Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин, пославшись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, однак прийняття спадщини ускладнюється розбіжністю імені померлого у свідоцтві про смерть та свідоцтві про народження заявника відповідно. Так як в офіційних документах власне прізвище імя та по-батькові його батька записане як «[PERSON] » так , а в нього в свідоцтві про народження батька записано «[PERSON] » , через такі розбіжності, вінне може довести документами родинний зв»язок з батьком, а тому просить суд встановити факт родинних відносин. У судовому засіданні заявникдоводи заяви підтримав, при цьому додав, що дійсно померлий доводиться йому рідним батьком та всі родичі і знайомі знали батька по імені як « [PERSON]». В свідоцтва про народження його сестер та братів батько по імені також вказаний ««[PERSON] » а також у двох сестер та у його свідоцтві батька записано невірно як « [PERSON]» .Заявник пояснив,що вони з батьком разом постійно проживали в одному житловому будинку, та вели спільно господарство, як одна сімя. Заінтересована особа надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд вважає, що в справі є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду за їх відсутності. Разом з тим, суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заявник зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай). З свідоцтва про одруження батьків заявника вбачається . що 08 березня 1955 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] в с. В.Яблунька Турківського району Дрогобицької області. Від даного шлюбу мали п'ятеро дітей Відповідно до свідоцтва про народження заявника, його родове прізвище , імя та по батькові є [PERSON] та його батьками записані батько [PERSON] та мати [PERSON]. Як видно із свідоцтва про народження старшої сестри заявника її родове прізвище [PERSON] [INFO] та в графі батько записаний [PERSON] Аналогічні відомості щодо батька відображені в свідоцтві про народження сестри заявника в якої родове прізвище , імя та по-батькові [PERSON] [INFO], а в брата [PERSON] [INFO] де в графі батьки: батько записаний [PERSON] В свідоцтві про народження сестри [PERSON] зазначено « [PERSON]» а батько записаний як [PERSON]. При встановленні факту родинних відносин між заявником та батьком суд приймає до уваги те, що надані докази, зокрема, свідоцтва про народження є належними в розумінні ст.58 ЦПК України та містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно якого по первинному документу батько заявника є « [PERSON]», свідоцтво про смерть також підтверджує прізвище. Імя та по-батькові померлого батька заявника « [PERSON]», Як слідує з показів заявника. Які підтверджені свідченнями свідків в судовому засіданні , що родина у складі [PERSON] та члени його сімї у 1980 році були переселились з території с. В.Яблунька Турківського району у Тернопільську область в с. білокриниця. Відповідно довідки виконкому Білокриницької сільської ради, підтверджено факт, що [PERSON] дійсно проживав разом з своїм батьком [PERSON] Факт родинних відносин між померлим . [PERSON] і заявником стверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в свідоцтві про народження заявника, спів паданням прізвища та імені батька а також повних відомостей про матір які відображені в свідоцтві про народження сестер і брата заявника.Крім того, що за життя померлий і заявник підтримували родинні стосунки, проживали в одному будинку та взаємовідносини між ними були як батько та син.. Допущені помилки в документах, що посвідчують актові записи, мають очевидний характер, а факт родинних відносин між заявником і померлим [PERSON] в родинних відносинах в якості син та батько підтверджено дослідженими в суді доказами При встановленні факту родинних відносин між батьком заявника [PERSON] та заявником [PERSON] суд приймає до уваги те, що в останнього,є в наявності всі документи, які належали [PERSON] - свідоцтво про смерть, державний акт на право власності на землю, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та інші документи. Заслуговують на увагу суду покази свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], а також те, що померлого [PERSON] всі знали саме по імені «[PERSON]», а не «[PERSON]». Встановлення цього юридичного факту має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне йому для подальшого оформлення спадщини як сином померлого. Захистити свої права в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не може. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання заінтересованими особами заявлених вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, оскільки померлий [PERSON], дійсно був батьком заявника [PERSON]. , і даний юридичний факт підтверджує право заявника на реалізувати свої права пов'язані з родинними відносинами. За таких обставин, на підставі ст. ст. 234-235, 256 ЦПК України, заява про встановлення факту родинних відносин, підлягає задоволенню.

Outcome: approved