Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

06 березні 2018 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ТОВ "Мотофокс". В обгрунтування своїх вимог зазначає, що починаючи з серпня 2012 р. він фактично працює на ТОВ "Мотофокс", виконуючи обов"язки механіка СТО. 16.10.2012 р між [PERSON] та [PERSON], яка була співробітником ТОВ "Мотофокс", був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю № 02631202061. Даний трудовий договір був розірваний 31.07.2015 р. за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте фактично позивач продовжував працювати у відповідача до 29.01.2018 р., виходячи на роботу у важкому фізичному стані , оскільки 27.11.2017 р. отримав важку виробничу травму внаслідок падіння обладнання з гідравлічного преса на ногу. 25-го та 26.12.2017 р. у зв"язку з переїздом ТОВ "Мотофокс" на інше місцезнаходження позивачем виконувалися роботи, не пов"язані з його службовими обов"язками (погрузка та розгрузка важкого обладнання), що призвело до погіршення його фізичного стану та неможливості виконання службових обов"язків у зв"язку з важкістю самостійного пересування. 05 січня 2018 року позивач звернувся до директора ТОВ "Мотофокс" із заявою про надання оплачуваної відпустки на 125 календарних днів зі збереженням робочого місця на період з 08 січня 2018 р. по 12 травня 2018 р. Проте дану заяву не було прийнято, позивач не був допущений на територію ТОВ "Мотофокс", у зв"язку з чим позивач направив дану заяву та пояснювальну записку на електронну адресу директора товариства, від якого згодом отримав відповідь, що він звільнений. Також копії заяви та пояснювальної записки були направлені позивачем товариству поштою, на що він отримав лист № 29001-1 від 29 січня 2018 року про те, що він був звільнений з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 29 січня 2018 р. та копію наказу № 00000000001-0000000027 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 29 січня 2018 р. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення працівника власником або уповноваженим ним органом лише прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Позивач неодноразово намагався подати поянення щодо його пропусків і повадності причини, проте всі його письмові заяви і поянення були проігноровані і не прийняті. За таких підстав, позивач просить: - визнати його звільнення незаконним, - скасувати наказ № 00000000001-0000000027 (розпорядження) про пипинення трудового договору (контракту) від 29 січня 2018 р., - поновити його в займаній посаді. Ухвалою судді Голосііївського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач ТОВ "Мотофокс" в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Надіслав відзив на позовну заяву. (а.с. 67) Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки, на думку відповідача, позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин. Доводи позивача про відсутність на робочому місці у зв"язку з отриманням травми, не відповідає дійсності, а про наявність довідки № 15/7578 від 28.11.2017 р. відповідачу стало відомо лише після звернення позивачем до суду. У відповіді на відзив [PERSON] звертає увагу на те, що згідно акту про відсутність на робочому місці позивач не вийшов на роботу о 09 год. 00 хв., проте в трудовому договорі від 16.12.2012 р. , укладеного між [PERSON] та [PERSON], яка була співробітником ТОВ "Мотофорт", передбачено пунктом 4 робочий час з 11 год. до 13 год., з 14 год. до 16 год. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 08 жовтня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ "Мотофокс" на посаду механіка СТО з посадовим окладом згідно штатного розпису на підставі наказу (розпорядження) про прийняття на рооту № 0000000000-33-00000000027 від 08 жовтня 2012 р. 29 січня 2018 року наказом № 00000000001-00000000027 (розпорядженням) про припинення трудового договору механіка СТО [PERSON] було звільнено у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогули без поважних причин). (а.с. 33) З даного наказу вбачається, що підставою для звільнення став акт № 1 про відмову від надання письмових пояснень причин відсутності на роботі від 24 січня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У відповідності до пункту 24 цієї постанови прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Пунктом 25 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку визначено, що порушення трудової дисципліни може вважатися прогулом лише за наявності вини працівника. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Правом оцінювати поважність причин відсутності працівника на роботі законом наділений суд при виникненні спору. У відзові на позовну заяву відповідач посилається на те, що обставини неодноразових прогулів позивача підтверджується актом про відсутність працівника на робочому місці № 1 від 28.12.2017 р., актом про відсутність на робочому місці № 2 від 29.12.2017 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 3 від 04.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 4 від 05.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 5 від 09.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 6 від 10.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 7 від 11.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 8 від 22.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці № 9 від 23.01.2018 р., актом про відсутність працівника на робочому місці №10 від 24.01.2018 р., актом про відмову надання письмових пояснень причин відсутності на роботі від 24.01.2018 р., а також прохання надати письмові пояснення від 24.01.2018 р. (а.с. 62, 63, 78, 79, 82, 83) Згідно наданих актів [PERSON] був відсутній на роботі 05 січня 2018 року. Проте, з матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2018 року позивач звернувся до директора ТОВ "Мотофокс" із заявою про надання оплачуваної відпустки на 125 календарних днів зі збереженням робочого місця на період з 08 січня 2018 р. по 12 травня 2018 р. (а.с. 29) Дану заяву не було прийнято, позивач не був допущений на територію ТОВ "Мотофокс", у зв"язку з чим позивач направив дану заяву та пояснювальну записку на електронну адресу директора товариства. Також копії заяви та пояснювальної записки були направлені позивачем товариству поштою, на що [PERSON] отримав лист № 29001-1 від 29 січня 2018 року про те, що він був звільнений з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 29 січня 2018 р. та копію наказу № 00000000001-0000000027 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 29 січня 2018 р. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У своїй пояснювальній записці [PERSON] зазначив, що 27.11.2017 р. він отримав важку виробничу травму внаслідок падіння обладнання з гідравлічного преса на ногу. 25-го та 26.12.2017 р. у зв"язку з переїздом ТОВ "Мотофокс" на інше місцезнаходження позивачем виконувалися роботи, не пов"язані з його службовими обов"язками (погрузка та розгрузка важкого обладнання), що призвело до погіршення його фізичного стану та неможливості виконання службових обов"язків у зв"язку з важкістю самостійного пересування. За наведених обставин, позивач вимушений проходити лікування у хірурга районної поліклініки. Непрацездатність позивача в період складення актів про відсутність працівника на роботі підтверджується довідкою № 15/7578 від 28.11.2017 р., виданою клінічною лікарнею № 12 Печерського району м. Києва та копією медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], також з 27.12.2017 р. [PERSON] вимушений був проходити лікування у хірурга районної поліклініки. (а.с. 20, 21) За таких обставин, суд критично оцінює докази сторони відповідача - Акти про відсутність на робочому місці та Акт про відмову позивача від надання письмових пояснень. Зазначені акти складені працівниками ТОВ "Мотофокс", тобто зацікавленими особами. Згідно акту про відсутність на робочому місці позивач не вийшов на роботу о 09 год. 00 хв., проте в трудовому договорі від 16.12.2012 р. , укладеному між [PERSON] та [PERSON], яка була співробітником ТОВ "Мотофорт", передбачено пунктом 4 робочий час з 11 год. до 13 год., з 14 год. до 16 год. (а.с. 18) Крім того, станом на час їх складення не була розглянута заява [PERSON] про надання відпустки. Обов'язок доказування при вирішенні трудових спорів покладений на роботодавця. Крім вказаних актів, які оцінені судом критично через їх суперечливість з дійсними обставинами справи, інших переконливих та беззаперечних доказів відсутності позивача на роботі понад три години без поважних причин сторона відповідача суду не надала. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення [PERSON] прогулу в розумінні закону, тому підстав для звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не було. Суд також враховує, що прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин робочого дня без поважних причин, проте у судовому засіданні встановлено причини відсутності позивача на роботі - відсутність на робочому місці [PERSON] була пов'язана зі зверненням за медичною допомогою. Також при звільненні позивача не враховано положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України й не надано оцінку наявності проступку та його ступеню тяжкості, вини в діях працівника та заподіяної ним шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, не враховано попередню роботу позивача, його характеристики, стаж роботи та ставлення до нього трудового колективу. Суд вважає, що в такому випадку звільнення позивача відбулось з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин оспорювані накази про звільнення [PERSON] з роботи за допущений прогул без поважних причин суперечить вимогам закону, є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на те, що наказ про звільнення є незаконним, підлягають задоволенню й вимоги про поновлення позивача на посаді механіка СТО ТОВ "Мотофорт" з 29 січня 2018 року. Питання щодо скасування наказу про звільнення не належить до компетенції суду, оскільки має вирішуватись роботодавцем у порядку виконання рішення у випадку задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з ТОВ "Мотофокс" в дохід держави 1 762 грн. судового збору.

Outcome: partial