Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачки в порядку регресу витрати на виплату страхового відшкодування в розмірі 4497,88 грн., а також витрати на послуги страхового комісара у розмірі 610,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн., свої вимоги мотивував тим, що 03.02.2014 р. з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб під керуванням [PERSON], дана дорожньо транспортна пригода визнана страховим випадком, і оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була забезпечена договором страхування, то МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Вважає, що до позивача як до особи, яка відшкодувала шкоду завдану відповідачем, перейшло право регресної вимоги до нього. Зазначив, що відповідачу була направлена претензія з регресною вимогою по відшкодуванню, але претензія відповідачем залишена без задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, завчасно, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Суд ухвалив справу розглянути заочно, відповідно до ст.224 ЦПК України. Позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: З постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 25.03.2014 р. встановлено, що 03.02.2014 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] і [PERSON], у якій було пошкоджено належний останньому автомобіль Форд, АА 9795 НН, [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілої [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1603759 від 13.04.2013 р. 03 березня 2014 року власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 8322 від 05.03.2014 р. та складає 8995, 75 грн. Відповідно до п. "а" п. 41.1\~ст. 41 ЗУ"Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із ст. 22 ЗУ"Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. У зв'язку із настанням події, передбаченої п. "а" п. 41.1 ст. 41\~ЗУ"Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" \~21.03.2014 р. та 15.04.2014 р. МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 8995,75 грн. потерпілій [PERSON] шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Автогарант АВ», що підтверджується наказами МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1576 від 19.03.2014 р. № 2051 від 11.04.2014 р. та платіжними дорученнями від 21.03.2014 р. № 5756 і від 15.04.2014 р. № 5865. Таким чином, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов'язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. 14.04.2014р. МТСБУ направило відповідачу претензію про відшкодування понесених витрат на сплату страхового відшкодування в порядку регресу, а також судового збору і витрат на визначення розміру шкоди у загальному розмірі 9605,75 грн., за фактом завдання нею шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 03.02.2014 р. Претензія відповідачем у встановлений строк не була задоволена. Тому позивач має право на відшкодування збитків, повязаних з виплатою страхового відшкодування потерпілому. Підстав для звільнення відповідача від даного обовязку не встановлено. Разом з тим, у позові позивач просить стягнути з відповідача лише частину виплаченого страхового відшкодування у сумі 4497,88 грн., і суд не має законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог та для стягнення з відповідача більшої суми, оскільки згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення в порядку регресу витрат на оплату послуг аварійних комісарів по визначенню вартості відновлювального ремонту, то суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати позивача не входять до складу страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, а відтак у позивача і не виникає право на регресне відшкодування даної суми в розумінні ст.1191 ЦК України. Позовних вимог про стягнення даної суми (понесених втрат та\\або збитків) з інших підстав позивач не заявив, тому визначення наявності або відсутності інших підстав для стягнення даної суми з відповідача знаходиться поза межами розгляду даної справи і за межами заявлених позовних вимог, враховуючи змагальність судового процесу у цивільній справі і положення ст.10 та 11 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами вирішується в порядку ст.88 ЦПК України. Згідно \~ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, повязаних із розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно \~ч.2. ст. 84 ЦПК України\~- граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на\~ користь\~ якої\~ ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до \~п.48 Постанови Пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). При чому зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано додаткову угоду № 234 від 14.03.2016 р., укладений між МТСБУ та ФОП [PERSON], за яким остання взяла на себе зобовязання вести від імені МТСБУ справи, в тому числі і щодо [PERSON] Також надано довіреність [PERSON] на представлення інтересів МТСБУ. Як видно з наданих документів, ними не підтверджується саме те, що вказана особа ([PERSON]) вчинила конкретні дії, безпосередньо повязані із наданням правової допомоги у даній конкретній справі, про які йдеться мова у п.48 Постанови Пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р., зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів, ознайомлення зі справою у суді, чи інші дії у цьому розумінні, не визначено розмір оплати (вартості ) саме таких послуг, які підлягають відшкодуванню і складі надання правової допомоги. Позивачем не представлено розрахунків вартості робіт по наданню правової допомоги, не конкретизовано з чого така допомога складається, скільки годин витрачено такою особою на надання правової допомоги, тощо, а також доказів на підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу у даній справі. При цьому суд враховує, що позов подано юридичною особою, що не надано документального підтвердження витрат, понесених безпосередньо по даній справі. Суд не може сам робити припущення і здійснювати певні розрахунки щодо понесених витрат замість позивача. Крім того, закон не передбачає оплачуване представництво інтересів сторони у суді, і не передбачає права позивача на відшкодування йому за рахунок відповідача витрат на оплату участі представника у судових засіданнях, тому дані послуги не є такими, відшкодування вартості яких може бути покладено на відповідача. До того ж, зазначена особа ні як представник ні як особа, що надає правову допомогу стороні, не приймала участь у судових засіданнях. Тому підстави для покладення на позивача обовязку відшкодовувати витрати на правову допомогу (в межах наданих доказів і обґрунтувань) відсутні. Згідно \~ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За подання даного позову до суду позивачем сплачено 1378,00 грн. Позов задоволено на 88 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати у розмірі 88%, що становить 1212,64 грн.

Outcome: partial