Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У січні 2015 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю " Кей - Колект " в особі представника Ярошенко І. М., звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, свої вимоги мотивує тим, що 13 листопада 2007 року [PERSON] уклав з ПАТ "УкрСиббанк " Кредитний договір № 11250926000 . Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 44000, 00 USD, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, що підтверджується відповідними документами. Станом на 01 грудня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитом згідно кредитного договору № 11250926000 від 13 листопада 2007 року, складає - 70276, 61 USD, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить - 1107559, 37 грн., а саме: - заборгованість по основній сумі кредиту -41515,15 USD, за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає - 654278,76 грн.; - заборгованість за процентами - 28761,46 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2014 року складає - 453280,61 грн.; - заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 грн.; (Курс НБУ на 15 грудня 2014 року 1 USD = 15,760 грн.) В судовому засіданні представник позивача за довіреністю № 521 від 16 лютого 2015 року, Сисина В. В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача за довіреністю від 30 липня 2012 року, [PERSON] в судовому засіданні проти заявленого позову заперечила в повному обсязі та просила суд відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2007 року [PERSON] уклав з ПАТ "УкрСиббанк" Кредитний договір № 11250926000 . Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 44000,00 USD, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, що підтверджується відповідними документами. 13 лютого 2012 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", відповідно до Договору факторингу № 2 свої права, вимоги за зобов'язання. Згідно частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор ) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта ) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника ). Згідно п.1.1 Договору факторингу ПАТ "УкрСиббанк" зобов'язується передати у власність ТОВ "Кей-Колект", а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.1.2. Договору факторингу, обсяг Прав вимоги станом на дату цього Договору визначається в Додатку 1 до цього договору. Однак, Позивачем до позовної заяви не додано Додаток 1 до Договору факторингу, а тому, у справі, фактично відсутні докази того, що ТОВ "Кей-Колект" було отримано право вимоги щодо заборгованості Відповідача, а відповідно, що ТОВ "Кей-Колект" є належним позивачем у справі. Як вбачається із роз"яснень Постанови Верховного Суду України від 18.12. 2009 року № 14 " Про судове рішення в цивільній справі" правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси ( ч.1, 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити , чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ст. З ЦПК кожна особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи інтересів. Наявність процесуальної заінтересованості, як передумова порушення позовної справи у суді, є у сторони в тому випадку, якщо вона є стороною у спірному матеріальному правовідношенні і вважає, що її суб'єктивне право порушено, не визнане чи оспорюється. Крім того, за змістом пункту 1.1. договору фактор зобов'язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт - відступити факторові свої права грошової вимоги. Про відплатний характер договору свідчать також умови пункту 1.3 Договору факторингу. Товариство з обмеженою відповідальністю " Кей - Колект " та публічне акціонерне товариство " УкрСиббанк " уклали консенсуальний договір, предметом якого є фінансування одного учасника іншим у рахунок передання грошової вимоги до третьої особи. Про те, позивачем не надано доказів сплати ним грошових коштів, передбачених п.1.1 Договору факторингу, що ставить під сумнів виконання сторонами Договору факторингу, а отже і право звернення ТОВ "Кей-Колект" до суду. Згідно ч.І ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх Узійснення, Згідно ч.2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Разом з тим, позивачем не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов"язанні і доказів того, що в нього є право на звернення до суду. Виходячи із загальних положень Цивільного кодексу України факторинг у даних правовідносинах має характер уступки права вимоги, де одна сторона ( фактор, новимй кредитор) передав або зобоВ"язується передати іншій стороні ( клієнту) грошові кошти в рахунок грошової вимоги клієнта ( первісного кредитора) до третіх осіб ( боржників), яка випливає із кредитних договорів, а клієнт відступає або зобов"язується відступити фактору цю грошову вимогу переходу цих прав. Згідно з ч. 1 cт. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за мови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Водночас, станом на час розгляду справи судом позивачем не надано доказів зо одержання Відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги, оскільки наданий представником позивача список згрупованих рекомендованих відправлень належним чином не звірений, відсутня відповідна дата відправки кореспонденції. Таким чином, Позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України, на підтвердження того, що за спірним кредитним договором до Позивача перейшло право вимоги за борговими зобов'язаннями Відповідача та на яку суму, як і не надано доказів на підтвердження того, що позичальник був повідомлений про зміну кредитора. Також не надано доказів, які б свідчили про те що на виконання п.1.1 договору факторингу та ч.І ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність Фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed