого запису була спільна заява батьків від 01 жовтня 1999 року (а.с.31). Згідно свідоцтва про народження, актовий запис №304 від 01 жовтня 1999 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївській області, батьком дитини [PERSON] записано позивача [PERSON] (а.с.37). В силу ч.ч.1,2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В той же час ч.5 ст.136 СК України передбачено, що не має право оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу. В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що [PERSON] при зверненні до органів РАЦСу із заявою про встановлення батьківства не знав про те, що він не є біологічним батьком дитини. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст.136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. В судовому засіданні встановлено та показами свідків підтведжено, що [PERSON] знав та був присутнім в момент реєстрації батьківства, тобто був обізнаний про те, що його зареєстровано батьком дитини. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що є давнім знайомим позивача, зі слів якого йому відомо, що сторони по справі познайомились у кафе під час святкування дня св. Валентина, але точного року назвати не зміг. Коли ж сторони одружились, то сину відповідачки було приблизно 2 роки. Зі слів позивача йому відомо, що останній завжди вважав себе біологічним батьком [PERSON], піклувався про нього. Однак, під час його нещодавньої бесіди з [PERSON], останній зізнався, що [PERSON] не є його рідним сином та зовсім на нього не схожий. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий із відповідачем [PERSON] з 1995 року та йому відомо, що остання познайомилась із позивачем під час святкування дня святого Валентина, 14 лютого 1997 року у кафе. Також підтвердив, що [PERSON] є їх спільним знайомим. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома із [PERSON] дуже давно та показала, що остання під час свого навчання в м. Первомайську Миколаївської області познайомилась із [PERSON], з яким тривалий час зустрічалась та жила разом у цивільному шлюбі. 15.05.1997 року у відповідачки народився син [PERSON]. Їй відомо, що відповідач із сином та [PERSON] жили разом у її батьків весь 1997 рік. А вже 14 лютого 1998 року під час святкування дня св. Валентина у кафе відповідач познайомилась із [PERSON], якому було відомо про те, що у неї є дитина від іншого чоловіка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її колишнім зятем, а відповідачка рідною донькою та показала, що біологічним батьком її онука [PERSON] є [PERSON], з яким її донька зустрічалась, коли ще навчалась у м. Первомайську. Тривалий час її донька жила з [PERSON] за їхнім місцем проживання, в тому числі, і після народження сина. [PERSON] не мав можливості записати себе батьком дитини, оскільки з його слів втратив документи, а у 1998 році поїхав нібито на заробітки і більше не повертався. У тому ж 1998 році, коли її онуку був 1 рік, донька познайомилась із [PERSON] Коли позивач запропонував записати його батьком дитини, вона відмовляла доньку, оскільки на той час остання отримала допомогу від держави як одинока мати. Крім того, зазначила, що [PERSON] на той час вже мав вищу юридичну освіту, тому добре усвідомлював наслідки такого рішучого кроку. З урахуванням викладених обставин та змісту позовної заяви, суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент реєстрації його батьком дитини знав, що не є її біологічним батьком, а тому не має право оспорювати батьківство. Щодо доводів позивача про визнання факту відсутності його кровного споріднення з народженою дитиною, то, виходячи зі змісту ч.5 ст.136 СК України, у випадку, коли в момент реєстрації батьком дитини особа знала, що не є її батьком, наявність або відсутність кровного споріднення для застосування положень цієї норми не має значення. Позивач посилаючись на запис про батька у свідоцтві про народження сина [PERSON], внесенного у 1999 році, просив застосувати до спірних правовідносин Кодекс про шлюб і сім'ю, який діяв на час виникнення спірних сімейних відносин, а зокрема на ст.56 КпШС. Відповідно до ст.56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. На час звернення до суду [PERSON] виповнилось повних 18 років. В судовому засіданні не встановлено підстав для задоволення позову за правилами ст.56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, а тому на підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed