Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя в якому просила: визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - позивача та відповідача, приміщення, створені внаслідок реконструкції з розширенням ? частини існуючого житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: " 4-10" -коридор - 10,3 кв.м., " 4-11" - підсобне - 12,5 кв.м., " 4-1" - коридор - 8,6 кв.м., " 4-2" - санвузол - 2,9 кв.м., " 4-3" - кухня - 15,2 кв.м., " 4-4" - коридор - 4,0 кв.м., " 4-5" - житлова- 19,5 кв.м., " 4-6" - житлова-16,1 кв.м., " 4-7"- коридор - 19 кв.м., " 4-8" - житлова - 9,9 кв.м., " 4-9" - санвузол - 5,6 кв.м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON]. [INFO], право власності на 1/2 частину приміщень, створених внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: " 4-10" -коридор - 10,3 кв.м., " 4-11" - підсобне - 12,5 кв.м., "4-1" - коридор - 8,6 кв.м., " 4-2" - санвузол - 2,9 кв.м., " 4-3" - кухня - 15,2 кв.м., " 4-4" - коридор - 4,0 кв.м., " 4-5" - житлова- 19,5 кв.м., " 4-6" - житлова- 16,1 кв.м., " 4-7" - коридор -19 кв.м., " 4-8" - житлова - 9,9 кв.м., " 4-9" - санвузол - 5,6 кв.м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину приміщень, створених внаслідок реконструкції з розширенням 1/2 частини існуючого житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 123,6 кв.м., а саме приміщення: " 4-10"-коридор - 10,3 кв.м., " 4-11"-підсобне - 12,5 кв.м., " 4-1" - коридор - 8,6 кв.м., " 4-2" - санвузол - 2,9 кв.м., " 4-3" - кухня - 15,2 кв.м., " 4-4" - коридор - 4,0 кв.м., " 4-5" - житлова- 19,5 кв.м., " 4-6" - житлова- 16,1 кв.м., " 4-7" - коридор - 19 кв.м., " 4-8" - житлова - 9,9 кв.м., " 4-9" - санвузол - 5,6 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995 року від якого мають двох дітей. Однак, спільне сімейне життя сторін не склалося і вони розірвали шлюб рішенням суду від 16.07.2012р. Так як питання про розподіл спільного сумісного майна не вирішено, позивач вирішила звернутись до суду. При цьому, в позові вказано про те, що 20.09.1997 між гр.[PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір дарування згідно якого ? частина будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] перейшла в дар відповідачу. Після чого, 23.12.1999 р. рішенням Київської міської ради №160-2/662 у спільну часткову власність відповідача, третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] було передано земельну ділянку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Перебуваючи у шлюбі, сторони за спільні сімейні кошти здійснили реконструкцію з розширенням ? частини вказаного будинку, в 2002 році був розроблений проект реконструкції будинку, відповідні погодження здійснені з Шевченківським районним центром Державного санітарного нагляду КМТМО "Санепідемслужба", АК "Киїенерго", Управлінням державної пожежної охорони, управлінням Державтоінспекції м. Києва, ДКО "Водоканал", ДКП "Київгаз", архітектурно-планувальна частина вказаного проекту була погоджена з Містобудівною радою, Управлінням держархбудкотролю м.Києва та видано дозвіл на виконання будівельних робіт. При цьому, 18.12.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було зареєстровано Декларацію про готовність об"єкта до експлуатації, згідно якої загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку - 123,6 кв.м., житлова площа - 45,5 кв.м., тобто збільшено вартість цього нерухомого майна - відповідно до технічного паспорту, вартість прибудованих у 2004 році частин будинку становить 226638,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що подружжям за спільні кошти створено нове майно, яке 18.02.2013 на замовлення БТІ був здійснений розрахунок ідеальних часток по домоволодінню та встановлено, що внаслідок наявності самовільно збудованих приміщень одним із співвласників домоволодіння, а саме [PERSON], ідеальні частки змінились і не відповідають реальним і тому при зверненні в серпні 2013 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав на добудовані та прибудовані приміщення ? частини вказаного будинку, у державній реєстрації було відмовлено у зв"язку із тим, що будинок має об"єкти самочинного будівництва, що не введені в експлуатацію (у сусідів які є співвласниками будинку - треті особи по справі). При цьому, правову позицію позовних вимог сторона позивача обумовлює вимогами ст.ст. 182 ч.1, 331 ч.2, 368 ч.4, 372 ч.2, 392 ЦК України, ст.ст.60 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1, 62 ч.1 СК України (а.с.116-121). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вказані позовні вимоги і просили їх задовольнити. Відповідач визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю. Треті особи [PERSON], [PERSON] також просили позов задовольнити із викладених підстав, а також розглядати справу у їх відсутності, про що надали відповідні заяви (а.с.136, 137). Третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.02.1995 року (а.с.9). Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] (а.с.11, 12). Сторони посилаються на те, що їх шлюб розірваний, але в матеріалах справи міститься тільки копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва за липень 2012 року (дату на ксерокопії не видно) з відміткою про те, що станом на 16.07.2012 рішення не набрало законної сили (а.с.30). Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється його розірванням. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, за час шлюбу відповідачу [PERSON] було подаровано гр. [PERSON] ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. При цьому весь жилий будинок цегляний, позначений на плані під літ "А", жилою площею - 100,2 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 476 кв.м., сарай, літня кухня під літ. "Б", "б", погріб під літ. "В", вбиральня під літ. "Г", "К" та спорудження (а.с.24). Сторони в судовому засіданні зазначили, і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що ними під час шлюбу за спільні кошти було проведено реконструкцію ? частини вказаної будівлі та 18.12.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві було зареєстровано Декларацію про готовність об"єкта до експлуатації, відповідно до якої датою початку будівництва ?? частини будинку [ADDRESS] є 1.12.2003 року, а датою закінчення будівництва - 1.11.2008 року, строк введення в експлуатацію - грудень 2012 року. Згідно вказаної Декларації загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку - 123,6 кв.м., житлова площа - 45,5 кв.м. (а.с. 13-15). Після вказаної реконструкції ? частини будинку 1.02.2013 було виготовлено технічний паспорт відповідно до якого експлікація площ реконструйованих та добудованих приміщень житлового будинку має наступний вигляд: підвал: 4-10 - коридор -10,3 кв.м., 4-11 - підсобне - 12,5 кв.м.; поверх 1: 4-1 - коридор - 8,6 кв.м., 4-2 - санвузол - 2,9 кв.м., 4-3 - кухня - 15,2 кв.м.; мансарда: 4-4 - коридор - 4,0 кв.м., 4-5 - житлова - 19,5 кв.м., 4-6 - житлова - 16,1 кв.м., 4-7 - коридор - 19 кв.м., 4-8 - житлова - 9,9 кв.м., 4-9 - санвузол - 5,6 кв.м., всього - 123,6 кв.м. При цьому, вартість прибудованих частин будинку становить 226638,00 грн. (а.с.16-19). Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, в період шлюбу сторонами за рахунок спільних затрат подружжям [PERSON] та [PERSON] було здійснено значну надбудову та добудову ? частини вказаного будинку [ADDRESS], що призвело до збільшення площі цієї частини будинку на 123,6 кв.м., а тому і до істотного збільшення його вартості. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Разом із тим, як повідомили сторони та згідно відомостей, викладених в листі БТІ від 18.02.2013 за №4565(И-2013), що на замовлення №100 згідно письмових заяв співвласників вказаного будинку, було проведено розрахунок ідеальних часток по домоволодінню по фактичному користуванню, та, зокрема, вказано, що в розрахунок не включені самовільно збудовані приміщення в користуванні [PERSON]: в житловому будинку під літерою "А" : коридор 3-1 площею 8,8 кв.м., кухня 3-2 площею 12,7 кв.м., санвузол 3-3 площею 3,8 кв.м., коридор 3-5 площею 1,6 кв.м., підсобне 3-6 площею 4,9 кв.м., житлова 3-7 площею 18,1 кв.м., господарська будівля гараж літ. "Л", вартістю 119941 грн. Ідеальні частки змінились і не відповідають реальним (а.с.25). Вимоги ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 цієї статті встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ч.2 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а ч.3 передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають наступні права: - право власності на нерухомість. Таким чином, в даному випадку мають місце правовідносини, що виникають зі створення нового нерухомого майна, право власності на яке виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Відповідно до п. 46 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема : документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Отже, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено порядок видачі свідоцтва про право власності на новозбудовані об'єкти нерухомого майна в тому числі і членам гаражно-будівельних кооперативів. Разом із тим, згідно рішення №4874917 від 9.08.2013 державного реєстратора прав на нерухоме майно згідно заяви представника [PERSON] про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS], в такій реєстрації було відмовлено, оскільки встановлено, що згідно технічного паспорту будинок має об"єкти самочинного будівництва, що не введені в експлуатацію, а також подані копії не завірені належним чином (а.с.131). Також, згідно рішення №5757219 від 11.09.2013 державного реєстратора прав на нерухоме майно згідно заяви представника [PERSON] про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS], в такій реєстрації було відмовлено, оскільки встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: - згідно технічного паспорту об"єкт не введений в експлуатацію (а.с.130). Доказів тому, чи оскаржувались у встановленому порядку вищевказані рішення державного реєстратора, суду надано не було. Посилання позивача на ст. 392 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки позивач не набув права власності на нерухоме майно, тоді як позов про визнання права власності у разі оспорювання чи невизнання цього права іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності - має право пред'являти лише власник майна. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-131цс13, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України, порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями статті 331 ЦК України. Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду. Також Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 15 Постанови № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року роз'яснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. При цьому, суд у відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України не приймає визнання позову відповідачем, оскільки в даному випадку таке визнання відповідачем позову суперечить закону. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові. Питання судових витрат вирішено судом у відповідності до правил ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed