Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

28.04.2017 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON] [INFO]. Рішенням Виконавчого комітету ММР від 14.04.2017 року малолітня [PERSON] була відібрана у матері та влаштована до КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей"ММР. За період перебування дитини у закладі мати [PERSON] доньку не відвідувала, станом здоров'я та подальшою долею її не цікавиться. Посилаючись на злісне ухилення відповідачкою від своїх батьківських обов'язків, просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, стверджувала що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки, буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Стверджувала, що в повній мірі виконує свої батьківські обов'язки, бажає проживати з донькою та піклуватися про неї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості за нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007р., ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO]. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно Акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою [ADDRESS], виявлено, що в помешканні брудно, та воно потребує прибирання. Наказом Служби у справах дітей №31 від 23.03.2017 року [PERSON] [INFO], була взята на облік, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, на підставі проживання у сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання обов'язків з виховання дитини. Листом від 30.03.2017 року Служба у справах дітей повідомила Заводський відділ поліції про родину [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] з двома малолітніми дітьми. Діти не мають достатнього матеріального забезпечення, мати та її співмешканець часто вживають алкогольні напої. Помешкання в якому проживають діти потребує прибирання. Заводським відділом поліції було проведено профілактичну бесіду з [PERSON] щодо належного виконання батьківських обов'язків, попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків. 04.04.2016 року до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS], виявлено труп малолітньої [PERSON] [INFO]. На теперішній час в провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON] обвинуваченої у скоєнні злочину передбаченого ст. 166 КК України. Рішенням Виконавчого комітету ММР від 14.04.2017 року малолітня [PERSON] була відібрана у матері [PERSON] та влаштована до КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей"ММР. За час перебування дитини у центрі мати жодного разу дитину не відвідувала, її долею не цікавиться. Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 19 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками [PERSON], які свідчать про ухилення від виховання дитини, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Суд критично відноситься до пояснень [PERSON], щодо її належного виконання батьківських обов'язків, оскільки такі пояснення спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідно до ч.1ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи той факт, що на теперішній час дитина перебуває у КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей"ММР, та знаходиться на їх утриманні, аліменти, які просить стягнути позивач, підлягають стягненню з відповідачки на користь зазначеного Центру. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640 гривень. На підставі ст.ст. 10, 14, 30, 31, 60, 62, 212-214, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved