Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричинено дорожньо-транспортною пригодою. В процесі розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги, ухвалою суду від 01.04.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення моральної шкоди і витрат на правову допомогу та в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з СТ з ДВ «Гарантія» закрито. Представником поповича підтриманий уточнений позов в останній редакції (а.с. 57-58 т.2), в якому зазначено, що 30.05.2012 року у м. Харкові по вул. Танкопія сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, «Ніссан Алмера» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.04.2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні ДТП за ст. 124 КпАП. В результаті ДТП позивачу був нанесений матеріальний збиток, а саме пошкоджено його транспортний засіб «Тойота Авенсіс», д.н.з. [NUMBER]. Згідно проведеної судової авто-товарознавчої експертизи № 6461 від 23.10.2013 р., вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику ТЗ [PERSON] внаслідок ДТП від 30.05.2012 року складає 94263,26 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена полісом № АВ/0387832, виданим СтзДВ "Гарантія". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. 25.12.2014 року СтзДВ "Гарантія" виконала в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем, сплатила страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., без урахування франшизи, на підставі чого залишилися невідшкодованими франшиза -1000,00 грн. і різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 45263,68 грн., а всього: 46263,68 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] майнову шкоду у сумі 46263,68 грн., покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача уточнену заяву підтримала у повному обсязі, надала пояснення, відповідні обставинам, викладеним в уточненому позові, просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, посилався, що в діях позивача [PERSON] є невідповідність ПДР України, які призвели до ДТП, тому відповідач не повинен відшкодовувати шкоду позивачу, просив у задоволенні позову відмовити, покласти на позивача витрати, пов'язані з проведенням експертиз та послугами адвоката. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.05.2012 року у м. Харкові по вул. Танкопія сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, «Ніссан Алмера» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.04.2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні ДТП за ст. 124 КпАП (а.с. 26 т.1). Постановою апеляційного суду Харківської області від 09.01.2013 року постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова залишено без змін. Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 2563 від 28.05.2014 року, питання: «Чи спроможні з технічної точки зору письмові пояснення водія [PERSON], надані працівниками ДАІ?», - експертом не вирішувалося, оскільки в поясненнях водія [PERSON], окрім того, що керований ним автомобіль перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора, відсутні будь-які параметри, що характеризують механізм дорожньо-транспортної пригоди (швидкість руху обох автомобілів, відстань, яку долав автомобіль Ніссан з моменту зміни напрямку руху до моменту зіткнення, на якій відстані від місця зіткнення знаходився автомобіль Тойота в момент зміни напрямку руху автомобіля Ніссан). Відсутність параметрів, що характеризують механізм пригоди, не дозволяє вирішити питання про технічну спроможність пояснень водія [PERSON], надані працівниками ДАІ. В даній дорожній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON], у вказаній ним та водієм [PERSON] дорожній ситуації, повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути пригоди для водія [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою. Згідно пояснень водія [PERSON], водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів виконанням п. 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто своєчасним гальмуванням, а дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою. З мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку, питання про те, чи мав водій [PERSON] технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів, та чи малися в його діях невідповідності Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з пригодою, виходячи з пояснень водія [PERSON], не вирішувалися (а.с. 5-8 т.2). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вказана постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Встановлення висновком експертизи на підставі пояснень водія [PERSON] (абзац 6 висновку) технічної можливості уникнути позивачем зіткнення автомобілів та невідповідності дій водія [PERSON] п. 12.3 ПДР України, не є підставою для відмови у задоволенні позову, враховуючи встановлення цією ж експертизою причинного зв'язку між діями відповідача [PERSON] з настанням ДТП та наявності постанови суду про визнання [PERSON] винним у ДТП, яка набрала законної сили. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Тойота Авенсіс», д.н. [NUMBER] є позивач (а.с.30 т.1). Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, наявні всі підставі для відшкодування відповідачем спричиненою позивачу матеріальної шкоди. Згідно проведеної судової авто-товарознавчої експертизи № 6461 від 23.10.2013 р., вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику ТЗ [PERSON] внаслідок ДТП від 30.05.2012 року складає 94263,26 грн. (а.с. 148-159 т. 1). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» полісом № АВ/0387832, виданим СтзДВ "Гарантія". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за договором ОСЦПВВНТЗ (полісом) № АВ/0387832 становить 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. (а.с. 31 т.1). 25.12.2014 року СтзДВ "Гарантія" виконала в повному обсязі свої зобов'язання перед позивачем, сплатила страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн. (а.с. 59 т.2), без урахування франшизи, на підставі чого залишилися невідшкодованими франшиза -1000,00 грн. і різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 45263,68 грн., а всього: 46263,68 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд стягує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 462,64 грн.

Outcome: approved