Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, просить визнати недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність і ділову репутацію інформацію поширену [PERSON] 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м. Суми під час проведення зустрічі з [PERSON], а саме: "Ми всі стали свідками того на цій сесії в суботу коли бандюган недобитий в 90-х роках [PERSON] дозволив собі розпускати руки і бити простих беззахисних громадян. Це він дозволяв собі робити в 90-х роках. Ми всі хто в Конотопі виріс знаємо скільки трупів зарито по лісам. Коли приходив в школу, там вже розказують діти, що в вже в тому лісі [PERSON] когось закопав, там на тій дискотеці комусь ноги поламав, там ще шось зробив. Ми всі знаємо хто такий [PERSON] - це та паскуда, яка кришевала тут кіоски, яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м.Конотопі, яка кришевала наркоту і контрабанду. Цей [PERSON] є депутатом міської ради і не просто депутатом міської ради, а ще й громадянином Російської Федерації. Буквально тиждлень тому, такий недобитий бандит з 90-х [PERSON], дозволив собі розпускати руки на людей, на депутатів. Варто зазначити - на завершення товариство, що оцей покидьок [PERSON] який є смотрящим по м.Конотоп від бандитів"; зобов'язати [PERSON] на наступній сесії Конотопської ради, після набрання рішенням законної сили. повідомити наступне: "[PERSON] 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м.Суми під час проведення зустрічі з [PERSON] було поширено недостовірну інформацію про [PERSON] Рішенням Конотопського міськрайонного суду визнано недостовірною наступну інформацію: "Ми всі стали свідками того на цій сесії в суботу коли бандюган недобитий в 90-х роках [PERSON] дозволив собі розпускати руки і бити простих беззахисних громадян. Це він дозволяв собі робити в 90-х роках. Ми всі хто в Конотопі виріс знаємо скільки трупів зарито по лісам. Коли приходив в школу, там вже розказують діти, що в вже в тому лісі [PERSON] когось закопав, там на тій дискотеці комусь ноги поламав, там ще шось зробив. Ми всі знаємо хто такий [PERSON] - це та паскуда, яка кришевала тут кіоски, яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м.Конотопі, яка кришевала наркоту і контрабанду. Цей [PERSON] є депутатом міської ради і не просто депутатом міської ради, а ще й громадянином Російської Федерації. Буквально тиждлень тому, такий недобитий бандит з 90-х [PERSON], дозволив собі розпускати руки на людей, на депутатів. Варто зазначити - на завершення товариство, що оцей покидьок [PERSON] який є смотрящим по м.Конотоп від бандитів"; стягнути з [PERSON] на його користь 100000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м.Суми під час проведення зустрічі з [PERSON] поширено вищевказану недостовірну інформацію відносно нього. Всі ці вислови не відповідають дійсності і є неправдивою інформацією. [PERSON] знає про це, але навмисно поширює неправдиву інформацію та ображає його. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки її подано суспільству як перелік конкретних фактів, що відбулися, які негативно характеризують його в очах суспільства. Крім того, вказаними діями відповідача йому заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у паплюжинні його ім'я, в той час коли він неодноразово нагороджувався різними відзнаками міста, області та Держави, неодноразово був нагороджений відзнакою «Осіннє золото», яка є найвищою у місті. Не лише добросовісно сплачує податки, а й більшу їх частину направляє на розвиток міста, постійно підтримує розвиток дитячого спорту, допомагає військовим, тощо. Найбільш прикрим є те, що образи та поширення недостовірної інформації виходять від особи, яку визнано винною за скоєння корупційного діяння, судимої за шахрайство. Виходячи з принципу розумності та справедливості розмір моральної шкоди оцінюю в сумі 100000 грн., що і змусило звернутись з позовом до суду. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини. Представник відповідача [PERSON] задоволенню позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і це визнано сторонами, що [PERSON] 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м.Суми під час проведення зустрічі з [PERSON], поширено інформацію щодо позивача наступного змісту: "Ми всі стали свідками того на цій сесії в суботу коли бандюган недобитий в 90-х роках [PERSON] дозволив собі розпускати руки і бити простих беззахисних громадян. Це він дозволяв собі робити в 90-х роках. Ми всі хто в Конотопі виріс знаємо скільки трупів зарито по лісам. Коли приходив в школу, там вже розказують діти, що в вже в тому лісі [PERSON] когось закопав, там на тій дискотеці комусь ноги поламав, там ще шось зробив. Ми всі знаємо хто такий [PERSON] - це та паскуда, яка кришевала тут кіоски, яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м.Конотопі, яка кришевала наркоту і контрабанду. Цей [PERSON] є депутатом міської ради і не просто депутатом міської ради, а ще й громадянином Російської Федерації. Буквально тиждлень тому, такий недобитий бандит з 90-х [PERSON], дозволив собі розпускати руки на людей, на депутатів. Варто зазначити - на завершення товариство, що оцей покидьок [PERSON] який є смотрящим по м.Конотоп від бандитів"; зобов'язати [PERSON] на наступній сесії Конотопської ради, після набрання рішенням законної сили. повідомити наступне: "[PERSON] 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м.Суми під час проведення зустрічі з [PERSON] було поширено недостовірну інформацію про [PERSON] Рішенням Конотопського міськрайонного суду визнано недостовірною наступну інформацію: "Ми всі стали свідками того на цій сесії в суботу коли бандюган недобитий в 90-х роках [PERSON] дозволив собі розпускати руки і бити простих беззахисних громадян. Це він дозволяв собі робити в 90-х роках. Ми всі хто в Конотопі виріс знаємо скільки трупів зарито по лісам. Коли приходив в школу, там вже розказують діти, що в вже в тому лісі [PERSON] когось закопав, там на тій дискотеці комусь ноги поламав, там ще шось зробив. Ми всі знаємо хто такий [PERSON] - це та паскуда, яка кришевала тут кіоски, яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м.Конотопі, яка кришевала наркоту і контрабанду. Цей [PERSON] є депутатом міської ради і не просто депутатом міської ради, а ще й громадянином Російської Федерації. Буквально тиждень тому, такий недобитий бандит з 90-х [PERSON], дозволив собі розпускати руки на людей, на депутатів. Варто зазначити - на завершення товариство, що оцей покидьок [PERSON] який є смотрящим по м.Конотоп від бандитів" Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Ст. 10 Конвенції і ч.ч. 2-3 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно ч.1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Отже, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, п. 46 рішення від 08.07.1986 р. в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно ч.ч. 4,7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст.ст. 3-4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, на переконання суду, деякі висловлювання відповідача 02.10.2017 р. під Конотопським ВП та 08.10.2017 р. в м.Суми під час проведення зустрічі з [PERSON] відносно [PERSON], а саме: "Ми всі стали свідками того на цій сесії в суботу коли бандюган недобитий в 90-х роках [PERSON] дозволив собі розпускати руки. Це він дозволяв собі робити в 90-х роках. Ми всі хто в Конотопі виріс знаємо скільки трупів зарито по лісам. Коли приходив в школу, там вже розказують діти, що в вже в тому лісі [PERSON] когось закопав, там ще щось зробив. Ми всі знаємо хто такий [PERSON] - це та паскуда, яка кришувала тут кіоски, яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м. Конотоп, яка кришувала наркоту і контрабанду. Цей [PERSON] є депутатом міської ради і не просто депутатом міської ради, а ще й громадянином Російської Федерації. Буквально тиждень тому, такий недобитий бандит з 90-х [PERSON], дозволив собі розпускати руки на людей, на депутатів. Варто зазначити - на завершення товариство, що оцей покидьок [PERSON] який є смотрящим по м.Конотоп від бандитів" є висловлюваннями, які не містять фактичних даних та є оціночними судженнями, оскільки така інформація не може бути перевірена на предмет істинності, а тому не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно листа МВС України від 19.01.2018 р. № 16/4-224 щодо витребування інформації з інформаційних баз МВС України за персонально-довідковим обліком єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ [PERSON], [INFO]., 13.09.1984 р. Конотопським народним судом Сумської обл. засуджено за ст.ст. 81 ч. 3, 140 ч. 3, 17, 140 ч. 3, 42 КК УРСР до 7 р. позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі Указу Президії ВР СРСР про амністію від 18.06.1987 р. ст. 9-Е (невідбутий строк скорочено на 1/2) звільнений 14.12.1988 року; 10.02.1995 р. Конотопським районним судом Сумської обл. засуджено за ст.ст. 222 ч. 1, 45 КК України до 2 р. 6 м. позбавлення волі умовно з випробовувальним терміном 2 р.; 23.12.2000 р. Конотопським міським судом Сумської обл. засуджено за ст.ст. 198-2 ч.2, 45 КК України на 2 роки позбавлення волі умовно з випробувальним строком 1 р., штраф 700 грн. Звільнений 15.08.2001 р. постановою Конотопського міського суду Сумської області від 05.07.2001 р., на підставі ст. 1 п. «Б» Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 р.; 21.07.2014 р. Управлінням внутрішніх справ МВС України в Сумській обл. повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України за кримінальним провадженням № 12014200000000111 від 17.06.2014 р. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили; 18.08.2014 р. прокуратурою Сумської обл. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 222 КК України за кримінальним провадженням № 12013200080000375 від 12.12.2013 (об'єднано з кримінальним провадженням № 184). 27.08.2015 р. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області кримінальне провадження направлено на новий розгляд. Інших відомостей до МВС України не надходило (а.с. 45-46). Враховуючи вказану довідку, суд вважає інформацію поширену [PERSON] відносно позивача в частині того, що "[PERSON] - ... яка займалася рекетом, яка займалася злочинною діяльністю в м. Конотоп", є достовірною. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт того, що [PERSON] мав паспорт громадянина РФ визнано ним у судовому засіданні, а тому дана обставина доказуванню не підлягає (а.с.47-49). Однак, позивач не надав суду доказів того, що він у 2014 р., за його поясненнями, відмовився від російського паспорта, звернувшись до російського посольства із відповідною заявою. Тому, суд вважає інформацію поширену [PERSON] відносно [PERSON] в частині того, що «[PERSON] є громадянином РФ» достовірною. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Згідно ч.2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У ч.ч. 1-2 ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено ( пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Таким чином, беручи до уваги норми національного та міжнародного права, прецедентної судової практики Європейського суду з прав людини щодо презумпції невинуватості, суд вважає, що поширена [PERSON], інформація відносно [PERSON], в частині того «... [PERSON] дозволив собі бити простих беззахисних громадян»; «...[PERSON] ...там на тій дискотеці комусь ноги поламав» є фактичним твердженням, а представник відповідача не надав доказів її достовірності. В свою чергу, вказана інформація спростовується вищевказаними листом МВС України (а.с. 45-46). Також, суд звертає увагу на те, що у своєму виступі відповідач посилається на розповідь дітей у школі, як на підставу отримання інформації. Однак, поширюючи таку, [PERSON] зобов"язаний був переконатися у її достовірності, як того вимагає ч.2 ст. 302 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, яким чином недостовірну інформацію було поширено, вік та статус позивача, наявність у нього захворювань (а.с. 5-9, 64), а тому вважає, що така підлягає безумовному стягненню. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, і вважає, що такий повинен становити 5000 грн. При цьому визначений розмір грошового відшкодування буде співмірний із заподіяною шкодою. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснитиу такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. З огляду на дані положення, суд приходить до висновку, що позивач обрав вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки просить спростувати її у той самий спосіб у якій вона була поширена та у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, а саме шляхом проголошення [PERSON] На наступній сесії Конотопської міської ради, після набрання рішенням законної сили, тексту спростування. На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при подачі позову в сумі 144 грн.

Outcome: partial