Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень та доповнень від 26.08.2016 року просить: - встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що заповіт [PERSON], посвідчений нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я [PERSON], належить [PERSON] та [PERSON]; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,3кв.м., житловою площею 27,5кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] розташована у ЖК "Експрес". Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] 07.01.1999 року [PERSON] померла, однак за життя склала заповіт від 24.12.1991 року, у відповідності до умов якого належну їй квартиру заповідала [PERSON] [PERSON] прийняв квартиру у спадок, фактично в ній проживав та був зареєстрований, однак право на спадщину за заповітом у встановленому законом порядку не оформив. За життя [PERSON] складено заповіт від 28.02.2012 року, у відповідності до умов якого належну йому квартиру [ADDRESS] заповідав [PERSON]. 23.07.2014 року [PERSON] помер. [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до нотаріальної контори у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини. На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом відмовлено, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Крім того, встановлено, що у заповіті [PERSON] в зв'язку з перекладом нотаріусом прізвища, імені та по батькові на українську мову невірно зазначені ім'я спадкодавця та прізвище спадкоємця. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що встановити належність заповіту саме померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про народження, викладеного російською мовою, при відсутності паспорта неможливо. Заповіт від 28.02.2012 року є нікчемним, оскільки право користування квартирою мають дві малолітні особи. Відсутні будь-які документи, які підтверджували б право [PERSON] на спірну квартиру, а тому у нього не було права розпоряджатися нею та укладати заповіт. [PERSON] вчинено правочин (заповіт) щодо нерухомого майна, правом користування яким мають малолітні діти, а тому попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До органу опіки та піклування заповідач не звертався, попередньої згоди органу опіки та піклування нотаріусу надано не було. Крім того, заповіт вчинений з порушенням правил його посвідчення, оскільки малолітня особа, на користь якої вчинявся заповіт, була присутня під час посвідчення заповіту. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечують. Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, у заяві зазначено, що третя особа позовні вимоги підтримує, просить прийняти рішення в інтересах дитини. Третя особа - ЖК "Експрес" у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.1984 року [PERSON] була спадкоємицею майна [PERSON], що помер 04.06.1984 року. Крім того, у відповідності до свідоцтва про право власності від 28.12.1984 року [PERSON] була власником 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, що складається з паю, який знаходиться у ЖБК "Експрес", м. Харків, пр. Героїв Сталінграда, 144В. Так, згідно довідки ЖК "Експрес" № 39 від 08.09.2008 року [PERSON] була членом ЖК "Експрес" та проживала за адресою: [INFO]. Перший пайовий внесок було оплачено 19.02.1967 року. Повна вартість квартири виплачена 10.04.1979 року. Згідно розяснень, наданих у п.п. б п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностіпри повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. З огляду на викладене, [PERSON] була власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] порядку поділу майна подружжя та ще 1/2 частини вказаної квартири - в порядку спадкування за законом. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть І-ВЛ № 162523, [PERSON] померла 07.01.1999 року. За життя нею складено заповіт від 24.12.1991 року, у відповідності до умов якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] вона заповідала [PERSON]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON], до правовідносин спадкування після [PERSON] підлягають застосуванню положення ЦК УРСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки ЖК "Експрес" № 39 від 08.09.2008 року на момент смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] Таким чином, останній прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - квартирою № 26 у будинку № 144В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові. Згідно відомостей, наданих Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 13.04.2016 року (а.с. 94), після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, спадкоємці, які б прийняли спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини відсутні. Відповідно до розяснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~ Згідно тексту заповіту від 24.12.1991 року, заповідач вказана як [PERSON], а спадкоємець як [PERSON]. При цьому згідно свідоцтва про смерть І-ВЛ № 162523 прізвище, ім'я та по батькові померлої вказано як [PERSON]. Свідоцтво про народження спадкоємця [PERSON] складено російською мовою, прізвище російською мовою вказано "Васильев". При цьому згідно свідоцтва про смерть І-ВЛ № 451394 прізвище, ім'я та по батькові померлого вказано як [PERSON]. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає у квартирі № 27 та є сусідкою позивача. Зазначила, що знала і [PERSON], і [PERSON], які проживали у квартирі № 26. До [PERSON] ніхто не приходив. Їй було відомо, що за життя [PERSON] склав заповіт на ім'я дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з моменту побудови будинку проживає у квартирі № 24, тобто є сусідом позивача. Знає, що у спірній квартирі проживала жінка, яку називали "Баба Женя". Разом з нею проживав [PERSON], який, на його думку, був сином баби Жені. При цьому, суд також враховує, що заповіт від 24.12.1991 складений щодо розпорядження конкретною квартирою № 26 у будинку № 144В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові, власником цієї квартири була [PERSON], а проживав у квартирі разом з нею [PERSON] Суд також зазначає, що заповіт складений ще у 1991 році і різниця в написанні імені заповідача та прізвища спадкоємця у заповіті від 24.12.1991 року має місце через переклад власних імен з російської мови на українську. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність факту належності заповіту [PERSON], посвідченого нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 560 ЦК УРСР (яка діяла на момент оформлення [PERSON] спадкових прав) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи, що згідно приписів ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, суд дійшов висновку про належність квартири [ADDRESS] з 07.01.1999 року [PERSON], хоча він і не оформив право на неї в установленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ВЛ № 451394. Враховуючи дату смерті [PERSON], до правовідносин спадкування після [PERSON] підлягають застосуванню положення ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] 28.02.2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого належну йому квартиру [ADDRESS] заповідав [PERSON]. У відповідності до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулись його донька [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON]. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до розяснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину Четвертою ХДНК відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлена можливості її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому доводи відповідача щодо порушення при складанні заповіту від 28.02.2012 року прав малолітніх дітей та процедури складення заповіту не можуть бути прийняті судом до уваги як обґрунтовані, оскільки згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 63) заповіт, складений [PERSON], є чинним, у встановленому законом порядку не оспорений та не визнаний недійсним. Крім того, відповідачем не доведена належними та допустимими доказами наявність у малолітньої дитини [PERSON] станом на дату складання заповіту речового права на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved