Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеною позовною заявою шляхом направлення поштою 06.10.2015 року, та просить суд стягнути зі [PERSON] на користь позивача ТОВ «ДАТА [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № 500411569 від 11.09.2013 року станом на 12.09.2015 року в загальному розмірі 33 690,56 грн., яка включає: заборгованість за кредитом 22 393,34 грн., за відсотками 2 360,85 грн., по комісії 7 136,37 грн., штраф 1800 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 11.09.2013 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» як Банком та [PERSON] як Позичальником укладено кредитний договір № 500411569, за яким Банк зобовязується надати Позичальнику кредит в розмірі 29 318,80 грн. в строк до 12.09.2014 року, а останній зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. Свої зобовязання за кредитним договором Банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 12.09.2015 року має заборгованість за кредитом 22 393,34 грн., за відсотками 2 360,85 грн., по комісії 7 136,37 грн., нараховану неустойку у формі штрафу 1800 грн., що в загальному розмірі становить 33 690,56 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ДАТА [PERSON]» було укладено Договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого ПАТ «АЛЬФА-БАНК» - первинний кредитор відступив Фактору ТОВ «ДАТА [PERSON]» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 500411569 від 11.09.2013 року, укладеним зі [PERSON] У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в рахунок погашення заборгованості, ТОВ «ДАТА [PERSON]», набувши статусу нового кредитора/стягувача, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував (а.с.33,34,48). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи, призначений на 26.02.2016 року шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті "Вісті Придніпров'я" №10 (1709) від 16.02.2016 року в контексті ч.9 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с.50,51). За даних обставин неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2013 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» як Банком та [PERSON] як Позичальником укладено кредитний договір №500411569 (а.с.5-7), згідно умов п.2.1-2.4 розділу №1 якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредит в розмірі 29 318,80 грн. для власних потреб шляхом безготівкого перерахування на його рахунок № 26258001638687, відкритий в ПАТ «АЛЬФА-БАНК» суми грошових коштів в розмірі 28 300 грн., та 1018,8 грн. для оплати страхового платежу за договором добровільного страхування ризиків Позичальника, з визначенням дати остаточного повернення кредиту 12.09.2014 року, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій (п.2.3). Процентну ставку за користування кредитом визначено за згодою сторін в розмірі 14,99 % річних за типом фіксована (п.2.2). При цьому нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (в залежності від того, яка з них настане раніше): а)яка визначена сторонами як дата припинення нарахування процентів за користування кредитом 12.09.2014 року, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році; або б) фактичного повернення заборгованості за кредитом (п.12 розділу №2, а.с.6). Як вбачається з п. 2.6 розділу №1 договору, порядок повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за договором (платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів) здійснюється щомісячно в термін до 12 числа, рівними частинами в сумах, в порядку та на умовах, визначених договором та згідно Графіку платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору та його невідємною частиною (а.с.8). В той же час п.2.8 договору встановлено обовязок Позичальника щомісячно за кожен місяць користування кредитом відповідно до вказаного Графіку сплачувати банку комісійну винагороду: за управління кредитом 2,88%, за період з 1 місяця по 36-й місяць користування кредитом 2,88% від суми кредиту (а.с.5). За погодженням сторін, умовами п.17 розділу №2 Кредитного договору (а.с.6 зворот) визначено черговість погашення заборгованості в наступному порядку: прострочені проценти та/або комісія (за їх наявності); прострочена сума кредиту (за її наявності); штраф за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісій (за їх наявності); строкові проценти та/або комісії (за наявності); строкове повернення кредиту; дострокове повернення кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що ПАТ "АЛЬФА-БАНК" свої зобов'язання за Кредитним договором № 500411569 від 11.09.2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит шляхом його безготівкового перерахування згідно п.2.4. умов Договору на рахунок позичальника, відкритий в ПАТ «АЛЬФА-БАНК» за № 26258001638687. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. Як слідує з обставин справи та наявних доказів, позивач ТОВ "ДАТА [PERSON]" набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами на підставі Договору факторингу від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» як Клієнтом та ТОВ «ДАТА [PERSON]» як Фактором (а.с.15-17), з урахуванням змін до нього, внесених Додатковою угодою №2 від 08.12.2014 року (а.с.18) згідно Додатку №1 до договору. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно положень п.1.2 Договору факторингу від 30.09.2014 року (а.с.15) за основними договорами (в розумінні кредитними) відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредитів; право вимоги сплати процентів за користування кредитами, комісій та інших обовязкових платежів в розмірі, встановленому основними договорами, нарахованими та несплаченими на дату підписання договору факторингу; право вимоги сплати процентів за користування кредитами та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі основних договорів; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобовязань за основними договорами; інші, крім вказаних, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основним договорів. Доведеність та законність відступлення права вимоги ТОВ «ДАТА [PERSON]» із набуттям ним статусу нового кредитора/стягувача в рамках зобовязань за кредитним договором № 500411569 від 11.09.2013 року, укладеним зі [PERSON] вбачається з Переліку кредитних договорів невідємного Додатку до Договору факторингу (а.с.19-21), вимоги за яким включені до нього (рядок № 25509, а.с.20). Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст.625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). В той же час, згідно зі ст.549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Стосовно обсягу відповідальності [PERSON], то у випадку повного або часткового прострочення сплати щомісячних платежів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене ним прострочення, що триває від одного до чотирьох календарних днів включно з моменту виникнення прострочення платежу. У випадку, якщо прострочення триває п'ять і більше календарних днів, додатково до визначеного штрафу, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу (п.13-б умов Кредитного договору) (а.с.6 зворот). В ході судового розгляду судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.09.2015 року має заборгованість: за кредитом 22 393,34 грн., за відсотками 2 360,85 грн., по комісії 7 136,37 грн., та нараховану неустойку у формі штрафу 1800 грн., що в загальному розмірі становить 33 690,56 грн. (а.с.12). Враховуючи, що станом на момент звернення позивача до суду, визначена умовами п.2.3 кредитного договору (а.с.5) дата остаточного повернення кредиту 12.09.2014 року настала, Банком правомірно припинено нарахування відсотків та комісій за кредитом, у звязку з чим суд вважає обґрунтованим заявлення заборгованості по відсоткам та комісії за розрахунком заборгованості, виконаним до 12.09.2014 року. Отже, у звязку з порушенням боржником своїх кредитних зобов'язань, з урахуванням норм чинного законодавства, визначених умовами п.13-б Кредитного договору розмірів штрафних санкцій як спеціальних заходів захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язань боржником, виходячи з систематичності допущення відповідачем таких порушень, визначений позивачем в Розрахунку заборгованості розмір нарахованої неустойки - штрафу в сумі 1800 грн. в межах 9-місячного строку з моменту відступлення права вимоги за Договором факторингу від 30.09.2014 року (з урахуванням змін до нього згідно Додаткової угоди від 08.12.2014 року) та до моменту звернення до суду, відповідно по 200 грн. за кожен місяць, суд вважає обґрунтованим та справедливим, що також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними в Рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 року у справі № 1-12/2013. З метою досудового врегулювання виниклого між сторонами спору, на адресу відповідача за вих.№77174 від 04.09.2015 року позивачем було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту з визначенням розміру грошових вимог до [PERSON], які підлягають виконанню, та зазначення відомостей про заміну первісного кредитора на ТОВ «ДАТА [PERSON]» (а.с.13,14), що взаємоузгоджується з положеннями п.15 Кредитного договору (а.с.6). Однак, звернення позивача до відповідача не призвело до бажаних результатів, не дивлячись на настання дати остаточного повернення кредиту ще 12.09.2014 року, відповідач належними чином взяті на себе зобовязання не виконує, заборгованість, яку просить позивач стягнути, до теперішнього часу в добровільному порядку не погашено. Встановивши з наданих доказів обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, обґрунтованість визначеного позивачем розміру заборгованості, неможливість досудового врегулювання спору, а тому приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту згідно ст. ст.15, 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, враховуючи правильність розрахунку заборгованості, доведеність неналежного виконання Позичальником кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених грошових вимог у взаємозв'язку з обсягом відступлених прав, визначених п.1.2 Договору факторингу від 30.09.2014 року (а.с.15), та доказами, що їх підтверджують, суд дійшов висновку про те, що допущене відповідачем порушення умов Кредитного договору № 500411569 від 11.09.2013 року є істотним, а тому зі [PERSON] на користь позивача ТОВ «ДАТА [PERSON]» підлягає стягненню сума заборгованості за вказаним договором станом на 12.09.2015 року в загальному розмірі 33 690,56 грн., яка включає заборгованість: за кредитом 22 393,34 грн., за відсотками 2 360,85 грн., по комісії 7 136,37 грн., та нараховану неустойку у формі штрафу 1800 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1218 грн. (а.с.1).

Outcome: approved