Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

20 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 345 від 31 січня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та [PERSON], стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь [PERSON] 16209 грн. 90 коп. комісії за організацію договору фінансового лізингу № 345 від 31.01.2017 року, 162 грн. 10 коп. комісії банку та 2000 грн. витрат на правову допомогу, разом 18372 грн., стягнути з відповідача витрати на судовий збір. Позов мотивовано тим, що 31 січня 2017 року між сторонами по справі було укладено договір фінансового лізингу № 345. За попередньою домовленістю між сторонами, позивач того ж дня сплатив суму авансу, та надав копію квитанції відповідачу, після цього був підписаний договір. Після того як позивач більш детально вивчив зміст договору, йому стало відомо що замість раніше обумовленого ВАЗ 2110 в угоді було зазначено ЗАЗ Fогzа, окрім цього була змінена вартість автомобіля з 87000 грн. до 231570 грн. На обумовлену раніше дату автомобіль переданий позивачу не був. Позивач повідомили, що бажаний автомобіль знято з продажу та для повернення сплаченої суми треба писати заяву на розірвання договору. Окрім цього, до договору мали бути додані додатки, але позивачу вони надані не були. У відповідача відсутня ліцензія на ведення фінансової діяльності, отже відповідач не мав та не має права укладати лізингові платежі та вимагати від позивача сплати коштів без наявності відповідної ліцензії. В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі не належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та додатку № 1 до договору, та становить 7 % від вартості предмета лізингу. Розмір комісії за організацію договору складає 16 209 гри. 90 коп. Ця сума не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію угоди» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Вказані положення Договору порушують принцип добросовісності, оскільки, відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було. У звязку з чим договір є недійсним. У відповідності до змісту договору, разом з укладанням договору сторони підписують додатки, а саме додаток № 1 Графік сплати Авансового внеску, додаток № 2 Специфікація, Даток № 3 Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Сторонами було підписано лише Договір, а Додатки № 1, 2, 3 сторонами підписані не були. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, причину неявки суду не повідомив, надіслав письмові заперечення на позов. Заяв, клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача, чи про відкладення розгляду справи з зазначенням поважності причин неявки, до суду не надходило. Суд враховуючи думку позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно із довідкою, виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ « Єврокар Україна»\~\~ взято на облік як юридичну особу, як таку, що має право надавати послуги з фінансового лізингу; дата прийняття та номер рішення про взяття на облік - 14.06.2016 року № 1263; серія та номер довідки ФЛ № 568; дата видачі довідки 14.06.2016 року. Судом встановлено, що 31 січня 2017 між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 345, за умовами якого ТОВ «Єврокар Україна» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля ZAZ Forza та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі. Договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 8390,22 доларів США, що еквівалентно 231570 грн. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточних рахунок лізингодавця наступних платежів комісія за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7. ст. 1 вказаного договору. Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 7 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору. Крім того, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення цього договору та з моменту виплати лізингоодержувачем не менше 23 % від вартості предмета лізингу на момент курсу предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості вже сплачених авансових платежів. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу, вказаного в договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмету лізингу. 31 січня 2017 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству комісію за організацію договору в розмірі - 16209 грн. 90 коп., що підтверджується копією квитанції № 0.0.697688595.1 від 31.01.2017 року. Окрім того , згідно з зазначеною квитанцією позивач за переказ готівки на суму 16209 грн. 9 0 коп сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк» комісію за касове обслуговування в сумі 162 грн. 10 коп ( а.с. 16 ). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона ( лізингодавець ) передає або зобов?язується передати другій стороні ( лізингоодержувачу ) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. І); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу ( строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має буто досягнуто згоди. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України . Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-648цс16, та постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15, які в силу положень ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 31 січня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна», нотаріально посвідчено не було. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю\~(виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати\~договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п.\~4 ч.\~3\~ст.\~18 Закону\~України «Про захист прав споживачів»);\~визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у\~разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору\~(п.\~13\~ч.\~3\~ст.\~18 Закону\~України «Про захист прав споживачів»). Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс16, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 31.01.2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 4.2 договору, лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору. Відповідно до п. 5.2 договору, усі витрати, повязані з експлуатацією, технічним обслуговуванням ремонтом предмета лізингу, несе лізингоодержувач. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 4.2, 5.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Фінансовий лізинг є фінансовою послугою (пункт 5 статті 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Пунктом 4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 913, на які посилається відповідач, підтверджується обов'язок суб'єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, на отримання відповідної ліцензії на провадження такої господарської діяльності. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, на момент укладення оспорюваного правочину, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) і суперечить вимогам законодавства. Таким чином, посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг на момент укладення оспорюваного правочину та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. Згідно зі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1280 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., які підтверджуються квитанцією та їх сума відповідає вимогам ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: approved