Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Керівник Старобільської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору оренди, визнання недійсним договору суборенди та повернення земельної ділянки площею 42,3960 га. В обґрунтування позову посилається на те, що між Старобільською районною державною адміністрацією (орендодавець) з одного боку та громадянином [PERSON] (орендар) з другого боку, укладено договір оренди землі б/н від 01.10.2010, який зареєстровано у Старобільському районному відділі при Луганській філії ДП «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.10.2010 № 041042600049. За умовами договору орендодавець на підставі розпорядження голови Старобільської райдержадміністрації від 09.09.2010 № 466 надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 42,3960 га із земель державної власності, що розташована за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Підгорівській сільській раді Старобільського району Луганської області. Згідно пункту 8 вищевказаного договору договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Земельні ділянка передається в оренду для організації та ведення фермерського господарства ( пункт 15 Договору). Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення ( пункт 16 Договору). Пунктом 30 Договору (Інші права та обов`язки сторін) передбачено, що орендар має право передавати земельну ділянку або його частину у суборенду без змін цільового призначення за попередньою згодою орендодавця і у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про оренду землі» (Договір суборенди підлягає державній реєстрації, термін дії договору суборенди не може перевищувати терміну дії цього договору). Факт передачі Старобільською районною державною адміністрацією на користь [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки, підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, підписаним сторонами. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, між [PERSON] та [PERSON] 05.12.2013 укладено договір суборенди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано державним реєстратором Старобільської районної державної адміністрації 29.11.2016 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32602514). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] не є засновником чи учасником фермерського господарства. Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки ( у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. До 01.01.2013 право розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності мали районні державні адміністрації, після 01.01.2013 - центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Відповідно до інформації, наданої Старобільською районною державною адміністрацією від 27.12.2018 № 01-16/2912, [PERSON] до 01.01.2013 до Старобільської РДА з питання погодження суборенди не звертався. Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 11.02.2019 № 10-12-0.10-1124/2-19 за період з 01.01.2013 по теперішній час [PERSON] не звертався щодо узгодження передачі в суборенду вищевказаної земельної ділянки, яку він орендує. У зв`язку з наведеним, відповідач порушив умови Договору оренди, положення частини 6 статті 93 Земельного кодексу України, частини 1 статті 8 Закону України «Про оренду землі», передавши її в суборендне користування [PERSON] без згоди власника. Вказане свідчить, що, за відсутності згоди орендодавця, [PERSON] не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності, щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, та, як наслідок, не міг виступати орендодавцем вказаного майна. Щодо розірвання діючого договору оренди, укладено між Старобільською районною державною адміністрацією та [PERSON] , то відповідно до інформації від 11.02.2019 № 1305/9/12-32-55-06, наданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області, за [PERSON] рахується заборгованість, яка виникла у 2018 році та становить 37958,50 грн. Вказане свідчить про порушення орендарем договору у відповідності до статті 24 Закону України «Про оренду землі». У зв`язку з цим вбачаються порушення інтересів держави щодо забезпечення надходження коштів до бюджету. Невиконання відповідачем обов`язку сплатити орендну плату у строк, визначений договором є підставою для розірвання договору. Слід зазначити, що перекладання обов`язку сплати орендної плати на третіх осіб ( [PERSON] ) ні за законом, ні за договором не передбачено. В даному випадку державний інтерес переважає над приватним інтересом, оскільки [PERSON] земельна ділянка фактично не використовується, мета, з якою передана земельна ділянка в користування, не досягнута, орендарем фермерське господарство не створене. Таким чином, звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання земельної ділянки, що перебуває під особливою охороною держави і дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Старобільська місцева прокуратура неодноразово зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області ( запити №114/7799 вх18 від 28.12.2018, №114/2448 вх 19 від 05.06.2019) щодо стану додержання вимог земельного законодавства під час використання зазначеної земельної ділянки [PERSON] , однак Головне Управління, не зважаючи на те, що загальний строк позовної давності спливає в листопаді 2019 року, до суду з позовною заявою не зверталось, що підтверджується інформаціями від 11.02.2019 №10-12-0.10-1124/2-19, від 10.06.2019 №10-12-0.63-4635/2-19. Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Головного управління Держгеокадастру у Луганській області свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання земель. Водночас, стороною за договором оренди земельної ділянки від 01.10.2010 виступає Старобільська районна державна адміністрація Луганської області (орендодавець за договором), згідно з повноваженнями, наданими земельним законодавством України на момент укладання договору. Відповідно до інформації Старобільської районної державної адміністрації Луганської області від 27.12.2018 № 01-16/2912, з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким внесено зміни до Земельного кодексу України. Згідно якого, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності віднесено до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, що закріплено в ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. З урахуванням вищенаведеного прокрор просить суд задовольнити позовні вимоги та розірвати договір оренди земельної ділянки б/н, укладений 01.10.2010 між Старобільської районною державною адміністрацією та [PERSON] , зареєстрований у Старобільському районному відділі при Луганській регіональній філії ДП «Центру ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.10.2010 за №041042600049. Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки б/н, укладений 05.12.2013 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований державним реєстратором Старобільської районної державної адміністрації Луганської області 28.11.2016 індексний номер 32586601. Зобов`язати відповідача [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути земельну ділянку площею 42,3960 га кадастровий номер 4425184000:04:003:0055, що відповідно до даних державного земельного кадастру враховується в Підгорівській сільській раді Старобільського району, Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області. Стягнути з відповідачів [PERSON] ( [ADDRESS] , ід. номер [NUMBER] ) та [PERSON] (село Хоменкове Друге, Білокуракинський район, Луганська область, ід. номер [NUMBER] ) судові витрати у сумі 7684 грн., понесені прокуратурою Луганської області та перерахувати їх на розрахунковий рахунок [NUMBER]; банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 02909921, код класифікації видатків бюджету - 2800. В судовому засіданні прокурор Старобільської місцевої прокуратури Олійник К.М. позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у зв`язку з тим, що вважає безпідставним звернення прокурора до суду на захист інтересів держави, просив відмовити у позовних вимога у повному обсязі за необґрунтованістю. У судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та прийняти рішення відповідно до норм законодавства. Заслухавши прокурора, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Частиною 2 та 5 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до частини 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідно функції у спірних відносинах. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Відповідно до наданої відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 10.06.2019 ними не було звернень до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.10.2010, визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 05.12.2013 та повернення земельної ділянки площею 42,3960 га кадастровий номер 4425184000:04:003:0055. (а.с. 33) Пунктом 1 «Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області», затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 17.11.2016 за №308 (далі - Положення) визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Луганській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Разом з цим, відповідно до пункту 31 Положення Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Відповідно до пункту 30 частини 4 Положення передбачено повноваження Головного управління Держгеокадастру та територіальні органи організовують та здійснюють державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області наділено повноваженнями для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, однак протягом тривалого часу будь-які заходи з метою витребування земельної ділянки не вжило. Відповідно до запитів №114/7799 вх18 від 28.12.2018, №114/2448 вх 19 від 05.06.2019 Старобільська місцева прокуратура неодноразово зверталась до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області щодо стану додержання вимог земельного законодавства під час використання зазначеної земельної ділянки [PERSON] , однак Головне Управління, не зважаючи на те, що загальний строк позовної давності спливає в листопаді 2019 року, до суду з позовною заявою не зверталось, що підтверджується інформаціями від 11.02.2019 №10-12-0.10-1124/2-19, від 10.06.2019 №10-12-0.63-4635/2-19. (а.с. 31-33) Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Головного управління Держгеокадастру у Луганській області свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання земель. (Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.02.2019 у справі № 905/803/18.) Таким чином суд вважає обґрунтованим звернення прокурора до суду з вказаним позовом. 07.10.2010 року між Старобільською районною державною адміністрацією (орендодавець) з одного боку та громадянином [PERSON] (орендар) з другого боку, укладено договір оренди землі б/н від 01.10.2010, який зареєстровано у Старобільському районному відділі при Луганській філії ДП «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.10.2010 № 041042600049. (а.с. 22-23). Згідно копії акту приймання-передачі об`єкта оренди орендодавець Старобільська райдержадміністрація передала орендарю [PERSON] , земельну ділянку загальною площею 42,3960 га ріллі для ведення фермерського господарства із земель державної власності. (а.с.24) Відповідно до інформації від 11.02.2019 № 1305/9/12-32-55-06, Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, за [PERSON] рахується заборгованість, яка виникла станом на 07.02.2019 рік у сумі 38018,56 грн. (а.с.30). Відповідно до інформації від 03.07.2019 № 6145/9/12-32-55-07, Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, за [PERSON] рахується заборгованість, яка виникла станом на 01.07.2019 рік у сумі 86354,61 грн. (а.с.41). Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до підпункту 147 п. 1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Статтею 96 Земельного кодексу України, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування . Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки ( у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки "систематичність", має значення саме несплата орендної плати. (Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВСУ від 02.052018 у справі № 925/548/17) З матеріалів справи видно, що відповідачем - [PERSON] протягом усього 2018 року не сплачувалася орендна плата за користування земельною ділянкою. Крім того, судом було встановлено, що відповідно до п. 30 Договору оренди землі б/н (Інші права та обов`язки сторін) орендар має право передавати земельну ділянку або його частину у суборенду без змін цільового призначення за попередньою згодою орендодавця і у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про оренду землі» (Договір суборенди підлягає державній реєстрації, термін дії договору суборенди не може перевищувати терміну дії цього договору. Статтею 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Відповідно до копії договору суборенди земельної ділянки від 05.12.2013 року [PERSON] передав [PERSON] у суборенду в довгострокове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 42,3960 га, в тому числі ріллі 42,3960 га з кадастровим номером 4425185500:02:001:0230. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2019 за № 170184421 земельна ділянка кадастровий номер 4425184000:04:003:0055 загальною площею 42,396 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства належить на праві державної власності Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області, на підставі договору суборенди земельної ділянки б/н, виданого 05.12.2013, суборендодавець - [PERSON] суборендар - [PERSON] , строк дії договору 40 років. (а.с.27-29). З наданої відповіді Старобільською РДА Луганської області від 27.12.2018 р. за № 01-16/2912 видно, що до них [PERSON] не звертався щодо погодження суборенди по договору земельної ділянки № 041042600049 від 01.10.2010 року укладеного на земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності, загальною площею 42,3960 га. (а.с.35-36). Статтею 8 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 215 та частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є відсутність у однієї з сторін правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності. З вищенаведеного вбачається, що [PERSON] не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності, щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, та, як наслідок, не міг виступати орендодавцем вказаного майна. З урахуванням вищенаведеного судом було встановлено, що відповідачем [PERSON] були порушені умови договору оренди земельної ділянки щодо системної несплати орендної плати та умов щодо передання земельної ділянки по договору суборенди. З урахуванням вищенаведеного суд вважає позовні вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 01.10.2010 р. та визнання договору суборенди від 05.12.2013 р. б/н недійсним такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Оскільки судом було встановлено порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, результатом чого договір оренди розривається, наявні підстави для того, щоб спірна земельна ділянка була повернута власнику. У зв`язку з тим, що відповідно до договору суборенди спірна земельна ділянка перебуває у володінні [PERSON] , саме останній повинен передати земельну ділянку її власнику - Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області. Таким чином, суд вважає, що позов є таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів також слід стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 3, 203, 215, 227, 526, 611, 629, 651, 782 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 19-21, 78, 92, 93, 96, 106-116, 122-124, 141 ЗК України, ст. ст. 1-2, ст. 8, 24, 25, 32 ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: approved