Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

02\~листопада\~2020 року заявник звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. В обґрунтування заяви посилається на те, що його прізвище при отриманні паспорту громадянина України було вказано українською мовою " [PERSON] ". В 2018 році вирішив навести лад в особистих документах щодо написання прізвища українською мовою. На підставі перекладу свідоцтва про народження він був документований паспортом громадянина України у вигляді ID- картки № [NUMBER] на прізвище " [PERSON] ". Зі зміною мною прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] " фактично правовстановлюючі документи, а саме: договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 27.10.2001 року; договір дарування 1/16 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] від 29.09.2012 року; договір дарування 1/8 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] від 27.12.2012 року, стали йому не належати. А тому з метою приведення документів до ладу, заявник вирішив звернутися до суду із відповідною заявою. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24\~листопада\~2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 15\~січня\~2021\~року. Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав наполягав на її задоволенні. В судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, про дату судового засідання були повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в справі в їхній сукупності, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.08.1970 року, заявника було заповнено російською мовою та прізвище було зазначене як « [PERSON] ». При отриманні паспорту громадянина України серія [NUMBER] від 14.10.1996 року його прізвище було вказано українською мовою « [PERSON] ». 27.10.2001 року на підставі договору купівлі-продажу заявником була придбана квартира [ADDRESS] , де його прізвище, як покупця, вказано " [PERSON] ". Згідно договору дарування 1/16 частки у праві власності від 29.09.2012 року на житловий будинок [ADDRESS] , його прізвище, як обдарованого, вказано « [PERSON] ». Згідно договору дарування 1/8 частки у праві власності від 27.12.2012 року на житловий будинок [ADDRESS] , його прізвище, як обдарованого, вказано " [PERSON] ". У грудні 2018 року заявник був документований паспортом громадянина України у вигляді ID- картки № [NUMBER] терміном дії до 07.12.2028, де його прізвище зазначене як « [PERSON] ». Відповідно до довідки заступника начальника Шевченківського РВ у м. Дніпро ГУ ДМС України в Дніпропетровській області В. Татаренко №1211/0851 від 19.09.2020 у звязку з уточненням персональних даних на підставі паспорта серії [NUMBER] на прізвище « [PERSON] » був документований паспортом громадянина України у вигляді ID- картки № [NUMBER] виданого 1211 07.12.2018 терміном дії до 07.12.2028 на прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.315 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини. Відповідно до п.6 ч.1 вказаної статті суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст.77 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 256 ЦПК України, яка регламентує справи про встановлення фактів, що мають Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року за\~№5\~"Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення" (з подальшими змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також у випадку коли без встановлення факту судом не можливо реалізувати, захистити права особи. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи надані заявником докази, суд приходить до наступних висновків. Із долучених доказів вбачається, що правовстановлюючі документи оформлені правильно на прізвище « [PERSON] », що відповідало паспорту громадянина України позивача, яким він був документованим на час оформлення правовстановлюючих документів. При отриманні нового паспорта прізвище позивача вказано « [PERSON] » про що йому видана відповідна довідка. Відтак, у правовстановлюючих документах відсутня помилка прізвища заявника, а подальше документування особи паспортом за іншим прізвищем підтверджено документально. За таких обставин не вбачається жодних перепон для заявника у реалізації ним правомочностей власника майна. У заяві відсутні конкретні мотиви неможливості реалізації заявником свої прав власника, не подано доказів неможливості розпорядитися належним йому майном. За таких обставин, враховуючи, що встановлення факту в даному випадку побавлено сенсу та правового значення, заява [PERSON] не може бути задоволеною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed