Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 13.03.2008р. між ВАТ "Державним ощадним банком" та позивачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2503. Позивач вважає, що зазначений договір за своїм змістом не відповідає законодавству України і порушує його права, на цій підставі позивач вважає, що договір необхідно визнати недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що AT «Ощадбанк» виконав зобов'язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в загальній сумі 473310,00 грн. Проте, позичальник не виконував та не виконує належним чином зобов'язання з Договором щодо погашення суми наданого кредиту у встановлені Договором строки, результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань за кредитним договором, банком було подано до Оболонського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.06.2010 року Оболонським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-2032 було ухвалено рішення про задоволення позову банку та про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 523592.59 грн., яке набрало законної сили та не оскаржувалось. Крім того, спірні правовідносини між Позивачем та Відповідачем грунтуються на Договорі відновлюваної кредитної лінії № 2503 укладеному 13 березня 2008 року. Як вбачається з тексту вказаного Договору, він був укладений між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 13.03.2008 року, а отже і строк позовної давності починає відлік з 13.03.2008 року. Таким чином, загальний строк позовної давності у 3 (три) роки щодо вимог про визнання договору купівлі - продажу сплив 13.03.2011 року. В той же час. як видно з позовної заяви, вона була подана в березні 2016 року. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. 13.03.2008р. між ВАТ "Державним ощадним банком" та позивачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2503. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав позивачу кредитні кошти в розмірі 473310,00 грн.. Проте, Позичальник не виконував та не виконує належним чином зобов'язання з Договором щодо погашення суми наданого кредиту у встановлені Договором строки, результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість. В порушення приписів вищезазначених норм матеріального права Позичальником не були виконані належним чином взяті на себе зобов'язання по Договору, зокрема, порушено строки здійснення платежів по погашенню суми наданого Кредиту, визначені в п. 1.6. Договору. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань за кредитним договором, банком було подано до Оболонського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.06.2010 року Оболонським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-2032 було ухвалено рішення про задоволення позову банку та про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 523592.59 грн., яке набрало законної сили та не оскаржувалось. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. ПАТ "Ощадбанк" здійснює свою діяльність підставі банківської ліценції НБУ №148 від 16.01.2002р. та дозволу НБУ № 148-2, виданого НБУ 29.04.2002р. Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Таким чином, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з наведеного, відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення.

Outcome: dismissed