Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

13.07.2021 позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що він є дідусем неповнолітнього онука [PERSON] . Під час зареєстрованого шлюбу між його донькою - [PERSON] та відповідачем [PERSON] у них [INFO] народився син [PERSON] . Так, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до рішення Диканського районного суду від 05.03.2013 неповнолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері неповнолітній [PERSON] залишився проживати зі своїми дідом - позивачем по справі [PERSON] та бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , які були батьками померлої [PERSON] . Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , але не забезпечує належних умов проживання, навчання та виховання дитини, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток. Коштів на виховання та утримання дитини не надає, участі в його шкільному та соціальному житті не приймає, не цікавиться здоров`ям та вихованням свого сина. При цьому, відповідач отримує пенсію по втраті годувальника та ці кошти сину не віддає, а фактично присвоїв їх собі та витрачає на власні потреби. Позивач звернувся до служби у справах дітей Диканської селищної ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Диканської селищної ради було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] та надано висновок про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач звернувся з вказаним позовом до суду. 16.07.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до цієї ухвали залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Диканської селищної ради. 18.08.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Конюшенко М.А. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Також, позивач вказав, що після смерті доньки, онук [PERSON] залишився проживати з ними. Зараз [PERSON] навчається у 9 класі, іноді зустрічається із батьком, будь-яких перешкод для спілкування та зустрічі відповідача, як батька із сином не існує. Інколи батько дає кошти дитині, але пенсію, яку він отримує по втраті годувальника на сина, дитині не віддає, тільки у травні він дав на дитину 1000 грн Батько не піклується про сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток. Просять позов задовольнити в частині позбавлення батьківських прав відповідача, а в частині стягнення витрат на правову допомогу просять не розглядати. Також не наполягали на виклику та допиті свідків і неповнолітнього [PERSON] , у зв?язку із визнанням позову відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Вказав, що дійсно після розлучення та смерті [PERSON] його син [PERSON] проживає із дідусем та бабусею. Із сином він зустрічається рідко, приблизно 1 раз у місяць, бо працює у Києві і приїздить до смт.Диканька рідко, іноді дає йому кошти. Зазначив, що із заявою до Пенсійного фонду звернувся 05.02.2021 і з того часу отримує кошти по втраті годувальника на сина, давав на сина у травні 2021 року 1000 грн., щодо заборгованості за минулі місяці то такої не отримував. Не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки так син зможе отримувати кошти по втраті годувальника на своє ім?я, що буде краще для нього. Представник третьої особи - служби у справах дітей Диканської селищної ради та органу опіки і піклування Диканської селищної ради в судовому засіданні просила позов задовольнити. Зазначила, що питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відкладалося на шість місяців, тому як вважали, що відповідач змінить своє ставлення до сина. Але, коли позивач у червні 2021 року знову звернувся із вимогою про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] виявилося, що дійсно відповідач у вихованні та у матеріальному забезпеченні сина участі ніякої не бере. Окрім цього, було виявлено, що [PERSON] , як законний представник малолітнього сина, 11.02.2021 звернувся до ГУ Пенсійного Фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника. Та сума, яку отримав відповідач як батько дитини дорівнювала близько 28 000 грн, з яких на утримання дитини останній передав всього тільки 1 000 грн, а інші кошти витратив на власні потреби. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача та представника третіх осіб, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.05.2006 зареєстровано шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, який потім відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 05.03.2013 розірвано (а.с. 14). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Мати неповнолітньої дитини - [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла [INFO] (а.с. 13). Відповідно до акта обстеження від 06.07.2021 комісією у складі представників служби у справах дітей, встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дідусем - позивачем по справі [PERSON] та бабусею [PERSON] . Мати неповнолітнього померла, а батько проживає окремо. Неповнолітній проживає у будинку який належить на праві приватної власності дідусеві, загальною площею 94 кв.м, який складається з житлових кімнат, кухні, вітальні, туалету та ванної кімнати, де санітарно-гігієнічний стан приміщень задовільний. В самому будинку чисто та затишно, а сам неповнолітній [PERSON] має власну кімнату. В будинку є все для забезпечення повноцінної життєдіяльності сім`ї, фізичного та інтелектуального розвитку дитини. Дитина забезпечена в повному обсязі одягом, взуттям, засобами гігієни, має комп`ютер та засоби зв`язку. Після смерті матері неповнолітній проживає з бабусею та дідусем на повному їх утриманні. Батько не забезпечує в повному обсязі виконання батьківських обов`язків щодо сина. Відповідно до довідки від 02.06.2021 № 126 виданої опорним закладом "Диканський навчально-виховний комплекс імені М.В.Гоголя встановлено, що неповнолітній [PERSON] навчається в даному закладі в 8-В класі. Денис проживає з бабусею [PERSON] , яка постійно цікавиться шкільним життям онука і відвідує батьківські збори, забезпечує учня всім необхідним приладдям для навчання, а батько неповнолітнього зовсім не цікавиться життям сина, його навчанням та вихованням і навіть не виходить на зв`язок з класним керівником. (а.с.18). Вказане підтверджується також і наявною у матеріалах справи характеристикою на неповнолітнього [PERSON] складеною класним керівником учня 7-В класу (а.с. 34). Також, відповідно до актів, які складені сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає з дідусем та бабусею, які доглядають за онуком, забезпечують його матеріально, а сам батько вихованням сина зовсім не займається та до сина не приїздить. (а.с. 19-23). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.06.2021, виданої сімейним лікарем (а.с.20) огляди дитини [PERSON] проводяться в присутності бабусі. 07.07.2021 виконавчим комітетом Диканської селищної ради прийнято рішення № 197 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до складеного висновку служби у справах дітей Диканської селищної ради вбачається, що ця служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . Вказане підтверджує те, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток свого сина, не бере участі у його навчанні, вихованні, не забезпечує його матеріально, не цікавиться його здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як законний представник неповнолітнього сина 11.02.2021 оформив пенсію по втраті годувальника після смерті матері, яка призначена йому з наступного дня після смерті матері, тобто з 13.04.2020 та отримує такі кошти через відділення поштового зв`язку. Проте, із зазначених коштів він передав на дитину лише 1000 грн., а інші витратив на власні потреби, що не заперечував і відповідач у судовому засіданні. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України. Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дитини, створились умови, які шкодять її інтересам. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , з моменту смерті матері дитини [PERSON] - [PERSON] , батько [PERSON] перестав цікавитися дитиною, не виявляє бажання займатися вихованням та не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Вихованням дитини та її матеріальним забезпеченням займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Натомість батько не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного медичного догляду, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищевикладене та діючи в інтересах неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, визнання ним позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, та враховує всі докази в сукупності. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки у судовому засіданні у повній мірі підтверджено факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про нього, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у його долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно з п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 07.12.1992, позивач по справі [PERSON] є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 2 категорії та має право на пільги, встановлені законодавством України. Виходячи з цих обставин, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 908 грн., тому як позивач звільнений від оплати.

Outcome: approved