Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви, яка в подальшому була уточнена, представник позивача зазначив, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № DNK0GS0000002253 від 11.12.2007 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 378 750 грн. на термін до 11.12.2027 року, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими у договорі. В забезпечення виконання зобов'язання за договором DNK0GI0000002253 від 11.12.2007 року, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №DNK0GI0000002253 від 11.12.2007 року. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач [PERSON] несвоєчасно здійснювала погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 02.10.2015 року за кредитним договором від 11.12.2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 1 623 998, 95 грн., яку позивач, разом із сумою сплаченого судового збору, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", треті особи: [PERSON], Управління Національного банку України в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову представник [PERSON] зазначив, що 11.12.2007 року що договір про іпотечний кредит № DNK0GS0000002253 від 11.12.2007 року, укладений між ЗАТ КБ "Приватбанк", назву змінено на ПАТ КБ "Приватбанк" укладений всупереч норм чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", та "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, оскільки відповідачу не надано інформації про умови кредитування, а також орієнтованої сукупної вартості кредиту. У договорі про іпотечний кредит №DNK0GI0000002253 від 11 грудня 2007 року відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Наголошував на тому, що іпотечний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, у зв'язку з чим, посилаючись на п. 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" просив суд визнати договір про іпотечний кредит № DNK0GS0000002253 від 11 грудня 2007 року недійсним. Представник відповідача [PERSON]В надав суду заяву, в якій просив застосувати до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" положення ст. 267 ЦК України щодо спливу строків позовної давності. Обґрунтувавши заяву тим, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із пропуском строків позовної давності, оскільки ще у березні 2009 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду позов про звернення стягнення на іпотечне майно, чим висунув до відповідача вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості. Вважає, що перебіг позовної давності щодо захисту кредитором свого порушеного права повинен обраховуватися з моменту звернення ПАТ КБ "Приватбанк" до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. У судові засідання з'являвся представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк". Позовну заяву, із врахуванням уточнених позовних вимог, підтримав в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Надав суду письмові заперечення, в яких наголошував, що договір № DNK0GI0000002253 від 11 грудня 2007 рокуміж ЗАТ КБ "Приватбанк", назву змінено на ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено відповідно до вимог законодавства. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала свої зобов'язання за ним. Посилання представника [PERSON] на те, що банком порушено п. 1.2, 1.3, 2.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.6 "Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 " Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" не підтвердженні жодним доказом. [PERSON] було роз'яснено всі умови кредитування, загальна вартість кредиту, умови його погашення. Заперечував проти задоволення заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначивши, що початком перебігу позовної давності є дата набрання рішенням апеляційного судом Дніпропетровської області від 29.03.2016 року законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання з'являлись відповідач [PERSON] та її представники, просили суд відмовити у задоволенні позовної заяви, застосувати до позову ПАТ КБ "Приватбанк" наслідки спливу строків позовної давності. Зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. [PERSON] через канцелярію суду надала письмові пояснення, в яких зазначила, що у зв'язку з початком світової фінансової кризи та погіршенням стану здоров'я у неї виникли труднощі із поверненням кредитних коштів. Вона неодноразово зверталася до керівництва ПАТ КБ "Приватбанк" з листами, в яких просила розглянути питання щодо реструктуризації заборгованості, які ПАТ КБ "Приватбанк" залишив без відповіді. Посилаючись на те, що розмір пені майже втричі перевищує розмір заборгованості за кредитом просила суд зменшити розмір неустойки. Крім цього зазначила, що позов про стягнення заборгованості не може бути задоволений, враховуючи наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим же договором про іпотечний кредит. Представник [PERSON] у судовому засіданні також наголошував про неможливість стягнення одночасно пені й штрафу з відповідача, у зв'язку з тим, що обов'язок їх сплати виникає у зв'язку з порушенням одних й тих же зобов'язань за договором. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Представник третьої особи - Управління Національного банку України в Дніпропетровській області у судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судових засідань, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків. Між закритим акціонерним товариством комерційним банк "Приватбанк", назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] було укладено іпотечний договір № DNK0GS0000002253 від 11.12.2007 року. Згідно п. 1.1. договору про іпотечний кредит кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 378750 грн. а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 378 750 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором. Згідно п. 1.2. договору про іпотечний кредит детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у додатку №1 до договору. Пунктом 1.3. договору про іпотечний кредит, передбачено, що кредит надається строком погашення не пізніше 11.12.2027 року. Відповідно до п. 1.4. договору про іпотечний кредит, кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно п. 2.4. договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язується щомісячно до 11 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки в сумі не менше 5045, 74 грн. Відповідно до п. 3.1 договору про іпотечний кредит виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 5.2.8. договору про іпотечний кредит кредитор має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п. 8.10 при настанні строків платежів, передбачених умовами цього договору. Відповідно до п. 5.3.1. договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором. Пунктом 5.3.2. договору про іпотечний кредит передбачено обов'язок позичальника повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1. договору, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, у випадку невиконання або неналежного виконання взяти на себе зобов'язані за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Згідно п. 6.1 договору про іпотечний кредит за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором. Пунктом 6.2 договору про іпотечний кредит, передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1., 2.4 договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в п.1.1. нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. В підтвердження наявності заборгованості представником ПАТ КБ "Приватбанк" були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 року, згідно з якими, заборгованість [PERSON] становить 1 623 998, 95 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 366 498, 19 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 386\~468, 09 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3 936, 43 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 719 459, 97 грн., штрафу (процентної складової) у розмірі 147 636, 27 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит між закритим акціонерним товариством комерційним банк "Приватбанк", назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № DNK0GI0000002253 від 11.12.2017 року. Згідно п. 1. договору поруки від 11.12.2007 року поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № DNK0GI0000002253 від 11.12.2007 року та додатковими угодами до нього. Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що зобов'язання боржника за договором про іпотечний кредит включають, зокрема обов'язкові грошові зобов'язання з повернення основної суми заборгованості; зі сплати процентів за користуванням кредитом; зобов'язаннями зі сплати пені і штрафів. Згідно п. 3.1. договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит, таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON], яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом. Разом з цим, суд вважає, що вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в частині одночасного стягнення з відповідачів штрафу (процентної складової) та пені не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Згідно п. 6.4. договору про іпотечний кредит при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.4., 6.2. договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Пунктом 6.6. договору про іпотечний кредит, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по зобов'язанням, передбаченим цим договором біль ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15 України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, враховуючи, що згідно договору про іпотечний кредит відповідальність у вигляді штрафу й пені виникає у зв'язку з одним й тим самим видом порушення - строків виконання грошових зобов'язань, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в частині стягнення з відповідачів штрафу не підлягають задоволенню. Крім цього, суд розглянувши доводи представника відповідача щодо того, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з пропуском строків позовної давності та не доводи відповідача про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості призводять до подвійного стягнення, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" з метою звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання договору про іпотечний кредит від 11.12.2007 року, у 2009 році звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстрації. Відповідач [PERSON] припинила виконувати зобов'язання за договором про іпотечний кредит 11.04.2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № DNK0GS0000002253 від 11 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] та випискою з 11.12.2007 року по 24.02.2016 з рахунку [PERSON] Після неодноразового розгляду судами різних інстанцій, позов ПАТ КБ "Приватбанк" рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 року, яке набрало законної сили, задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNK0GІ0000002253 від 11 грудня 2007р. яка станом на 16.02.2009р. становила 403 838,07 грн., та складалась з: заборгованості за кредитом - 376 626,81 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 24 743,89 грн.; пені - 2 467,37 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, 3-х кімнатну квартиру загальною площею 68,9кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 73, корп. №3, кв. №1 та належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016 року по справі №6-1080цс15 звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Згідно п. 17 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Отже, із врахуванням викладеного, суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність відмовити у позові у зв'язку із подвійним стягненням за договором про іпотечний кредит. Згідно з ч. 1\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Не заслуговують на увагу й доводи представника відповідача про необхідність застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит з [PERSON], яка складається з: заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили 29.03.2016 року, зазначене рішення суду відповідачем не виконано, тобто в силу ст. 599 ЦК України зобов'язання не виконано і відбулось переривання позовної давності, яка з 29.03.2016 року почала рахуватися заново. У зв'язку з чим заява представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню. Розглядаючи зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно п. 9.2. договору про іпотечний кредит підписанням договору позичальник підтверджує, що у повному обсязі розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови даного договору, підтверджує, що розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними та те, що позичальник є дієздатним та укладення цього договору не потребує узгодження з третіми особами. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № DNK0GS0000002253 від 11 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з цим, позивач за зустрічним позовом не надала доказів на підтвердження введення її в оману під час укладення договору про іпотечний кредит, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала. У звязку з викладеним, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial