Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

14 липня 2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що її батько - [PERSON] з 1993 року був членом колгоспу ім. Калініна, який в подальшому був реорганізований в КСП "Колос" та мав право на земельний пай розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до рішення Миколаївської сільської ради народних депутатів XIV XXI скликання від 18 січня 1994 року, у колективну власність КМП "Колос" с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області було передано 4 799,8 га землі в межах згідно з планом, для сільськогосподарського використання, згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4 від 18 січня 1994 року. У списку пайщиків її батько був зазначений під номером 405. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної земельної ділянки, спадкоємцями якого є його дружина - [PERSON] та вона - донька спадкодавця. У встановлений законом строк вона звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], а її мати - [PERSON] звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на її користь. В липні 2017 року вона звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено, оскільки нею не представлено оригіналу правовстановлюючого документа про належність спадкодавцю спадкового майна, а саме оригіналу державного акта на земельний пай. У зв'язку з відсутністю зазначеного документа вона вимушена звернутись до суду та просить визнати за нею право на земельний пай розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП "Колос" Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] та зобов'язати Новомосковську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити їй земельну частку (пай) розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП "Колос". Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача - Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рудень Д. С. в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, надавши пояснення аналогічні письмовим запереченням на позовну заяву, в яких посилається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї, проте позивач до своєї позовної заяви не додала копії трудової книжки її батька, яка б підтверджувала його членство у колишньому КСП "Колос". Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області виділити позивачу земельну частку (пай) розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів, позивач не надав жодного підтвердження від компетентного органу про розмір земельної частки КСП "Колос", крім того на сьогоднішній день існує певний алгоритм дій, передбачений чинним законодавством стосовно виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості, виконання якого надає можливість особі зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, отже виділення зазначеної земельної ділянки можливе за наявності вільної земельної ділянки із земель КСП "Колос". Представник відповідача - Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності згідно чинного законодавства. Представники третіх осіб - Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області та Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явились, надали суду окремі заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 24, 25). Суд, вислухавши пояснення представників позивача відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивач є донькою спадкодавця (а.с. 7, 8). Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Відповідно до положень ст. 529 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ухвалюючи рішення суд враховує, що спадкоємці, у разі прийняття ними спадщини, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Визнання ж права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до нотаріальної контори у встановленому порядку з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину відсутня, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. В судовому засіданні представникові позивача судом було роз'яснено право заявити клопотання про витребування доказів, а також наслідки невчинення такої процесуальної дії і ненадання доказів. На неодноразові запитання суду з цього приводу та пропозиції представникові позивача заявити клопотання про витребування з Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином, завіреної копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, для з'ясування всіх обставин справи, остання пояснила, що не вважає за необхідне витребувати спадкову справу. Розглядаючи справу суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності і диспозитивності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Діюче цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості витребування доказів за ініціативою суду без відповідного клопотання позивача. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, позивач наділений правом заявляти клопотання про витребування доказів і обов'язком надавати докази суду, а суд при цьому лише сприяє позивачу в реалізації ним своїх процесуальних прав та обов'язків згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Однак суд вважає, що таке сприяння не повинно зводитись до самостійного вирішення судом питань щодо вчинення стороною у справі тих чи інших процесуальних дій, якщо за законом їх ініціатором може бути сторона у справі, а не суд. Крім того, звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач пред'явила позов зокрема до Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Судом приймається до уваги наступне. Відповідач це особа, яку притягують до відповідальності у зв'язку із заявою позивача про порушення, невизнання або оспорювання права, свободи чи інтересу. Статтею 119 ЦПК України передбачено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів до яких він заявляє позовні вимоги. Проте згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідачами у такій категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем прийняття спадщини. Таким чином, встановити коло осіб, які мають брати участь у розгляді справи без витребування спадкової справи після смерті [PERSON], також не можливо, що, у разі задоволення позову, може призвести до порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину, і які не є сторонами процесу. Окрім того, зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області не визнає чи оспорює наявні у позивача права. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed