Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

09.04.2015 [PERSON] звернулась до суду з вимогами до ПАТ «УкрСиббанк» в якому просить визнати договір про надання кредиту № 11394596000 від 17.09.2008 року недійсним, без застосування реституції із визнанням того, що кредитодавець вже фактично отримав суму коштів, яку надавав позичальнику. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що 17.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір № 11394596000 від 17.09.2008 про надання кредиту, за умовами якого банк надав позивачці кредит на споживчі потреби в розмірі 33 237,00 доларів США строком до 16.09.2017, під 13,5% річних. Посилається на те, що Договір укладено з використанням нечесної підприємницької практики, так як працівники банку при його укладенні ввели [PERSON] в оману з приводу того, що доларовий кредит є для неї значно вигіднішим запевнивши, що кредит у гривнях обтяжений великими процентами в порівнянні з доларовим. При конвертації валюти іноземної валюти у гривню і навпаки, відповідач, на думку позивача, безпідставно стягував з останнього комісійний збір, з підстав того, що такий розрахунок не передбачено чинним законодавством. Зміст спірного договору суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Надання неповної та недостовірної інформації сприяло введенню позивача в оману, вплинуло на можливість вільного усвідомлення волевиявлення при укладенні кредитного договору. Фактично ще в момент підписання договору [PERSON] поставлено в невигідне, таке, що порушує її права становище. 29.05.2015 року, в судовому засіданні, позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити. 29.05.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість та недоведеність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання кредиту №11394596000 за умовами якого банк надав позивачу кредит на споживчі потреби в розмірі 33 237,00 доларів США, строком до 16.09.2017, під 13,5% річних. Відповідно до п. 1.1.2. кредитного договору, Правила після підписання сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та правилах. Відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору підписи сторін під цим договором вважають одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в чинність для сторін одночасно із підписанням цього договору. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, підписанням договору позичальник підтверджує: · що на дату укладення договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково - касовому обслуговуванню та Тарифами банку, що викладені у додатку № 3 до Договору; · перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів»; · що він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до цього договору; · що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невідємною частиною Договору; · що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього договору з усіма додатками в день його підписання. Як встановлено судом в розділі 3.1 кредитного договору сторони погодили умови договору, ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невідємною частиною Договору та що перед підписанням Договору позичальником отримано Інформаційний лист Банку, відповідно до вимог п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається з кредитного договору, представник Банку та позивач на кожному аркуші договору проставили свої підписи про ознайомлення з умовами Договору та про їх погодження. Отже, доводи [PERSON] відносно того, що її було введено в оману ненаданням повної та достовірної інформації по кредиту, що призвело до помилки, результатом якої було укладення зазначеного кредитного договору, спростовані наявними у справі доказами. Згідно ст. 230 ЦК України правочин визнається недійсним якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що вказані в ЦК України, умови договором передбачені і погоджені сторонами. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року вказує на те, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі, як фінансової установи, так і валюти кредитування. Як вбачається з оспорюваного договору, сторони на момент його укладення визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Що стосується посилання позивача на використання працівниками Банку нечесної підприємницької практики, яка полягає в тому, що останні при укладенні кредитного договору ввели [PERSON] в оману з приводу того, що доларовий кредит є для неї значно вигіднішим запевнивши, що кредит у гривнях обтяжений великими процентами в порівнянні з доларовим слід вказати, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи з цього, послання позивачки на те, що вона не могла передбачити змін курсу національної валюти з часу укладення оспорюваного договору є безпідставними. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. У відповідності до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. У відповідності до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. У відповідності до ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. У відповідності до ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вважає, що оспорюваний договір в своїх умовах свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживача послуг, оскільки банк попри чисельні обов'язки покладені на позивача, взяв на себе лише обов'язок надання кредиту; при цьому при укладенні оспорюваного договору обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію та порушено право споживача на свободу вибору продукції, чим було порушено її права. Разом з цим, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до п. 3.1 кредитного договору сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невідємною частиною Договору, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України "Про захист прав споживачів", суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того в судовому засіданні не було беззаперечно встановлено, що при укладенні кредитного договору та під час строку дії кредитного договору дії відповідача містили ознаки нечесної підприємницької діяльності. Отже, підстав для визнання кредитного договору з підстав наведених позивачем, недійсним судом не встановлено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed