Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір 16 червня 2016 року на суму 18900 грн. 00 коп. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача на загальну суму 42250 грн. 29 коп. На адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги та погашення заборгованості за кредитним договором. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 42250 грн. 29 коп. та судові витрати по справі Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, пояснивши, що дійсно отримав ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредит. В зв`язку з скрутним матеріальним становищем, хворобами, перестав сплачувати кредит. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, плати за управління кредитом та пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2016 року відповідач звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» із заявою про приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 5).. 16.06.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало відповідачу кредит в сумі 18900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків у розмірі 11,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 42 місяці. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які разом із заявою від 16 червня 2016 року становлять укладений між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с. 5,6). Подавши ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву, [PERSON] приєднався до запропонованих ним умов кредитування. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» умовами кредитування. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення права вимоги № 20180730, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № від 16 червня 2016 року. Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» борг [PERSON] за кредитним договором № 3481190272 від 16 червня 2016 року в розмірі 42250 грн. 29 коп. 07 серпня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 3481190272 від 16 червня 2016 року. Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 41, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу. Після отримання Свідоцтва та додатка до нього, фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. Згідно із свідоцтвом серії ФК №183 від 27.12.2007 р., виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" є фінансовою установою. У відповідності до додатку до свідоцтва серії ФК №183 від 27.12.2007р. ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенцій з повернений боргів" має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг. За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Частина 5 статті 5 вказаного Закону зазначає, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та вказаного Закону. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проводив погашення кредитної заборгованості ні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», ні ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Останні проплати по кредитному договору відповідач здійснив 29.11.2016 року. Оскільки, боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, у зв`язку із чим, станом на 30.07.2018 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача становить: 17429 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом, 3512 грн. 09 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Разом з тим із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану плату за управління кредитом в сумі 12427 грн. 80 коп. Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом вбачається, що позивач включив до розрахунку заборгованості відповідача плату за управління кредитом, яку нарахував у сумі 12427 грн. 80 коп., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. Із матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року. За таких обставин суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості відповідача плати за управління кредитом у розмірі 12427 грн. 80 коп., є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Заявою на отримання кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення в розмірі 0,3% від простроченої заборгованості. Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100цс14 вказав, що частина третя статті 551\~ЦК України з урахуванням положень статті 3\~ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10\~ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що розмір пені становить 8880 грн. 48 коп. Враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоров`я, враховуючи, що останньому встановлена друга група інвалідності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені до 1000 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути 21942 грн. 01 коп., з них: 17429 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом, 3512 грн. 09 коп. заборгованість за процентами, а також пеня в сумі 1000 грн. 00 коп. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 42250 грн. 29 коп. та задоволено на суму 21942 грн. 01 коп., тобто на 51,93 % (21942,01х100:42250,29). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому в силу п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає\~за необхідне\~компенсувати судовий\~збір за\~рахунок держави\~на користь\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~в розмірі\~997\~грн.\~58\~коп. (1921х51,93:100).

Outcome: partial