Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

19 листопада 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача коефіцієнт інфляції в розмірі 18 990,00 грн., суму моральної шкоди заподіяної банком в розмірі 25 000,00 грн., судовий збір, який було сплачено до Солом'янського районного суду з приводу звернення щодо порушень «Міським комерційним банком» прав позивача в розмірі 956,26 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 3% від заборгованої суми в період з 05.08.2014 року по 27.02.2015 року день фактичного отримання коштів в розмірі 1 516,43 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.05.2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір строкового банківського вкладу. 05.08.2014 року в зв'язку із закінченням терміну дії Договору позивач звернувся до банку із заявою про повернення коштів, але кошти повернуті не були. Так як кошти повернуті не були, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Рішенням суду позовні вимоги задоволено та стягнуто кошти банківського вкладу. Як зазначає позивач, в зв'язку з відкликанням банківської ліцензії обов'язки перед клієнтами установи було покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 08.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом в якому просив повернути йому інфляційну складову, моральну шкоду, а також суми судового збору. В порушення діючого законодавства банк не відшкодував інфляційні втрати. Вказані кошти позивачу необхідні були для лікування. Внаслідок неповернення коштів позивач зазнав сильного емоційного зриву і в період з 16.12.2014 по 20.02.2015 року звертався за медичною допомогою та знаходився на амбулаторному лікуванні. А тому внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась у спричиненні шкоди здоров'ю, що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з виною банку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, пояснення чи заперечення на позовні вимоги до суду не надійшли. Тому на підставі ст.169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 09.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь [PERSON] суму строкового банківського вкладу за Договором №2630/08/178661, що надійшла на рахунок з обліку вкладів на вимогу [NUMBER] у розмірі 95 625,86 грн. з яких: 90 000,00 грн. - депозитний вклад, 5 625,86 грн. - відсотки за користування з 06.05.2014 року по 05.08.2014 року та стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 956,26 грн. Рішення набрало законної сили 20.02.2015 року. Як пояснив позивач в судовому засіданні він звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом 08.06.2015 року в якому просив повернути йому судовий збір в розмірі 950,53 грн., коефіцієнт інфляції, що склав 18 900,00 грн. та моральну шкоду, заподіяну банком в розмірі 25 000,00 грн.. Проте суду не було надано доказів про отримання вказаного листа. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 28.07.2015 року за №21-036-24574/15 повідомив [PERSON] про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Міський комерційний банк» та ліквідацію Банку та роз'яснив процедуру повернення коштів вкладникам. [PERSON] отримав в ід Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 лютого 2015 року суму 91 798,49 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 732 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 124 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" (далі - ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК"), код ЄДРПОУ 34353904, МФО 339339, місцезнаходження: вул. Солом'янська, 33, м. Київ, 03141.Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Рязанцева Андрія Вікторовича. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" (далі - ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК") та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону). Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.2 ст.26 Закону). Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону). Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Законом України «Про фонд гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено відповідальність Фонду за дії банківських установ, крім виплат, визначених вказаним Законом, а тому суд не вбачає підстав для стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Крім цього, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів на підтвердження моральних страждань, неправомірних дій з боку відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Водночас, діючим законодавством не передбачено стягнення судового збору, яке вже стягнуто іншим рішенням суду, оскільки для цього визначено процедуру виконання рішення суду, яка визначена Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, оскільки заявлені позивачем вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed