Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М» (далі - відовідач 1, ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» (далі - відповідач 2, ПАТ «Страхова компанія Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.04.2016 на 26 кілометрі автодороги Київ - Чернігів Броварського району Київської області, відбулась ДТП за участю автомобіля DAF X-F 430, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач тілесні ушкодження. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.11.2016, що набрала законної сили 12.12.2016, [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП). [PERSON] на час вчинення ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М». Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 171/4-16 від 28.04.2016 (дата оцінки - 20.04.2016) складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] за підсумками технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, вартість матеріальної шкоди заподіяної позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП дорівнює 658 524,00 грн. 02.06.2016 позивач отримав страхове відшкодування від АТ «ПРОСТО-Страхування» в межах договору страхування за ризиком КАСКО в сумі 405 556,38 грн. Позивач вважає, що втрати яких він зазнав та витрати, які він зробив/мусить зробити для відновлення свого порушеного права у повному обсязі підлягають стягненню з відповідача 1 та складають 252 967,62 грн., що дорівнює різниці між загальною вартістю матеріального збитку (658 524,00 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням в межах договору №1/16 (405 556,38 грн). Просив стягнути з відповідача 1 в якості відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 20 000,00 гривень, оскільки позивач внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в правій лобній ділянці, забою тканин в ділянці лівого плеча, забою, пошкодження зв`язок гомілково-ступневого суглобу. Внаслідок зазначених ушкоджень позивач був госпіталізований та знаходився на стаціонарному лікуванні в Київський міський клінічній лікарні №1 з 08.08.2016 по 18.04.2016, постійно відчував головні болі, головокружіння, запаморочення, нудоту та втрачав свідомість. Крім цього, внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань пов`язаних з ушкодженням автомобіля та неможливістю його використання, у зв`язку з чим змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ УКРАЇНА», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 5616754. Позивач письмово повідомив відповідача 2 про ДТП, проте останній у визначений законом строк для огляду автомобіля позивача не з`явився та представника не направив. Таким чином відповідач 2 повинен відшкодувати позивачу витрати, які він зробив для замовлення оціночного дослідження з визначення розміру завданої йому майнової шкоди, згідно квитанції № 171/4-16 в розмірі 1500 гривень. Ухвалою суду від 27.02.2017 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків /а.с. 59/. Ухвалою суду від 31.10.2017 вказану позовну заяву повторно залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків /а.с. 83/. Ухвалою суду від 26.03.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання /а.с. 92-93/. Ухвалою суду від 13.12.2018 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено атестованому судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз /а.с. 133-134/. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 визначено головуючого суддю Мицик Ю.С. /а.с. 141/. 07.06.2019 від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, у зв`язку із ненаданням додаткових матеріалів, необхідних для вирішення експертизи та ненаданням для огляду об`єкта дослідження /а.с. 148-149/. Ухвалою суду від 10.06.2019 вказану справу було прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С., поновлено провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання /а.с. 150-151/. Ухвалами суду від 16.10.2019 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" та витребувано належним чином завірену копію договору страхування за ризиком КАСКО, укладеного між АТ "ПРОСТО-страхування" та [PERSON] , належним чином засвідчені матеріали, на підставі яких було виплачено страхове відшкодування [PERSON] за вказаним договором /а.с. 152-155/. 25.11.2019 на виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ "ПРОСТО-страхування" надійшли матеріали, на підставі яких було виплачено страхове відшкодування [PERSON] за договором страхування за ризиком КАСКО /а.с. 166-215/. Ухвалою суду від 11.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а.с. 220-221/. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М» розміру франшизи, в іншій частині позову просив відмовити, через необгрунтованість та безпідставність вимог. Представник третьої особи [PERSON] не заперечував проти стягнення з відповідача 1 моральної шкоди в розмірі 1000 грн., в іншій частині позов вважав необгрунтованим. Представник відповідача 2 та представник третьої особи АТ "ПРОСТО-страхування" в судові засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи АТ "ПРОСТО-страхування" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши виступи представника відповідача 1, представника третьої особи 1, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.11.2016 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили /а.с. 52/. У відповідності до вказаної постанови, [PERSON] 07.04.2016 близько 11:00 год., керуючи автомобілем DAF X-F 430, державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.11.2016. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі- ДТП) [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М» та безпосередньо виконував трудові обов`яки, що не заперечувалося учасниками справи, а тому це не підлягає додатковому доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 171/4-16 від 28.04.2016 (дата оцінки - 20.04.2016) складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] за підсумками технічного огляду пошкодженого транспортного засобу Тойота, д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріальної шкоди заподіяної позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП дорівнює 658 524,00 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу - 604 563,64 грн., ринкова вартість автомобіля становить 937 161,00 грн., величина втрати товарної вартості 53 960,36 грн. Виходячи з принципу повного відшкодування завданої шкоди, а також виходячи з того, що дані вимоги закону направлені на захист прав потерпілого, то слід вважати, що потерпілому належить право вибору способу відшкодування шкоди у даному випадку. Перший спосіб відшкодування шкоди, це відшкодування повної вартості втраченого майна (фактично знищеним вважається майно, якщо відновлювальний ремонт перевищує його вартість). У такому разі особа, що відшкодувала шкоду у розмірі повної вартості знищеного майна, має право на отримання собі залишків майна. Другий спосіб відшкодування шкоди у разі фактичного знищення майна передбачений законом «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення регламентної виплати - це відшкодування різниці між вартістю майна до пошкодження і вартістю залишків майна. Третій спосіб відшкодування шкоди, який відповідає вимогам ст.1192 ЦК - це відновлення пошкодженої речі або відшкодування витрат на її відновлення. Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Згідно п. 30.2 вищезазначеного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням вищевказаних норм матеріального права та враховуючи зміст долученого позивачем копії Звіту № 7074/05/18 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , складеного ТОВ «Сател Груп» 14.05.2018 р., транспортний засіб позивача Mitsubishi Lancer, д.н.з. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, вважається фізично знищеним. На виконання умов договору добровільного страхування «Просто-Каско плюс» № 1500677 серії PKS від 06.10.2015, позивач 02.06.2016 отримав страхове відшкодування від АТ «ПРОСТО-Страхування» в сумі 405 556,38 грн. Розмір страхового відшкодування розраховувався по наступній формулі: 903000,00 грн. (страхова сума) - 450000,00 грн. (ліквідні залишки) - 45150,00грн. (5% безумовна франшиза) = 407850,00 грн. Обгрунтовуючи позов в частині стягнення майнової шкоди з відповідача 1, позивач вказував, що з останнього підлягає стягненню шкода в розмірі 252 967,602 грн, як різниця між загальною вартістю матеріального збитку (658 524,00 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням в межах договору (405 556,38 грн). Водночас, як встановлено судом, відповідно до зобов`язуючої пропозиції ТОВ «Аудатекс Україна» з визначення вартості майна за автомобіль Тойота, д.н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані, було запропоновано найвищу цінову пропозицію 449 400 грн. (округлено до 450000,00грн). Таким чином вартість придатних залишків ТЗ, які залишилися у позивача становить 450 000 грн. З цього випливає, що вартість придатних залишків - це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином враховуючи, що ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 937 161,00 грн. - 450 000 грн. (сума придатних залишків) = 487 161,00 грн. (сума, що підлягає відшкодуванню потерпілому). При цьому, враховуючи, що АТ «ПРОСТО-Страхування» за договором добровільного страхування виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 407850,00 грн., то сума невідшкодованого збитку позивачу складає 79 311,00 грн. (487 161, 00 грн. - 407 850,00 грн.). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М», як власника автомобіля DAF X-F 430, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ УКРАЇНА», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 5616754. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, в якій Велика Палата відступила від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року (справа №640/12615/15-ц, провадження № 61-31141св18). Так як сума матеріальної шкоди завданої позивачу в розмірі 79 311,00 грн. не виходить за межі ліміту відповідальності Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ УКРАЇНА», підстав для стягнення на користь позивача такого збитку з відповідача ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М», суд не вбачає. Водночас, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. А згідно п. 36.6 ст. 36 названого Закону України страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, з ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М» на користь [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода (франшиза) в розмірі 1000 грн. Вимога позивача про стягнення витрати на проведення оціночного дослідження з визначення розміру завданої йому майнової шкоди в розмірі 1500 грн. з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ УКРАЇНА» задоволенню не підлягає, оскільки остання рішенням Господарського суду м. Києва від 17.07.2018 була визнана банкрутом. Згідно зі ст. 41 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ОСЦПВВНТЗ) у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договорами ОСЦПВВНТЗ, шкоду постраждалим відшкодовує МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, визначених чинним законодавством. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6.11.2013 №6-108цс13. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] [INFO] перебував на лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана в правій лобній ділянці, забій тканин в ділянці лівого плеча в ділянці правого гомілкового суглоба. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] завдана моральна шкода у вигляді перенесення душевних страждань та психологічних переживань з приводу пошкодження його автомобіля. З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили характер простих переживань з приводу порушення, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, суд дійшов висновку, що заявлений позивачами позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 7000 грн. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує на користь позивача з ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКСПО-М» судовий збір в розмірі 234,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial