Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

30 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. В обгрунтування позову зазначає, що вона є власником житлової квартири [ADDRESS] , що підтвердждується реєстраційним посвідченням від 02.08.1999 року. З нею у квартирі проживають чоловік [PERSON] та є зареєстрованими син [PERSON] , невістка [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Позивачка вказує, що є інвалідом 1 групи та є частково паралізованою. ЇЇ чоловік [PERSON] є інвалідом 2 групи. Вже тривалий час син та невістка зловживають алкогольними напоями та вживають наркотики, в результаті чого регулярно виникають сварки, які згодом переростають у побиття позивачки. Зазначає, що відповідачі погрожують спалити квартиру та позивачку, шляхом відкриття газу та підпалу, що реально може статися, якщо вони будуть мати доступ до неї. Дані обставини змушували звертатися в Сихівський ВП ГУНП у Львівській області із заявами, оскільки реально переживає за себе позивачка. Відповідачка [PERSON] була притягнена до кримінальної відповідальності. Відповідачі регулярно порушують правила співжиття у квартирі, неодноразово виражаються в її сторону нецензурною лайкою, не реагують на зауваження, а це в свою чергу робить неможливим подальше їхнє проживання у одній квартирі разом з нею та чоловіком. Просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районого суду м.Львова від 18.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подали, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи Зуєв Я.М. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 19.08.2020 позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Суд встановив, що [PERSON] є власником кваритири за адресою: [ADDRESS] , що засвідчує реєстраційне посвідчення від 02.08.1999 року видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, договором купівлі-продажу квартири від 23.07.1999 року. Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є особою з І групою інвалідності. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] чоловік позивачки [PERSON] є особою з другою групою інвалідності. Згідно записів в будинковій книзі та відповідно до довідки Управління "Служби у справах дітей" №150 від 27.05.2020 сторони зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до долучених до матеріалів справи термінових заборонних приписів від 28.09.20219, 11.10.2019 вбачається застосування заходу термінового заборонного припису стосовно [PERSON] у вигляді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, що підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] . Згідно копії вироку Сихівського районного суду м. Львова від 10.05.2018 вбачається, що [PERSON] на початку липня 2017, знаходячись за місцем свого проживання маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілої [PERSON] не було вдома, зайшла в кімнату останньої, де з тумби без дозволу та відома взяла кредитну банківську картку "Приватбанк" за заволоділа коштами [PERSON] . [PERSON] визнано винною за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України ( ) за що призначено їй покарання на підставі ст. 70 КК УКраїни у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки. Постановою Сихівського районого суду м. Львова від 15.01.2019 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Факт вчинення адміністративних правопорушень також підтверджується листами Сихівського ВП ГУНП у Львівській області від 11.10.2019. Згідно висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 19.05.2020 №11 вбачається, що в малолітніх дітей відсутнє інше житлове приміщення для проживання, а виселення дітей призведе до порушення їх майнових прав, для них дане житло є єдиним місцем проживання у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає недоцільним виселення малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] із квартири за адресою: [ADDRESS] . За наведеного, суд вважає доведеним факт систематичного порушення відповідачами правил співжиття, вчинення психологічного насильства відносно позивача та її чоловіка, які є особами похилого віку та особами з інвалідністю. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.03.2011 р. у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" надавши оцінку суду, зазначив, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії»). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел, рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Суд вважає доведеним факт того, що відповідачі на неодноразові вимоги позивача щодо мирного співжиття, продовжувала порушувати правила співжиття, що стало неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, чинили перешкоди в цьому, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Як встановлено судом, причиною конфліктів є зловживання відповідачами [PERSON] та [PERSON] спиртними напоями, недотримання правил співжиття в одному житловому приміщенні, вчинення домашнього насильства ними відносно позивача та її чоловіка. Враховуючи, що заходи впливу, які застосовувались судом та органами поліції, не дали позитивних результатів, суд вважає, що виселення відповідачів із займаної ними квартири є належним способом захисту прав позивача. Щодо виселення з вищевказаної квартири малолітніх дітей, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки виселення дітей не призведе до порушення їх майнових прав, оскільки квартира по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , відповідачам частки щодо вищевказаної квартири не належать. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved