Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 22.04.2008 року він отримав лист пропозицію від АТ «Українська автомобільна корпорація» АФ ТДЦ «Авто», що до придбання автомобіля марки "JАС", білого кольору, моделі: НFС1020КR, після чого сплатив 11 900 грн., через установу ВАТ «Кредитпромбанк» зазначену суму на рахунок АФ ТДЦ «Авто», та отримав від ПАТ «РОДОВІД БАНК» гарантійний лист № 77.1-11-6.6/7741 від 22.04.2008 року, що до надання кредиту на придбання вказаного автомобіля. Вказує, що 05.05. 2008 року між ним та АТ «Українська автомобільна корпорація» було укладено договір № , до придбання за 59 400 грн., автомобіля модель: марки "JАС", білого кольору, НFС1020КR (борт). Крім того, зазначає, що 16.05.2008 року між ним та відповідачем - ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування якого було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК», було укладено кредитний договір №77.1/АА-00880.08.2, відповідно до п.1.1 якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» йому було відкрито кредитну лінію на загальну суму 9 500 доларів США. Звертає увагу суду на те, що відповідно до заяви на видачу готівки № 1691_40 від 16.05.2008 року сума кредиту його розмір становить 9500 доларів США, що в еквіваленті у гривнях - 47 975 грн., зміст операції: видача кредиту на купівлю автомобіля до кредитного договору та пред'явлено паспорт громадянина України серія СН № 314254, виданий Московським РУ ГУ МВС України в м.Києві 26/11/1996 [PERSON] Також зазначає, що згідно платіжного доручення № 1691_41 від 16.05.2008 року відповідачем перераховано на користь продавця - АФ «ТДЦ-АВТО» кошти в розмірі 44 650 грн., призначення платежу - [PERSON] Оплата з а/м зг.дог.купівлі-продажу № 022 від 05.05.2008 в т.ч. ПДВ, № 417_61 _16 від 16.05.2008 року - відповідачем було перераховано на користь продавця - АФ «ТДЦ-АВТО» іншу суму - 2 850 грн., призначення платежу АФ 'ТДЦ-АВТО АТ Українська Автомобільна корпорація от [PERSON], доплата за авто зг. Дог. №022 від 05.05.2008 року в т.ч. ПДВ 475 грн., а загальна сума склала 47 500 грн. В зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідно до ч.3 п.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання споживчих кредитів в іноземній валюті заборонено, кредитний договір 77.1/АА-00880.08.2 від 16.05.2008 року суперечить вищевказаної нормі матеріального права та недійсність такого договору встановлена законом і такий правочин є нікчемним тому п. 1.2.1 підлягає зміні, тому змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить визнати чинним кредитний договір №77.1/АА-00880.08.2 від 16.05.2008 року, змінити правовідношення, яке склалося між ним та відповідачем ПАТ «РОДОВІД БАНК» за вищезазначеним кредитним договором, шляхом внесення змін до п. 1.2.1., в частині уточнення суми з 9 500 доларів США (еквівалент у гривні 47 975 гривень за курсом купівлі/продажу валюти НБУ 5 грн. 05 коп.) на суму фактично перерахованих коштів за автомобіль 47 500 гривень. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити в повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю, оскільки він необґрунтований, безпідставно заявлений та такий, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з сіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2008 року між позивачем та відповідачем ВАТ «РОДОВІД БАНК», найменування якого було змінено на ПАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено кредитний договір №77.1/АА-00880.08.2 (а.с.5-6). Відповідно до вищезазначеного кредитного договору позивачу було відкрито кредитну лінію на загальну суму 9 500 доларів США (п.1.1), з процентною ставкою 14 % річних (п.1.5) для придбання автомобіля марки "JАС", білого кольору, моделі: НFС1020КR (п.1.2.1), строком до 16.05.2011 року (п.3.1.2). Відповідно до п.1.3. вищезазначеного кредитного договору для обліку виданих кредитів відповідачем було відкрито [PERSON] позичковий рахунок [NUMBER]. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.1.4. кредитного договору кредит надавався позивачу готівкою, в іноземній валюті за умови обов'язкового подальшого продажу валюти через касу відповідача, відповідно до вимог чинного Законодавства України. Згідно ч.3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до п.7.5. вищезазначеного кредитного договору позивач має прав всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про зміну умов укладеного з відповідачем кредитного договору на підставі того, що оскільки згідно ч.3 п. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, в зв'язку з чим, у відповідності із ст. 652 ЦК України, сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний. Судом встановлено, що спірний кредитний договір був підписаний обома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договорів не висловлювали. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею являється гривня. Відповідно до ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом Відповідно до ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті ( пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись. Отже, надання банками кредитів в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії і письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, що видаються НБУ, є правомірним і така кредитна операція індивідуальної ліцензії не потребує. Відповідно до п.13 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір між сторонами був укладений до 22.09.2011 року, а саме - до набрання чинності Законом України № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», де згідно частини 2 Прикінцевих положень встановлено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Тобто позивачем та його представником суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору і протягом дії вказаного договору не звертався за захистом свого права. Згідно вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі, підписаний позивачем і дана обставина не заперечувалась останнім у судовому засіданні, тому його посилання на його не поінформованість з його умовами спростовується його особистим підписом на договорі, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про його згоду з усіма його умовами. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відсутність підстав для внесення змін до п.1.2.1 кредитного договору №77.1/АА-00880.08.2 від 16.05.2008 року укладеного між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON], а саме: «на купівлю автомобіля за договором № 022 від 05 травня 2008 р. - 47 500 гривень». Крім того, слід зазначити, що підстави для задоволення позовної вимоги позивача що до визнання вищезазначеного кредитного договору чинним також відсутні, оскільки під час його укладення сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до нього не висловлювали, тому вищезазначений позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 216, 256, 629, 651, 1054 ЦК України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: dismissed