Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання договору оренди землі недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки, площею 4,8454 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Однак користуватися даною земельною ділянкою не має можливості, оскільки нею, незаконно користується ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору, укладеного нібито з позивачем. Довідавшись в жовтні 2016 про існування такого договору, позивач неодноразово зверталася до ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» з проханням повернути належну їй земельну ділянку, оскільки вона бажає самостійно її обробляти, проте їй було відмовлено, мотивуючи тим, що остання систематично отримувала орендну плату, яку товариство їй видавало. Позивач договір не підписувала, оскільки в період з 01.10. по 26.10.2012 знаходилася разом зі своїм сином на лікуванні у Вінницькій обласній дитячій лікарні. Крім того, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11.07.2018 встановлено, що підпис в графі «Орендодавець» перед її прізвищем у договорі оренди землі № 174/Б від 25.10.2012 та підпис у графі «Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем [PERSON] виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить визнати недійсним договір оренди землі №174/Б від 25.10.2012, зареєстрований реєстраційною службою Тульчинського району Головного управління юстиції у Вінницькій області, індексний номер: 21727780 від 12.05.2014, укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина». Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що товариство користується земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], площею 4,8454 га законно, оскільки позивач систематично отримувала оренду плату за користування даною ділянкою. Крім того, для реєстрації договору оренди позивачем надано довіреність, посвідчену 05.09.2013 секретарем Кирнасівської селищної ради, на уповноважену особу від товариства. Строк дії договору закінчується лише 2019, тому ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» має всі законні права на користування даною земельною ділянкою. Позивач надала відповідь на відзив, у якій пояснює, що будь-яких договірних зобов'язань перед ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» немає, оскільки даний договір не підписувала, так як знаходилася в лікарні по догляду за сином, на підтвердження чого надає виписку з медичної картки стаціонарного хворого. Крім того, твердження відповідача щодо надання нею довіреності для реєстрації договору-оренди землі уповноваженій особі від товариства, також є безпідставним, зважаючи на те, що всі дії з реєстрації виконувала [PERSON], яку вона не знає та не уповноважувала на будь-які дії. Разом з тим у довіреності наданої позивачем на ім'я [PERSON] зазначено, що вона видана без права передоручення. Також відсутність її волевиявлення щодо підписання даного договору підтверджується висновком експертизи, проведеної в межах кримінального провадження № 42017021240000175. Позивач у судовому засіданні зазначила, що про укладенипй договір з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» їй не було відомо, та про існування оскаржуваного договору дізналася лише у жовтні 2016 року. Орендну плату за користування земельною ділянкою вона особисто не отримувала, а отримував її чоловік. Проте він та вона вважали, що отримують за договором укладеним, між її батьком та ПП "Україна Нова". Також, з приводу доручення від 03.10.2013 пояснила, що надавала його для переоформлення майна, а не для реєстрації договору. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні з викладеним у відповіді на відзив від 01.10.2018. Просив позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] є чоловіком позивача, у судовому засіданні також надав пояснення аналогічні з викладеним у відповіді на відзив від 01.10.2018. Додатково пояснив, що він отримував оренду плату за користування земельною ділянкою, проте вважав, що ця плата видавалася на підставі договору з ПП "Україна Нова". Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на викладене у відзиві від 20.09.2018. Додатково зазначив, що позивач знала про існування договору та на підтвердження цього надав накладні про отримання [PERSON] плати за договором оренди землі. Посилання позивача на те, що остання знаходилася в лікарні на час підписання договору є невірним, оскільки на той час було дуже багато договорів та дата укладеного договору може не співпадати з дійсною датою його укладення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2012 він працював у ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина» та керівництво даного товариства просило його приїхати до [PERSON] для укладення договору оренди землі. Однак її не було у дома, був тільки її чоловік, який повідомив, що його дружина знаходиться у лікарні та поки що договір укладати вони не будуть. Крім того, у 2016 коли він разом із [PERSON] приїхали до ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина», то лише тоді дізналися про існування договору. Вислухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні ім правовідносини. Згідно державного акта серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], виданого Тульчинською районною державною адміністрацією 14.02.2003, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4,8454 га, яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогоспосподарського виробництва (а.с.6). Відповідно до договору оренди № 174/Б від 25.10.2012, позивач передав відповідачу у користування земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 4,8454 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на 5 років (а.с. 7-8). Державну реєстрацію даного договору проведено 16.05.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21727780 від 16.05.2014 (а.с. 9). В подальшому, позивач звернулася з заявою до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» в якій просила належну їй земельну ділянку повернути як власнику, оскільки її використовують в незаконний спосіб, інакше повідомила, що буде звертатися до правоохоронних органів з заявою про злочин (а.с.10). Згідно відповіді ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на вищезазначену заяву, вбачається, що дане товариство користується земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], площею 4,8454 га законно, пояснюючи наступним. Позивач систематично отримувала оренду плату за користування даною ділянкою. Крім того, для реєстрації договору оренди позивачем надано довіреність, посвідчену 05.09.2013 секретарем Кирнасівської селищної ради, на уповноважену особу від товариства (а.с.12). Також встановлено, що в період з 01.10 по 6.10.2012 позивач разом зі своїм сином [PERSON] знаходилася на лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні, що підтверджується випискою медичної карти стаціонарного хворого № 11047 (а.с.15). У відповідності до висновку судово-почеркознавчої експертизи за № 3679/3680/18-21 від 11.07.2018 в рамках кримінального провадження № 42017021240000175, проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис в графі «Орендодавець» перед прізвищем «[PERSON]» у договорі оренди землі № 174/Б від 25.10.2012 та підпис у графі «Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем «[PERSON].» виконані не самою [PERSON], а іншою особою (а.с.71-74). Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Твердження відповідача проте, що позивач пропустила строк позовної давності, спростовуються показами свідка, який у судовому засіданні підтвердив, що позивач дізналася про існування даного договору лише у 2016 році, також доводено той факт, що позивач особисто не отримувала орендну плату, замість неї отримував її чоловік, який вважав, що ця плата за договором укладеним батьком позивача з ПП "Україна Нова". Крім того, доводи відповідача проте, що позивач уповноважила особу від товариства для реєстрації оскаржуваного договору, спростовується довіреністю від 03.10.2013, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON], бути її представником з питань для яких не є обов'язковою її особиста участь та допускається представництво і які будуть пов'язані із державною реєстрацією договору оренди земельної ділянки (паю), що належать їй на праві приватної власності та укладеного нею із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Дана довіреність видана без права передоручення. Однак всі дії з реєстрацією даного договору виконувала [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 21727780 від 16.05.2014. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду 20.08.2018 з даною позовною заявою не пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізналася про існування договору лише у жовтні 2016. Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно приписів ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі», визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. На підставі ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. У відповідності до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. У статті 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже, волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже підпис договору є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами. Нормами ст. 14 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально Статтею 208 ЦК України, передбачено, перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі. Одним з таких випадків зазначений у п. 2 ч. 1 вказаної статті правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та норм спеціальних законів про оренду землі в сукупності, судом встановлено, що однією з визначальних умов дійсності договору оренди землі є волевиявлення учасника правочину. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому у постанові від 11.06.2018 у справі № 151/117/17. Крім того, у іншій постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Позивач заперечує підписання з відповідачем договору оренди землі № 174/Б від 25.10.2012, висновком судово-почеркознавчої експертизи за № 3679/3680/18-21 від 11.07.2018 встановлено, що [PERSON] вказаний договір не підписувала та даний факт підтверджується, випискою медичної карти стаціонарного хворого № 11047, згідно якої в період з 01.10 по 6.10.2012 позивач разом зі своїм сином [PERSON] знаходилася на лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні. Тому з наведеного випливає, що підписання оспорюваного договору оренди землі не відповідало волевиявленню позивача та було здійснено всупереч бажанню [PERSON], що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам ст. 203 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки не підписання орендодавцем договору оренди землі та ненадання повноважень на її укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останньої волевиявлення на укладення оспорюваного договору, виходячи з положень, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, є таким, що підлягає визнанню недійсним, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved