Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті рідної баби [PERSON] У визначений законодавством строк не подав заяву про прийняття спадщини, у зв"язку зі складним станом свого здоров"я. В судовому засіданні позивач позов підтримав просив його задовольнити, вказав на те, що він не знав про існування заповіту, дізнався лише місяць тому. Представник Новоукраїнської сільської ради в судове засідання не зявився. 26.03.2018 року до суду надійшла заява, в якій відповідач просить розглядати справу без участі представника сільської ради, позов визнають. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін, та враховуючи визнання позову відповідачем, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є рідним онуком [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 9,10, 19). 07 серпня 2006 року [PERSON] померла ( копія свідоцтва про смерть серія І-СР № 043112 а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка площею 2,2860 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Новоукраїнської сільської ради Чорнобаївського району. Право власності померлої на вказане нерухоме майно підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ЧР № 023481 ( а.с. 8). 15 березня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Новоукраїнської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 22, яким заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачу ( а.с. 6). Як вбачається з довідки Новоукраїнської сільської ради № 87 від 12.03.2018 року ( а.с. 7), [PERSON] на час смерті проживала в [INFO], одиноко. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Абзацем 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини здебільшого є оціночним, адже одні і ті самі причини, виходячи з обставин справи, можуть визнаватися як поважними, так і навпаки. В позові як причину пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає хворобу, на підтвердження чого суду надано довідку ДЗ "Спеціалізована медико-санітарна частина № 14" м. Сміла про перебування позивача на лікуванні з 07.08.2006 по 25.08.2006 року. Крім цього, позивач також вказує, що про існування заповіту йому відомо не було. Вважав, що спадщинку померлої бабусі прийняв його рідний дядько. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивач про існування заповуту дізнався лише місяць тому. Суд вважає, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, на які посилається позивач, як на поважні, заслуговують на увагу. Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено ним з поважних причин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved