Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про стягнення моральної шкоди через отримане професійне захворювання, яке завдано шкідливими умовами праці на виробництві. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що протягом тривалого часу він працював в шкідливих та тяжких умовах праці, виконував важку роботу в умовах запиленості повітря робочої зони та несприятливого мікроклімату, показники яких перевищували номативні через недосконалість робочих місць. Вказував, що працював у період з 16.07.2001р. по 19.07.2002р. в збагачувальній фабриці ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", дільниця насосної та магнітної сипарації в якості електрогазозварника. Через тривалий час роботи в шкідливих умовах праці відповідно до довідки Профпатологічної МСЕК від 24.10.12р., йому вперше встановлено з 09.07.2012р. всього 15% втрати працездатності по професійним захворюванням. ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі свої зобов'язання виконав, призначивши йому щомісячні страхові виплати відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України від 23.09.1999р. «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». за рекомендаціями лікарів йому: протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, пилу, токсичних та подразнюючих речовин; спостереження та лікування у терапевта, невролога, профпатолога; динамічне спостереження клініки профзахворювань; рекомендовано: регулярні курси відновлюючого лікування; санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного та пульмонологічного профілю. Однак, не зважаючи на це, стан його здоров'я погіршився, і при повторному освідуванні на МСЕК йому встановлено 75% втрати працездатності. Втрата працездатності пригнічує його стан, він відчуває моральні страждання, тому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" 30450,00грн. та Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі 15000,00грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання. Ухвалою суду від 08 липня 2014 року уточнено назву відповідача в частині організаційно-правової форми (а.с. 71). Ухвалою суду від 21 серпня 2014 року прийнято відмову від позову в частині вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі про стягнення 15000,00грн., та в цій частині закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 Цивільного процесуального кодексу України ( а.с. 76). Суд здійснював розгляд справи в межах заявлених вимог до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ЦГЗК») за уточненим позовом від 18.03.2014р. (а.с. 45-49) Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі з мотивів, викладених у позові та наполягав на її задоволенні. Зазначив, що через отримане профзахворювання позивач часто та тривалий час перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і амбулаторному, що підтверджується документами, наданими медичними установами. Відзначається прогресуюче погіршення стану здоров'я позивача, в зв'язку з чим йому знову необхідне оперативне втручання. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач постійно зазнає фізичного болю та страждань. Представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» - Черевик О.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначав, що Позивач звільнився з підприємства ПАТ "ЦГЗК" у 2002 році, пропрацював на підприємстві лише один рік, після цього працював на інших підприємства гірничо-металургійного комплексу в умовах фізичного навантаження, запиленості робочого місця. Підприємством відповідача забезпечувався належний рівень умов праці. При цьому, позивачем не доведено завдання моральної шкоди відповідачем у справі. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач працював на посаді електрогазозварника 4-го розряду на дільниці насосної і магнітної станції збагачувальної фабрики ВАТ «ЦГЗК» (правонаступник ВАТ "ЦГЗК" - Відповідач у справі) - 1 рік 3 дні - з 16.07.2001 року і по 19.07.2002р.; - звільнений за власним бажанням (а.с. 8). Згідно з актом № 28 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.06.2012р. (акт за формою П-4), складений комісією у складі: Ривкіна П.Ю. лікаря з гігієни праці ДЗ «Дзержинська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Кривого Рогу», Гардань Н.А. Завідуючої профвідділенням металургійного виробництва ПАТ «АрселорМіттал Крививй Ріг», Потурайка Ю.В. головного керуючого з охорони праці по металургійному виробництву департаменту з охорони парці, Кузіної Т.Д. голови профспілки комітету з металургійного виробництва, Волошина І.Д. технічного інспектора парці Криворізького міського комітету профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України, Тягнирядна В.О. страхового експерта х охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадківу на виробництві та профзахворювань України в м. Кривому Розі, в пункті 17 встановлено причину виникнення професійного захворювання - комплекс несприятливих виробничих факторів, а саме фізичне навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат. Запиленість повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію на підприємстві відповідача 6,4мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3, маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 30 кг. при нормі до 30 кг., робоча поза до 30 град. 58,4% і більше 30град. 13,2% зміни при нормі до 25% зміни, відносна вологість повітря 95% при нормі 80-30%, температура повітря +28 град. при нормі 22-24 град. (а.с. 14/. Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 24.10.2012 року серії 10 ААА № 084170 позивачу [PERSON] первинно встановлено втрату професійної працездатності 15 % (профзахворювання) - з 09.07.2012р.(а.с. 10). Крім того відповідно до виписки із повторного акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 04.11.2013 року серії АБ № 0007576 позивачу [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності 75 % (профзахворювання) - з 26.10.2013р., друга група інвалідності (а.с. 11). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «ЦГЗК» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «ЦГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторно-курортне лікування, тощо (а.с. 18-40). Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач звільнився з підприємства ПАТ "ЦГЗК" у 2002 році, при цьому його прийняли до роботи на інші підприємства з важкими та шкідливими умовами праці, через що, на думку Відповідача, відсутня вина ПАТ «ЦГЗК» у заподіянні шкоди не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємств від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Крім того, рівень фізичного перевантаження, яку виконував Позивач, важкість праці Позивача, а також несприятливий мікроклімат, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу) як шкідливі фактори, що стали причиною отримання професійного захворювання Позивачем, перевищували допустиме фізичне навантаження, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і про що зауважено в акті за формою П-4 (п.18 Акту) (а.с. 13-14). Крім того, Акт №28 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 07.06.2012 року не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. Судом також встановлено, що Постановами Відділу виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 03.12.2012р. за № 0407/21204/21204.1/3 Позивачу призначена щомісячну грошову суму, що компенсувала відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі по 306,50 грн., Тобто, Фонд свої обов'язки, передбаченні законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, перед Позивачем виконав (а.с. 15). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», № 3235-IV, від 20 грудня 2005 р. зупинено дію положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування шкоди, завданої застрахованим особам Фондом, на 2006 рік, згідно з Законом України від 19.12.2006 р. № 489-V їх дію зупинено на 2007рік, а Законом України від 23.02.2007 р. за № 717-V - виключено. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців. Що стосується доводів представника Відповідача про те, що Позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону праці" обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати Відповідач «ЦГЗК», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 07 червня 2012 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 15% - первинно /т.1 а.с. 14/, а при повторному огляді встановлено 75% втрати працездатності /т.1 а.с. 240/, що свідчить про стрімке погіршення здоров'я. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «ЦГЗК» Позивачеві шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, нетривалість часу роботу в умовах запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату на підприємстві-Відповідача у порівнянні з іншими роботодавцями (ПАТ "АМКР", ПАТ "КЖРК"), та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - 5000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена (Акт за формою П-4 від 07.06.2012року, а.с. 13-14), тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі (а.с. 8), ступінь втрати працездатності (а.с. 10-11), і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. При цьому суд зазначає, що Відповідачем ПАТ «ЦГЗК» не спростовано, що Позивач працював на підприємстві Відповідача, хоча і протягом нетривалого часу, однак в умовах несприятливого мікроклімату, в умовах запиленості робочого місця з шкідливими умовами праці, а Відповідачем вживались заходи щодо ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань, розроблювались заходи щодо зменшення важкої фізичної праці на робочих місцях підземних прохідників дільниці. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial