Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (далі Позивач) звернулася до суду з позовом, який уточнила, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб: ЛКП «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища ЛМР, Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» про зобов'язання приведення нежитлових приміщень до попереднього стану. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр». 04.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення будинку [ADDRESS] про те, що здійснено самовільне перепланування нежитлових приміщень та самовільно забудовано терасу. 04.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» скеровано відповідачу [PERSON] попередження з зобов'язанням привести нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] до попереднього стану після самовільно проведеного перепланування. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 14.03.2013 року №93 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (витяг з протоколу №10 від 05.03.2013 року § 8), яким зобов'язано [PERSON] - співвласника нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. на [ADDRESS] та [PERSON] - директора ТзОВ «Люфт Сервіс» за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану. 19.04.2013 року комісією ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт про те, що вимога розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 14.03.2013 року №93 не виконано. 22.04.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» скеровано відповідачам попередження із зобов'язанням привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану, яке відповідачі залишили без виконання. Просить зобов'язати [PERSON], [PERSON] - співвласників нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. на [ADDRESS] та [PERSON] - директора ТзОВ «Люфт Сервіс» за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану та стягнути судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити повністю. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являвся, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, однак уповноважив свого довірителя для представлення його інтересів у суді. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що даний спір втратив актуальність у зв'язку з тим, що нежитлові приміщення про які йдеться в позові в даний час відповідають технічному паспорту Львівського обласного бюро технічної інвентаризації від 06.06.2007 р. Крім цього вказала, що власниками майна є [PERSON] та [PERSON], яке передали у користуваня [PERSON] згідно договору оренду від квітня 2012 року, строком на 1 рік. Всі переобладнання у нежитлових приміщеннях здійсненні [PERSON] Однак, до адміністративної відповідальності було притягнуто [PERSON], хоча жодних переобладнань ним не здійснювалось. Просила відмовити позивачу в позові і провадження по даній справі закрити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила повністю, подала письмові заперечення. Крім цього пояснила, що будинок [ADDRESS] не включений до переліку пам'яток архітектури та містобудування м. Львова та є виставковим комплексом (нежитловим будинком, який збудований у 1987 році, розпочав роботу у 1996 році), то дії відповідачів не можуть кваліфікуватись як самочинне будівництво. Оскільки перепланування вчинене в нежитловому приміщенні в нежитловому будинку, який не віднесений у встановленому порядку до пам'яток архітектури та містобудування. Крім цього, вказала, що всі перепланування погоджувала з Управлінням охорони історичного середовища ЛМР, а встановлення вікон у проймах замість грат, перепланування не здійснювала, а використання тераси погоджено з Львівською обласною радою. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з'являвся, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Представник третьої особи Комунального закладу культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» - Беген Б.І. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, оскільки вважає, що тераса у будинку [ADDRESS] є власністю Львівської обласної ради, проте проведені будь-які самочинні перепланування, не порушують правила утримання будинків та прибудинкових територій. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради - Хандин О.В. щодо вирішення спору по суті, то поклався на розсуд суду, однак зазначив, що вказане управління погоджувало відповідачам проект фасаду будинку [ADDRESS], та жодних порушень при цьому не виявило. Представник третьої особи Львівської міської ради - Балюєв С.В. в судове засідання не з»явився хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Третя особа Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр» у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином було повідомлена про час, дату та місце розгляд справи, явку уповноваженого представника не забезпечила, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавали. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року №2780-XII, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV. Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору суборенди №1/13 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області від 08.01.2013р. та договору оренди №01/11/12 нерухомого майна від 01.11.2012 року, ТзОВ "Люфт Сервіс" є суборендарем нерухомого майна площею 207,3 кв.м та орендарем приміщення загальною площею 97,8 кв.м. за адресою [ADDRESS]. /а.с.88,89 / Згідно акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення [ADDRESS] від 04.03.2013 року, комісією у складі головного інженера та двох майстрів по експлуатації ж/ф, було встановлено самовільно проведене перепланування./а.с. 6/. Як вбачається з корінця поштового повідомлення 05.03.2013 року [PERSON] ЛКП "Цитадель-Центр" було направлено лист-вимога у триденний термін привести нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] до попереднього стану після самовільного проведення перепланування, у випадку не виконання вимоги пакет документів скеровується до міжвідомчої комісії Галицької районної адміністрації. /а.с.7/. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації № 93 "Про приведення нежитлових приміщень кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану» від 14.03.2013 року, затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району(протокол №10 від 05.03.2013р.) та зобов'язано гр. [PERSON] - співвласника нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. на [ADDRESS] та гр. [PERSON] - директора ТзОВ "Люфт Сервіс" за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану. /а.с.9/. 19.04.2013 року Актом комісії в складі майстрів з експлуатації житлового фонду та майстра з поточного ремонту ЛКП "Цитадель-Центр" встановлено не виконання розпорядження Галицької районної адміністрації від 14.03.2013р. № 93, а саме не приведено нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану./а.с.10/. Відповідно до ст.6 Закону № 3038 управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. Згідно прикінцевих положень Закону № 3038 до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. Крім повноважень, зазначених у частині першій цієї статті, відповідна місцева рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури. Місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону, а також можуть делегувати вирішення питань, що належать до їх компетенції, своїм виконавчим органам або відповідним місцевим державним адміністраціям. До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону. Статтею 38 Закону № 3038 визначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду. Згідно п.7.ст.376 ЦКУ збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках і в порядку, передбачених п. п. 4, 7 коментованої статті ЦКУ. Перебудова самочинно збудованого об'єкта може бути проведена лише за рішенням суду за таких умов: а) у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил; в) за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. За таких умов особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, зобов'язана провести відповідну перебудову, або такий об'єкт буде знесений. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Тому необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Як вбачається з листа директора департаменту містобудування Львівської міської ради №24-117 від 09.10.2013р., департамент містобудування не заперечує проти подальшої експлуатації приміщень кафе на [ADDRESS] без проведення будівельних робіт. /а.с.80/. Згідно листа управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 12.05.2014 р. за № 517 та технічного паспорту на будинок [ADDRESS], вказаний будинок є нежитловим і не відноситься до пам»яток архітектури. (а.с.163-177). Це також підтверджується переліком пам»яток архітектури та містобудування м. Львова (а.с.186-200). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не повинен підміняти функції органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, окрім того слід взяти до уваги вимоги зазначені у Постанові №6 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені Законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, переобладнання, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Позивачем не з'ясовано можливості приведення нежитлового приміщення без шкоди для приміщення та будинку в цілому. Зокрема з листа Департаменту містобудування ЛМР вбачається, що дана фахова організація не заперечує проти подальшої експлуатації приміщень кафе на [ADDRESS] без проведення будівельних робіт. Відповідно можливість здійснення наступної реконструкції (перебудови) потрібно досліджувати з використанням спеціальних знань, зокрема шляхом призначення експертизи, чого Позивачем зроблено не було. При цьому суд звертає увагу, що чинним законодавством, зокрема ст.376 ЦК України, передбачено наслідки здійснення самочинного будівництва. Зокрема у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV , отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Згідно ч.5 ст.319 ЦК України власник майна не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам, та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо, однак як встановлено судом жодних приписів інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області не виносилось. За таких обставин, враховуючи недоведеність позивачем факту порушення відповідачем конструктивних елементів будинку [ADDRESS] чи засобів протипожежного захисту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для демонтажу самовільно влаштованих елементів. Також суд зазначає, що позивачем не доведено можливість проведення демонтажу зазначених конструкцій без заподіяння шкоди орендованим та прилеглим приміщенням чи будь-яким третім особам, а також відсутність потреби в залученні при цьому відповідних спеціалістів, у зв'язку з чим, суд не може покласти на відповідача обов'язок самостійно привести нежитлові приміщення нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на [ADDRESS] до попереднього стану. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської обласної ради, на обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр». Даний позов пред'явлено на підставі розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 14.03.2013 року №93. Однак, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.08.2012 року будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської обласної ради./а.с.120/. Згідно п.4.5.1. положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради затвердженого рішенням виконкому № 116 від 27.02.2009 р. вбачається, що районній адміністрації надано повноваження звертатись до суду з позовами, що виникають в процесі здійснення наданих їй повноважень. Аналізуючи положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради суд вважає, що Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради не були делеговані повноваження щодо звернення до суду з таким позовом, і така звернулась з позовом в порядку не передбаченого законом. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що саме його права порушено і відповідно є підстава для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позивач та треті особи не обґрунтували та не довели в чому полягає порушення їхніх прав, та якої шкоди їм заподіяли відповідачі. Враховуючи зазначене, позовні вимоги Позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed