Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ "УкрСиббанк" (далі відповідач-1) та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі відповідач-2) про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та визнання недійсним договору поруки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач 1 було укладено кредитний договір з відповідними додатковими угодами до нього про надання споживчого кредиту в іноземній валюті. В рамках забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки. Крім того на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між третьою особою та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки від 23.11.2007 року. Позивач вважає, що при підписанні вказаних договорів банком було порушено його законні права. Зазначив, що договір споживчого кредиту № 11257382000 від 23.11.2007 року за своїм змістом не відповідає законодавству України, а саме, нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», укладений на невигідних для позивача умовах, містить дискримінаційні та несправедливі по відношенню до нього умови, які виражаються у фактичній відсутності в нього прав по співвідношенню правам позичальника. Крім того позивачу стало відомо, що 13.02.2012 року було укладено договір факторингу №2 про відступлення прав вимог відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 23.11.2007 року № 11257382000. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд, визнати недійсним договір споживчого кредиту з відповідними додатковими угодами до нього, а у зв'язку із недійсністю самого кредитного договору, на забезпечення виконання якого було укладеного договір іпотеки, визнати недійсним договір іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в позові відмовити мотивувавши це наступним. Наведені представником позивача аргументи на які він посилається, як підставу своїх вимог, є такими, що не відповідають дійсності, та не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Крім того зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про всі істотні умови договору про надання споживчого кредиту та погодився з ними, а тому вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що спрямовані на фактичне ухилення від виконання зобов'язання по договору. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11257382000 від 23.11.2007 р. в іноземній валюті в сумі 458 000,00 дол. США, що дорівнює еквівалентну за курсом НБУ на день укладання договору 2 312 900,00 грн. та кінцевим терміном повернення до 23.11.2027 року з оплатою 12,4 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором позивач передав відповідачу-1 в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є власністю позивача, про що було укладено відповідний договір іпотеки від 23.11.2007 року. Згідно договору факторингу від 13.02.2012 року ПАТ «УкрСибанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ "Кей-Колект" право вимоги до позичальника [PERSON] за про надання споживчого кредиту №11257382000 від 23.11.2007 року (а.с.8-14). Таким чином, ТОВ "Кей-Колект" набуло право грошової вимоги щодо отримання від [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23.11.2007 року №11257382000. Відповідно до п.1.1 договору кредиту позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку надані кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених у даному договорі. Згідно до п.4.1 кредитного договору позивач зобов'язувався використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором. Пунктом 1.3.1 встановлено, що за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування кредитна ставка встановлюється в розмірі 12,4 % річних. По закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.10.2 договору. Відповідач 1 свої зобов'язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та надав позивачу на умовах визначених укладеного між ними договору суму коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Разом з тим, позивач свої зобов'язання за договорами не виконав. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень указаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Одночасно суд, звертає увагу, що згідно п. 10.13 споживчого договору позивач підписавши кредитний договір засвідчив те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, крім того перед підписанням даного договору позивачем було отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливими до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від його укладення. Крім цього суд звертає увагу на ту обставину, що з пояснень представника відповідача 2 вбачається, що позивач до 2009 року виконував взяті на себе грошові зобов'язання, а укладений між сторонами договір не вважав дискримінаційним. З відповідною заявою про визнання недійсним договору звернувся до суду лише після того, як ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Враховуючи цю обставину немає підстав вважати, що ці положення створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. При підписанні вказаних договорів, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed