Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

09.01.2014 року заступник прокурора Львівської області звернувся в суд з позовом, поданим в інтересах держави, яку представляє Міністерство інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (далі ДТГО "Львівська залізниця) до Брюховицької селищної ради та [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.1.7. рішення №488 від 07.06.2005р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0620га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] та скасування державного акту [NUMBER] від 21.07.2006р. на право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при проведенні перевірки прокуратурою Львівської області вимог земельного законодавства виявлено, що рішенням Брюховицької селищної ради №401 від 23.12.2004р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації для надання в оренду земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення садівництва. 07.06.2005 року п.17 рішення сесії Брюховицької селищної ради №488 "Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі" затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0620га для індивідуального садівництва по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] від 21.07.2006р. Даний пункт рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує права ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки земельна ділянка [PERSON] знаходиться в смузі відведення залізниці, площа перетину земельної ділянки [PERSON] із смугою відведення залізниці становить 0,0093га. Згідно Плану смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого Дорпроектом у 1962 році ширина смуги відведення становить від 20м до 45м. В той час ділянка [PERSON] починається на відстані 25 м від осі колії. Крім того, з ДТГО "Львівська залізниця", як суміжним землекористувачем, не погоджувались ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі. ДТГО "Львівська залізниця" не давала погодження на вилучення даної земельної ділянки. Таким чином в порушення вимог п.«б» ч.4 ст.84 Земельного кодексу України Брюховицька селищна рада прийняла незаконне рішення, яким передала у власність [PERSON] частину земель залізниці, та на підставі вказаного рішення видано державний акт по право власності на земельну ділянку, а тому прокуратура звертається із зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні прокурор прокуратури Львівської області позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення, аналогічні вказаним у позові. Просить позов задовольнити. Представники Міністерства інфраструктури України і ДТГО "Львівська залізниця" в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві та письмових поясненнях на позов. Просять позов задовольнити. Представник Брюховицької селищної ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, зазначив, що при прийнятті рішення Брюховицька селищна рада діяла в межах своєї компетенції, відомостей про план смуги відведення та перебування частини земельної ділянки у користуванні ДТГО "Львівська залізниця" не було, жодних перешкод для передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] не існувало. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні на позов. Пояснив, що спірна земельна ділянка тривалий час перебувала у користуванні відповідача, була огороджена, жодних межових знаків, які б свідчили про те, що частина ділянки є в користуванні залізниці і входить до смуги відведення, немає. План смуги відведення лінії Рідно-Підбірці Львівської залізниці 1962р. належним чином не підтверджує право ДТГО "Львівська залізниця" на користування земельною ділянкою. Відсутні достовірні дані того, що частина наданої [PERSON] у власність земельної ділянки накладається на земельну ділянку у межах смуги відведення 1962р. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у м. Львові в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Третьою особою надано копію технічної документації для видачі [PERSON] 21.07.2006р. Державного акту на право власності на пірну земельну ділянку. Також надіслано лист від 05.03.2015р. про те, що спірна земельна ділянка надана у власність [PERSON] на 2005р. відносилася до земель смт.Брюховичі, не наданих у користування. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Брюховицької селищної ради №401 від 23.12.2004р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації для надання в оренду земельної ділянки по [ADDRESS] для ведення садівництва. 07.06.2005 року пунктом 1.7 рішення сесії Брюховицької селищної ради №488 "Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі" затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0620га для ведення індивідуального садівництва по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення Брюховицької селищної ради [PERSON] 21.07.2006р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Судом встановлено, що дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році розроблено "План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці" від км 4+850 до км 11+106, узгоджений виконкомом Львівської міської ради. ДТГО "Львівська залізниця" на даний час Державного акту на земельну ділянку немає, а лише проводяться роботи з інвентаризації земель у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації на право постійного користування землею ДТГО "Львівська залізниця". Згідно з даними викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" на проміжку від КМ9 до КМ10 в напрямку від ст.Рудно до ст.Пдбірці має місце накладення земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON], на земельну ділянку в смузі відведення залізниці, площа накладення становить 0,0093га. Згідно з п.п.54, 55 Загальних засад землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦИК СРСР від 15.12.1929 року, землі транспорту визначено землями спеціального призначення, які використовувались на підставі особливих положень про ці землі. Відповідно до статей 1 та 4 Положення «Про землі, надані транспорту» затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 та Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року землями наданими транспорту / в тому числі залізничному/, визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Це Положення діяло до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року № 24 «Про затвердження положення землі надані транспорту». Положеннями ст. 111 ЗК УРСР (1970 року) встановлено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР та союзних республік порядок користування землями промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення, встановлення зон з особливими умовами землекористування (округи, санітарної охорони і т. ін.) визначається положеннями про ці землі, затверджуваними Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української PCP. Згідно ч.1,2 ст. 84 Земельного кодексу України ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. Пунктом «ж» ч.3 цієї статті передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного Кодексу України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Згідно зі ст. 68 Земельного кодексу України (2002 року) до земель залізничного спорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його і облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, постачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення и залізничного транспорту. Аналогічна норма міститься в ст.23 Закону України «Про транспорт». Відповідно до п.7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (2002 року) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, в розмірах, що передбачені раніше діючим законодавством. Пунктом 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2002 року (чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Земельним кодексом УРСР (1970 року) та п.5 постанови Верховної Ради України №562-XII від 18.12.1990 року не передбачалось вимоги щодо отримання правовстановлюючого документа для земель транспорту. За цими нормами громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про основи містобудування» наданий позивачами "План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці" від км 4+850 до км 11+106, 1962р., узгоджений виконкомом Львівської міської ради, є містобудівною документацією. За таких обставин ДТГО "Львівська залізниця" є належним користувачем визначеної у плані смуги відведення земельної ділянки. Суд вважає, що Брюховицька селищна рада без узгодження меж з одним із землекористувачів - ДТГО "Львівська залізниця", не вправі була вирішувати питання про затвердження технічної документації для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передавати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0620га для індивідуального садівництва по [ADDRESS]. Отже, виходячи з наведеного слід дійти висновку, що з 1962 року смуга відведення шириною 40 метрів перебуває у правомірному користуванні позивача по справі, і, селищною радою за відсутності підстав та умов, визначених ст.ст.140-149 ЗК України оскаржуваним рішенням фактично припинено право користування позивача по справі земельною ділянкою площею 0,0093 га, і передано останню в складі земельної ділянки площею 0,0620га у власність відповідача [PERSON] Тому оскаржуваний пункт рішення Брюховицької селищної ради є незаконним і виданий на його підставі Державний акт серії [NUMBER] від 21.07.2006р. на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] підлягає скасуванню. Заперечення відповідачів проти позову про те, що ДТГО "Львівська залізниця" до 2014р. не передавало в Брюховицьку селищну раду Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962 з відповідною технічною документацією не є обгрунтованим. При вирішенні даної справи суд приймає до уваги правові висновки, що містяться в постанові Верховного Суду України від 14.10.2014р. №3-150гс-14. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved