Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

18.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності. У судове засідання позивач не з'явився але надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність. Із позову вбачається, що 28 лютого 2013 року між позивачем [PERSON], та [PERSON], був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 162996,00 гривень /сто шістдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто шість гривень/. Зазначена грошова сума станом на дату її передачі була еквівалентна 20400 доларів США /двадцять тисяч чотириста доларів США/. Укладений між ними договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], про що до реєстру внесений відповідний запис за номером 80. Згідно до положень пункту 4 зазначеного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання з повернення отриманої від мене суми позики не пізніше "25" серпня 2013 року. Як вбачається з положень пункту 9 договору позики з метою забезпечення належного виконання прийнятих на себе грошових зобов'язань відповідач надав в іпотеку квартиру за [ADDRESS]. Передача зазначеного нерухомого майна до іпотеки була оформлена шляхом укладання між нами відповідного договору, який також був посвідчений "28" лютого 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], про що до реєстру внесений відповідний запис за номером 81. Однак, в порушення прийнятих на себе договірних зобов'язань, відповідач не здійснив позивачу жодної грошової виплати у рахунок повернення боргу за укладеним між нами договором позики. У цей час відповідач відмовляється у добровільному порядку виконати свої договірні зобов'язання, мотивуючи свою відмову відсутністю у нього вільних коштів на повернення суми позики. Зазначені дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують мої права і законні інтереси. Виходячи з того, що відповідач у порядку забезпечення виконання зобов'язань за договором позики передав до іпотеки належне йому нерухоме майно, позивач вважає за необхідне задовольнити свої вимоги саме шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Протягом встановленого чинним законодавством України тридцятиденного строку зобов'язання [PERSON] з повернення суми позики так і не були виконанні, у зв'язку з чим позивач має право вимагати визнання за собою право власності на предмет іпотеки. На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення яким звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру за [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від "28" лютого 2013 року перед [PERSON] у розмірі 162996,00 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь позивача суму судового збору у розмірі 1262,17 гривни/одна тисяча двісті шістдесят дві гривни 17 копійок/. У судове засідання відповідач не з'явився за невідомою суду причиною, про час розгляду справи належним чином був повідомлений. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується: договором позики /а.с.5-6/, іпотечним договором /а.с. 7-11/, витягами із державного реєстру прав власності /а.с. 12,-15/. Необхідно звернути увагу суду, що позивач у порядку виконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», 13 грудня 2013 року надіслав на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором позики із зазначенням у ньому попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. З огляду на положення пункту 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Крім того, слід звернути увагу, що положеннями пункту 4.5. укладеного між сторонами договору іпотеки були передбачені умови про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, які за своїм правовим змістом є також договором. Як убачається з роз'яснень, які містяться у пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за номером 5 від «ЗО» березня 2012 року з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, що повністю відповідає вимогам частини другої статті 16 Цивільного кодексу України. Згідно до положень частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя /частина 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку»/. З огляду на положення абзацу 5 статті 1, частини 6 статті 3, частини 1 статті 7 Закону України та частини 1 статті 33 «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Так, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» під іпотекою розуміється вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень пунктів 1.1., 1.2. та 2.1. договору іпотеки за рахунок квартири за [ADDRESS] задовольняються мої вимоги до відповідача за укладеним між нами договором позики у повному обсязі. При таких обставинах, суд вважає можливим звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру за [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від "28" лютого 2013 року перед [PERSON] у розмірі 162996,00 гривень, стягнути з [PERSON] на користь позивача суму судового збору у розмірі 1262,17 гривни/одна тисяча двісті шістдесят дві гривни 17 копійок/.

Outcome: approved