Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, 27.01.2014 року о 17.00 год., відповідач рухаючись по вул.. Фрунзе в м. Фастів Київської області, керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст.. 124 КУпАП. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодувати спричинені збитки, власник пошкодженого автомобіля ВАЗ 2101 дн.з. [NUMBER], що належить [PERSON], звернулася до позивача з заявою про відшкодування збитків, відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (п. 41.1 ст. 41), позивачем було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі - 9184,75 грн., витрати на правову допомогу - 1500,00 грн.; витрати на послуги аварійного комісара - 1310,00 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1378,00 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 27.01.2014 року 0 17.00 год. Рухаючись по вул.. Фрунзе в м. Фастові Київської області, керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER], під'їхавши до перехрестя з головною автодорогою не впевнившись в безпеці руху і в тому, що не створить перешкод для інших учасників руху, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER], який рухався по своїй смузі руху головної автодороги, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з положень 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Судом встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, положенням ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В результаті зазначеної дорожньої пригоди автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження, в зв'язку з чим власник [PERSON], 25.09.2014 року, звернулася до позивача із відповідною заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування (а.с. 4). На підставі вищенаведеної норми закону, позивачем згідно Наказом №5491 від 24.10.2014 року було здійснено виплату в розмірі 9184,75 грн. (а.с 9), крім того позивачем було сплачено послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 1310,00 грн.(а.с. 11), усього в сумі 10494,75 грн., що підтверджується, платіжними дорученнями №7869 від 27.10.2014 р., №8076 від 06.11.2014 р.. Судом встановлено, що на адресу відповідача було направлено лист-пропозицію відшкодувати витрати позивача в добровільному порядку, але відшкодування витрат в добровільному порядку відповідачем здійснено не було (а.с. 30 ). У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення в порядку регресу з [PERSON] витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі понесених витрат 9184,75 грн. та витрат на послуги аварійного комісару у розмірі 1310,00 грн., підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги, суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами та іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Як вбачається з матеріалів справи, допомога позивачу надавалася представником за довіреністю, а не адвокатом чи особою передбаченої у ст. 56 ЦПК України. Отже, вимоги про стягнення оплати правової допомоги, на думку суду є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.

Outcome: partial