Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № K3PWAN04185765 від 11.05.2007 в розмірі 671792 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 118118 грн. 01 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 547070 грн. 48 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6604 грн. 08 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду. Посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 11.05.2007 був укладений кредитний договір № K3PWAN04185765, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 177190 грн. 00 коп. для придбання автомобіля. Для забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідачем [PERSON] умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 15.05.2020 утворилася вищезазначена заборгованість перед банком. На адресу відповідачів були направлені письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань, на які вони не відреагували, заборгованість не повернули. Ухвалою від 02.09.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідача надано строк для подачі відзиву на позов протьягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження. 29.09.2020 відповідач [PERSON] отримала копію ухвали, позовну заяву та пакет документів. 12.10.2020 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с.57-58), в якому вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Посилається на те, що згідно Кредитного договору та Договору поруки строк повернення кредиту закінчився 11.05.2014. Протягом трьох років позивач не звертався до відповідачів із вимогою про стягнення заборгованості і такий строк закінчився 11.05.2017. Крім того, в зв`язку із спливом у 2019 році п`ятирічного строку з дня настання терміну повернення кредиту, порука за договором поруки від 11.05.2007 є припиненою. Крім того зазначила, що позивачем не надано доказів виконання умов договору, а саме надання позичальнику грошових коштів, та не доведено факту невиконання ним умов договору. 12.10.2020 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог (а.с.59). 26.10.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.74-81), в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що позивачем надані належні докази щодо укладення даного кредитного договору, видачі кредитних коштів наявного розміру заборгованості по договору. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості за кредитним договором, правовідносини між сторонами тривають, належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, відповідачем не заявлено вимогу про припинення договору поруки, тому він є чинним. Що стосується застосування строків позовної давності, то позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, будь-яких доказів цьому надано не було, тому кредитний договір продовжує діяти і строк позовної давності позивачем пропущений не був. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не направив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов. Також просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Судом встановлено наступне. 11.05.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № K3PWAN04185765 (а.с.12-14), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 177190 грн. 00 коп. для придбання автомобіля. Факт видачі кредитних коштів та користування ними підтверджується копіями меморіальних ордерів (а.с.88-90), випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 86). Для забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.16), відповідно до якого вона зобов`язувалася відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язання за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В зв`язку із порушенням відповідачем [PERSON] виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором станом на 15.05.2020 утворилася заборгованість в розмірі 2464422 грн. 64 коп., в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 118118 грн. 01 коп.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 547070 грн. 48 коп.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 6604 грн. 08 коп.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1792630 грн. 07 коп. 24.01.2020 на адресу відповідачів були направлені повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 2351561 грн. 49 коп. у строк не пізніше 5 календарних днів з дати одержання даного повідомлення (а.с.8-11). На повідомлення відповідачі не відреагували, заборгованості за кредитним договором не сплатили. Оскільки законодавством передбачено право позивача вимагати від відповідачів повернення будь-якої частини заборгованості за Кредитним договором, то представником позивача звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором № K3PWAN04185765 від 11.05.2007 в розмірі 671792 грн. 57 коп., яка складається із: -заборгованості за тілом кредиту - 118118 грн. 01 коп.; -заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 547070 грн. 48 коп.; -заборгованості по комісії за користування кредитом - 6604 грн. 08 коп. В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно п.2.1.1 укладеного між сторонами Кредитного договору № K3PWAN04185765 від 11.05.2007 (далі - Договір) Банк зобов`язується надати Кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного Договору, а також, за умови виконання Позичальником умов, передбачених п.2.2.7 даного Договору. Відповідно до п.7.1 Договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок ТОВ «АвтоПриват» № [NUMBER] в АКБ «ПриватБанк» на строк з «11» травня 2007 року по «11» травня 2014 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 123120 гривень 00 копійок на наступні цілі: для купівлі автомобіля, а також у розмірі 34,00 гривні для сплати за реєстрацію Предметі застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 7455 гривень 60 копійок на сплату страхових платежів за перший рік страхування у момент видачі кредиту та у розмірі 45349 гривень 20 копійок у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору. Відповідно до п.3.1 Договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 частини даного Договору. Згідно п. 7.1 Договору процентна ставка становить 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, з наданих позивачем доказів підтверджено наявність зазначеної в позовній заяві заборгованості за кредитним договором № K3PWAN04185765 від 11.05.2007 за тілом кредиту в розмірі 118118 грн. 01 коп. та по комісії за користування кредитом в розмірі 6604 грн. 08 коп. та можливість її стягнення з боржників. Щодо заборгованості по відсоткам за користування кредитом, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору кредитні кошти були надані позичальнику [PERSON] на строк із 11.05.2007 по 11.05.2014. Позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 547070 грн. 48 коп. у відповідності до ст. 1054 ЦК України та умов кредитного договору за період із 15.07.2007 по 15.05.2020, тобто частково поза межами строку дії кредитного договору. У постанові Великої Палати ВС у справі № 910/1238/17 були чітко розмежовані поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", та "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами". Уточнюючи правовий зміст цих термінів, у пункті 6.20 постанови роз`яснено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що відсотки, які нараховуються за надані в користування грошові кошти, поділяються на дві категорії: "проценти за користування кредитом" - проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України; та "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами" - проценти які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Як вже зазначалося, позивач просить стягнути заборгованість за відмотками у відповідності ж ост. 1054 ЦК України, стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України не заявлено. У відповідності до позиції Великої палати ВС, що висловлена у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України. Таким чином, із наведеного вище слідує, що проценти за правомірне користування кредитом (але які не були фактично сплачені) стягуються в межах строку кредитування. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом лише за період із 15.07.2007 по 11.05.2014. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ч.1 с.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п.2 Договору поруки, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] , Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 12 Договору поруки від 11.05.2007, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Як вбачається із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 17 липня 2019 року по справі № 278/1077/16-ц, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки. Отже порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, закінчення зокрема, строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17. Судом встановлено, що в договорі поруки від 11.05.2007, укладених між позивачем та відповідачем [PERSON] , встановлено строк, після якого порука припиняється, - 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Отже, строк дії договору закінчився 11.05.2014, банк звернувся до суду з позовом 18.06.2020, тобто після сплину зазначеного в договорі поруки строку. Таким чином, позивач пред`явив вимоги до відповідача [PERSON] після припинення поруки за укладеним договором поруки, коли вже не мав суб`єктивного права на це. Тому, позовні вимоги позивача, пред`явлені ним до відповідача [PERSON] , як до поручителя, за припиненою порукою не можуть бути задоволені судом. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] , як вже було зазначено, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 118118 грн. 01 коп., по комісії за користування кредитом в розмірі 6604 грн. 08 коп. та по відсоткам за користування кредитом за період із 15.07.2007 по 11.05.2014. Разом з тим, відповідач [PERSON] як солідарний боржник просить застосувати позовну давність та відмовити з цих підстав у задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. В даному випадку відповідно до п.7.1 Кредитного договору від 11.05.2007 строк повернення кредиту становить із 11.05.2007 по 11.05.2014. Позивач звернувся до суду з позовом 18 червня 2020 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Суд встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, суд вважає, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача комісії. За таких обставин, зважаючи на подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] за спливом позовної давності, відповідно до норм ст. 267 ч.4 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.253, 256, 267, 549, 553, 554, 559, 626, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed