Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Енергетичні технології» звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», [PERSON] про витребування майна із незаконного володіння [PERSON] та зобов`язання його повернути Публічному акціонерному товариству «Енергетичні технології» виробниче приміщення площею 109,2 кв.м., літера «Ю», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи позивачем подавалася заява про зміну предмету і підстав позову та заява про збільшення позовних вимог, вимогами якої позивач просить: скасувати свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю за номером за номером 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., що складає 21/ 100 ідеальних часток, зареєстровану за ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьківим Д.М., за реєстром № 1624, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» та [PERSON] ; витребувати із незаконного володіння [PERSON] та зобов`язати його повернути Публічному акціонерному товариству «Енергетичні технології» виробниче приміщення площею 109,2 кв.м., літера «Ю», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 139-141, 171-173, т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що між ТзОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецькивим Д.М., за реєстром № 1624, предметом якого є нежитлова будівля за номером 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., що складає 21/100 ідеальних часток, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказану частку зареєстровано за Відповідачем-2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським ОБТІ 21.05.2009 року за № 22788213. Однак, Відповідач-1 не мав права на відчуження частки нежитлової будівлі, оскільки вони не належали йому, на момент укладення договору, на праві власності. Згідно п. 2 Договору, зазначене нежитлове приміщення належить Продавцю на підставі, зокрема, Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, виданого Івано-Франківським міським управлінням житлово-комунального господарства 24.01.2003 року, право власності зареєстроване Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 24.01.2003 року в реєстрову книгу за № 12-в, запис № 1509 (реєстраційний № 64589). Разом з тим, як вбачається з п. 4 Договору, приміщення 16, 17, 18, 19, 20 (тобто ті, що є предметом Договору), побудовані згідно рішення МВК № 386 від 27.07.2007 року. Проте вказане рішення не стосується Відповідача-1, що підтверджується листом від 27.05.2015 року № 2211/01-20/14 з долученою до нього копією цього рішення. Окрім цього, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради листом від 23.06.2015 року № 2662/01-20/14 повідомляє, що рішень за період з 21.01.2003 року по 13.11.2008 року, про затвердження актів державної комісії приймання в експлуатацію об`єкта містобудування на [ADDRESS], замовником якого є Відповідач-1, не приймалося. Отже, у період з 21.01.2003 року по 13.11.2008 року (з моменту видачі вищевказаного Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю до моменту укладення Договору) Відповідач-1 фактично не здійснив будівництва приміщень 16, 17, 18, 19, 20, а відомості про таке будівництво, зазначені у п. 4 Договору, не відповідають дійсності. Приміщення, які фактично були відчужені за Договором, належать Позивачу на праві власності, є виробничими приміщеннями площею 109,2 кв.м., літера «Ю» та знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі подали заперечення на позов, у яких зазначено, що надані позивачем копія Договору про виділення частки в натурі з нерухомого майна (поділ) від 22.12.2004 року та копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Івано-Франківським ОБТІ за № 5961008 від 21.12.2004 року свідчать про те, що Позивачу, в результаті поділу, стало належати виробниче приміщення, літера «Ю», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Водночас, з поданих документів не вбачається, що дане приміщення має площу 109,2 кв.м., як це стверджує Позивач. Окрім цього, копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно стосується цілісного майнового комплексу, а не конкретних часток, оскільки конкретні були виділені пізніше - 22.12.2004 року. Також незрозумілим є висновок Позивача про те, що приміщення літера «Ю», загальною площею 109,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та приміщення 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом, оскільки вказані об`єкти мають різну юридичну адресу та різну площу. Позивач не надав ні копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ні технічний паспорт на заявлений об`єкт площею 109,2 кв.м., літера «Ю», за адресою: [ADDRESS] , а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Івано-Франківським ОБТІ за № 5961008 від 21.12.2004 року, стосується цілісного майнового комплексу, а не конкретних часток. Відповідно, власність Позивача на цей об`єкт не підтверджена. Позивач приховав від суду інформацію про те, що Договір про виділення частки в натурі з нерухомого майна (поділ) від 22.12.2004 року був спрямований на ліквідацію виділеної частки майнового комплексу, що було і реалізовано Позивачем. Тобто, на території, де були розміщені частини майнового комплексу, побудовані зовсім інші будівлі. Копія Договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року та копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Івано-Франківським ОБТІ за № 22788213 від 21.05.2009 року підтверджують перехід права власності на приміщення 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] від ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» до [PERSON] та оформлення даних приміщень за [PERSON] Висновок Позивача, що Відповідач-1 фактично не здійснював будівництво приміщень № 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а відомості, зазначені в п. 4 Договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року не відповідають дійсності є невірним, оскільки за вказаним Позивачем обставин за ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» не було б зареєстровано право власності на приміщення 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» наявне рішення МВК від 27.07.2007 року № 386, про відсутність якого вказує Позивач. Приміщення 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] було збудовано СКБ ЗА у 1981 році для зберігання та ремонту автомобілів. Протягом всього часу існування, даним приміщенням користувалось СКБ ЗА. Даний факт також підтверджується тим, що у 2006 році, при загоранні даху приміщення, Служба пожежного нагляду склала відповідні документи на ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», як на володільця приміщень. У тому ж 2006 році було складено «План меж зон обмежень і сервітут земельної ділянки», підписаний начальником міського управління земельних ресурсів, директором ВАТ «Енергетичні технології» та директором ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», на якому чітко видно межі земельної ділянки ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», а також приміщення № 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що розміщені на земельній ділянці, яка є в користуванні ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації». Оскільки вказані приміщення були збудовані без відповідних дозволів, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2007 року № 386 відбулося оформлення даних приміщень (затверджено Акт державної комісії приймання в експлуатацію прибудови до власних нежитлових приміщень на [ADDRESS], загальною площею 117,4 кв.м., замовник ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації». Пізніше ці приміщення були реалізовані, відповідно до укладеного договору, [PERSON] (а.с. 38-40, 54-57 т. 1). Також, представник відповідача [PERSON] клопотав про застосування позовної давності у даній справі, оскільки ПАТ «Енергетичні технології» стверджує, що його права були порушені при укладенні Договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі (приміщення 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ) від 13.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Стецьківим Д.М. При цьому позивач звернувся до суду з позовом тільки 20.07.2015 року, тобто більш ніж через 6 років і 8 місяців після порушення його прав (а.с. 50-51, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року (суддя Бородовський С.О.) відкрито провадження у справі (а.с. 31, т. 1). Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 6 від 26.01.2016 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Бородовського С.О. вперше (а.с. 118, т. 1). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 119, т. 1). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 126, т. 1). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 127, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 128, т. 1). За заявою представника позивача судом повідомлено приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьківа Дмитра Мирославовича, ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" та виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про розгляд даної цивільної справи та роз`яснено про право заявити про свою участь у справі (а.с. 164, т. 1). Повідомленням від 02.02.2018 року № 85/11.1-07/14в виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради заявлено про згоду брати участь у розгляді справи (а.с. 175, т. 1). На виконання ухвали суду від 25 жовтня 2017 року (а.с. 162, т. 1), ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" надано суду копії аркушів інвентаризаційної справи на нежитлову будівлю по [ADDRESS] , в частині приміщення №№ 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м. (а.с. 177-182, т. 1). В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили задовольнити позов. Представники відповідачів заперечили позов з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, належно повідомлявся про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено: Згідно витягу прав власності на нерухоме майно від 11.11.2004 року № 5403488 ВАТ «Промприлад» на праві колективної власності належала 1/1 частка цілісного майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 01.04.2002 року, виданого Івано-Франківським МУЖКГ (а.с. 145, т. 1). 22.12.2004 року між ВАТ «Промприлад» та ВАТ «Енергетичні технології» укладено Договір про виділення частки в натурі з нерухомого майна (поділ) (а.с. 16-17 т. 1). Відповідно до вищезазначеного Договору, сторони договору, яким на праві спільної часткової власності належить цілісний майновий комплекс, який знаходяться а [ADDRESS] , зареєстровані в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за номером 1374/11в, реєстраційний номер 7601663, домовились, про поділ майна, що є у спільній частковій власності, в натурі, з метою припинення права спільної часткової власності. Як вказано у Договорі: Відкритому акціонерному товариству «Івано-Франківський завод «Промприлад» належать нежитлові приміщення загальною площею 41267,1 кв.м., на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Івано-Франківським МУЖКГ 01 квітня 2002 року, що становить 95/100 ідеальних часток, а саме: літ «А» корпус № 6, літ. "Б" корпус № 5, літ. "В" корпус № 1, літ. Т' корпус № 2. піт "Д" корпус № 7, літ. «Ж» котельня, літ. "З" корпус № 3, літ. "И" корпус № 4, літ. «І» корпус № 8, літ. "Й" ГСМ, літ. "К" корпус № 14. літ. "Л" корпус № 9, літ. "О" компресорна, літ. "П" корпус № 22, літ. «Р» корпус № 21, літ. «С» столярний цех, літ. «Т» склади цеху № 19, літ "У" стара прохідна, літ. Ф" фінський склад, літ. «Х-Ц» склади-ангари, літ. «Ч» магазин, літ. "Ш" ТП-3, літ. "Щ" кафе, літ "Е" склад металів, літ. "Ь" ГРП; Відкритому акціонерному товариству «Енергетичні технології» належать: нежитлові приміщення загальною площею 4626,9 кв.м., на підставі договору № 1 кулівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 21.12.2004 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., за реєстром № 3587, що становить 5/100 ідеальних часток, а саме: літ, "М" корпус № 11 з навісом, літ, "Н" ливарний, штампувальний з стержньовим і землезаготівельним відділенням і ГРП, літ. "Ю" виробниче приміщення, літ. "Я" трансформаторна підстанція-2. Сторони цього ж Договору домовились про наступний поділ в натурі: Відкритому акціонерному товариству «Івано-Франківський завод «Промприлад» виділяється нежитпові приміщення загальною площею 41267,1 кв.м., а саме: літ. "А* корпус № 6, літ. "Б" корпус № 5, літ. "В" корпус № 1, літ. "Г корпус № 2, літ. "Д" корпус № 7, літ. "Ж" котельня, літ. "З" корпус № 3, літ. "И" корпус № 4, літ. "І" корпус № 8, піт, "Й" ГСМ, літ "К" корпус № 14, літ. "Л" корпус № 9, літ. "О* компресорна, літ. "П" корпус № 22, літ. "Р" корпус № 21, літ, "С" столярний цех, літ. "Т" склади цеху № 19, літ. "У" стара прохідна, літ. "Ф" фінський склад, літ. "Х-Ц" склади-ангари, літ. "Ч" магазин, літ. "Ш" ТП-3, літ. "Щ" кафе, літ. "Е" склад металів, літ. "Ь" ГРП; Відкритому акціонерному товариству «Енергетичні технології» виділяються нежитеві приміщення загальною площею 4626,9 кв.м., а саме: лгг. "М" корпус № 11 з навісом, літ. "Н" ливарний, штампувальний з стержньовим і землезаготівельним відділенням і ГРП, літ. "Ю" виробниче приміщення, літ, "Я" трансформаторна підстанція-2. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Івано-Франківським ОБТІ 21.12.2004 року за № 5961008 вбачається, що ВАТ «Енергетичні технології» належить на праві приватної власності 5/100 частки цілісного майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2004 року № 3587 (а.с. 15, т. 1). З Договору № 1 купівлі-продажу майна від 21.12.2004 року, що укладений між ВАТ «Промприлад», як продавцем, та ВАТ «Енергетичні технології», як покупцем, вбачається, що продавець зобов`язується передати у власність покупцеві окремі нежитлові приміщення загальною площею 4626,9 кв.м., що складає 5/100 ідеальних часток цілісного майнового комплексу, у відповідності з витягом № 5403488 Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Івано-Франківським ОБТІ 11.11.2004 року, а саме: корпус № 11 з навісом (склад хімії, приміщення енергоцеху, склад столярних виробів, навіс) - порядковий номер 13 розділу Витягу «Опис об`єкту», площею площею 567,7 кв.м., знос 15%, зазначений в плані літерою „М", вартістю 64120,08 грн.; ливарний, штампувальний з стержневим і землезаготівельним відділенням і ГРП - порядковий номер 14 Витягу „Опис об`єкту", площею 3892,9 кв.м., знос 45%, зазначений в плані літерою „Н", вартістю 97533,19 грн.; трансформаторна підстанція - 2, порядковий номер 27 розділу Витягу „Опис об`єкту", площею 57,1 кв.м., знос 45%, зазначена в плані літерою „Я", вартістю 103,4 грн.; виробниче приміщення площею 109,2 кв.м, порядковий номер витягу "Опис об`єкту", знос 15%, зазначене в плані літерою „Ю", вартістю 128,87 грн., які заходяться за адресою: [ADDRESS] , належать продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс від 01.04.2002 року, виданого Івано-Франківським міським міським Управлінням житлово-комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 87, зареєстрованого 01.04.2002 року Івано-Франківським ОБТІ, реєстровий номер 1374 в реєстраційній книзі № 11в, реєстраційний номер 7601663 (а.с. 142-144, т. 1). Актом приймання передачі від 21.12.2004 року за вищевказаним Договором, ВАТ «Енергетичні технології» прийнято від ВАТ «Промприлад» приміщення, на виконання договору купівлі-продажу майна № 1 від 21.12.2004 року (а.с. 150, т. 1). Як слідує з долученої до матеріалів справи копії Акту службового розслідування причин і наслідків пожежі від 27.07.2006 року, сталася пожежа від загорання дерев`яного перекриття даху приміщення площею 117,4 кв.м., яке знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47, т. 1). Відділом державного пожежного нагляду Івано-Франківського міського управління ГУ МНС складено припис № 387 про проведення пожежно-технічного обстеження приміщень на території ТзОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», як на володільця приміщень по [ADDRESS] (а.с. 48, т. 1). Як вбачається з Плану меж зон обмежень і сервітут земельної ділянки, що підписаний начальником міського управління земельних ресурсів, директором ВАТ «Енергетичні технології» та директором ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», приміщення № 16. 17. 18. 19. 20 загальною площею 117.4 кв.м. по [ADDRESS] . що розміщені на земельній ділянці, перебували в користуванні ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» (а.с. 49, т. 1). Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2007 року № 386 затверджено Акт державної комісії приймання в експлуатацію прибудови до власних нежитлових приміщень на [ADDRESS]. 23-Б загальною площею 117.4 кв.м. (замовник ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації») (а.с. 46, т. 1). 13.11.2008 року між ТзОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецькивим Д.М., за реєстром № 1624, предметом якого є нежитлова будівля за номером 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м., що складає 21/100 ідеальних часток, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7, т. 1). Право власності на вищевказану частку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Івано-Франківським ОБТІ 21.05.2009 року за № 22788213 (а.с. 8, т. 1). З копії технічного паспорту, виданого Івано-Франківським ОБТІ вбачається, що [PERSON] є власником 21/100 частки на виробниче приміщення по [ADDRESS] № 16 . 17. 18 . 19 . 20 (а.с. 64-68, т. 1). Листом від 24.04.2015 року № К/38 Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, на звернення [PERSON] щодо отримання в оренду земельної ділянки по [ADDRESS] , для обслуговування викупленого приміщення, зазначено, що таке звернення буде взято до уваги та повідомлено про результат його розгляду (а.с. 69, т. 1). У долученій копії листа виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради листом від 23.06.2015 року № 2662/01-20/14 зазначається, що рішень за період з 21.01.2003 року по 13.11.2008 року, про затвердження актів державної комісії приймання в експлуатацію об`єкта містобудування на [ADDRESS], замовником якого є ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», не приймалося (а.с. 14, т. 1). 05.02.2018 року ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» на адресу суду надіслано на ступні документи: план приміщень 16, 17, 18, 19, 20 за адресою: [ADDRESS] площею 117,4 кв.м.; Журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень за адресою: [ADDRESS] ; Договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Стецьківим Д.М. за реєстром № 1624 і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Івано-Франківським ОБТІ за № 22788213 від 21.05.2009 року; Витяг із Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2007 року № 386 про приймання в експлуатацію прибудови до власних нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] площею 117,4 кв.м. (а.с. 177-182, т. 1). Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частою 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йото здійсненні. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) саме на момент вчинення такого правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасників правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Відповідно до правової позиції, викладеної судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-1203цс15, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Позивачем, на обґрунтування своєї позиції подано копію Договору про виділення частки в натурі з нерухомого майна (поділ) від 22.12.2004 року і копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Івано-Франківським ОБТІ за № 5961008 від 21.12.2004 року, які свідчать, що позивачу, в результаті поділу, стало належати виробниче приміщення літера «Ю», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Водночас з поданих документів не вбачається, що дане приміщення має площу 109,2 кв.м., як це стверджує позивач. Також не доведеним є висновок позивача, що виробниче приміщення літера «Ю», загальною площею 109,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та приміщення 16 , 17 , 18 , 19, 20 загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом, оскільки дані об`єкти мають різну юридичну адресу та різну площу. В свою чергу позивач посилається на копії листів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.05.2015 року № 2211/01-20/14 та від 23.06.2015 року № 2662/01-20/14. На підставі даних доказів позивач стверджує, що ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» фактично не здійснювало будівництво приміщень 16, 17, 18, 19, 20 загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а відомості зазначені у п. 4 Договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року між ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» та [PERSON] не відповідають дійсності. Проте таке твердження позивача суд вважає безпідставним, оскільки за вказаних позивачем обставин за ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» не було б зареєстровано право власності на приміщення 16, 17, 18, 19, 20 загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2007 р. № 386 затверджено Акт державної комісії приймання в експлуатацію прибудови до власних нежитлових приміщень на [ADDRESS] загальною площею 117,4 кв.м., замовник ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації». Також, як слідує з матеріалів справи, відділом державного пожежного нагляду Івано-Франківського міського управління ГУ МНС у 2006 році складено припис № 387 про проведення пожежно-технічного обстеження приміщень на території ТзОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», як на володільця приміщень по [ADDRESS] . Окрім цього, суду представлено План меж зон обмежень і сервітут земельної ділянки, підписаний начальником міського управління земельних ресурсів, директором ВАТ «Енергетичні технології» та директором ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», на якому видно межі земельної ділянки ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації», а також приміщення № 16, 17, 18, 19, 20, загальною площею 117,4 кв.м. по [ADDRESS] , що розміщені на земельній ділянці, яка є в користуванні ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації». Як слідує з даного акту, ВАТ «Енергетичні технології» не заперечує належність земельної ділянки у встановлених межах і приміщень, що на них розміщені за ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації». Поданий позивачем технічний паспорт на виробниче приміщений літера «Ю», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам достовірності оскільки: на титульній сторінці містить вказівку, що це виробниче приміщення літера «Ю», а на всіх наступних, що це виробниче приміщення літера «Р»; на сторінці 4 «Експлікація» затерто літеру, яка позначає виробниче приміщення; ні по конфігурації, ні по площі, ні по довжині та ширині виробниче приміщення літера «Р»/«Ю» не відповідає приміщенням 16, 17, 18, 19, 20 за адресою: [ADDRESS] . Крім того, технічний паспорт на виробниче приміщення літера «Р»/«Ю» не містить всіх підписів і печаток як технічний паспорт на приміщенням 16 , 17, 18, 19, 20 за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору про виділення частки в натурі 5 нерухомого майна (поділ) від 22.12.2004 року виробниче приміщення літера «Р» належить ВАТ «Промприлад», а не ПАТ «Енергетичні технології». Також, представником позивача суду надано копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Единого реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в якій міститься наступна інформація про виробниче приміщення площею 109,2 кв.м. літера «Ю». що знаходиться за адресою: [ADDRESS] «Право власності погашено; дата, час державної реєстрації: 20.04.2017 15:38:53; підстава: знищення об`єкта нерухомого майна...; відомості внесено до реєстру 24.04.2017 17:23:38, [PERSON] , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська обл., індексний номер рішення: 34911793» (сторінки 2-3 вищевказаної Інформаційної довідки) (а.с. 22-33, т. 2), а також Довідку № 00155 від 31.01.2017 р., видану Івано-Франківським ОБТІ. в якій зазначається, що «в ході проведення обстеження 31.01.2017 р. виробничих будівель по [ADDRESS] , які належать ПАТ «Енергетичні технології», на підставі договору про виділ в натурі частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. 22.12.2004 року РН № 3597, встановлено, що виробничі будівлі, а саме літ. М, корпус № 11 з навісом, площею 567,7 кв.м., літ. Н ливарний, штампувальний з стержньовим земле заготівельним відділенням і ГРП, площею 3892,9 кв. м., літ. Ю виробниче приміщення площею 109,2 та літ. Я площею 57,1 кв.м. - знесені (а.с. 35, т. 2). А відтак, з вищеподаних позивачем доказів вбачається, що з 20.04.2017 р. виробниче приміщення площею 109,2 кв.м. літера «Ю». що знаходиться за адресою: [ADDRESS] як фактично так і юридично не існує. Таким чином, виробничі приміщення 16, 17, 18, 19, 20 за адресою: [ADDRESS] площею 117,4 кв.м. та виробниче приміщення площею 109,2 кв.м. літера «Ю», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є абсолютно різними самостійними об`єктами, зареєстровані за різними власниками. Виробниче приміщення літ. Ю площею 109,2 кв.м, по ВУЛ [ADDRESS] , яке належало ПАТ «Енергетичні технології» - знесено, а право власності на нього погашено 20.04.2017 року, в той же час виробничі приміщення 16, 17, 18, 19, 20 за адресою: [ADDRESS] площею 117,4 кв.м., які належать [PERSON] , продовжують існувати. Позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення публічного порядку при укладенні Договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі від 13.11.2008 року між ТОВ «Івано-Франківське спеціальне конструкторське бюро засобів автоматизації» на момент укладання договору з [PERSON] , а також не вказано в якої зі сторін правочину була вина, яка виражалася в намірі порушити публічний порядок і докази цієї вини, як це вимагається в Постанові Пленум) ВСУ від 06.11.2009 р. Також, позивач не вказав яким іншим шляхом вибуло спірне нерухоме майно з його володіння. Зокрема, позивач подав документи, що він є власником приміщення літера «Ю» площею 109,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке відношення дане приміщення має до приміщень 16, 17, 18, 19, 20 загальною площею 117,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Практика ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у гри роки. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суд)- з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ю винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на справедливий... розгляд його справи... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в розрізі Пункту 1 статті 6 Конвенції наголошує, що позовна давність - не законне право сторони уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після вчиненого діяння. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Як наголошує Європейський суд з прав людини, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливоеті, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083 '93. 22095/93 у справі «Єтаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВА Г «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше». Відтак, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили, що позивач не знав про порушення свого цивільного права та позивач не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. В той же час докази, подані відповідачем, свідчать, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше (як мінімум з 2006 року, коли була пожежа). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на вищенаведене, позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed