Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 20 липня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно умов якого відповідачці було видано кредит у розмірі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Вказує, що відповідачка [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в зв'язку з чим станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 14643 грн. 74 коп. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь несплачену заборгованість за кредитним договором в сумі 14643 грн. 74 коп., а також судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Від представника відповідача за довіреністю [PERSON] поступили до суду заперечення на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» та застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними і допустимими доказами по справі установлені такі факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що 20 липня 2009 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно умов якого відповідачці було видано кредит у розмірі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-13). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердату), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно п.5.6 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списати з будь-якого рахунку відкритого в банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Пунктом 4.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», останній платіж по кредиту проведено 02 жовтня 2011 року. Документального підтвердження надання відповідачу картки з новим строком дії позивачем суду не надано, а тому посилання представника позивача на те, що строк дії Карти відповідача було продовжено є безпідставним та таким, що не відповідає матеріалам справи, дослідженим доказам. При цьому, судом звертається увага і на те, що посилання представника позивача в частині того, що правовідносини між сторонами не припинялися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту та відсотках по користуванню кредитом, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20 липня 2009 року вбачається, що станом на 29.02.2016 року заборгованість за даним договором становить 14643 грн. 74 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту в сумі 5261 грн. 83 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7045 грн. 96 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 1153 грн. 44 коп., а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 673 грн. 51 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості наявний в матеріалах справи. (а.с. 3-5). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. У відповідності до п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 4 ст. 203 Цивільного Кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 207 ч.2 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Матеріалами справи установлено, що 20.07.2009 р. була підписана позичальником [PERSON] заява в якій питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. За змістом ст. 259 ч. 2 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ "Приват Банк" мав би звернутися до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.07.2009 року є дата закінчення терміну дії платіжної картки, а отже і кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи кредитна угода діяла до 20.07.2011 року, а останній раз відповідач користувалась кредитною карткою 02.10.2011 року, разом з цим, позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом тільки 04 квітня 2016 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно ст.261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом при цьому, установлено, що клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 267 ч.3 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. Отже, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦПК України). Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 20.07.2009 року у розмірі 14643,74 грн.виходить із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed