Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю Кіріченко В.М. звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 26629 грн. 39 коп. за кредитним договором № б/н від 16.01.2012 року. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1921 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16.01.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Натомість відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим у неї станом на 26.02.2019 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 26629,39 гривень, та включає в себе заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн.; 2938,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 19196,99 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1244,26 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Згідно ухвали суду від 10 квітня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України . Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився (викликався в судове засідання на 24.06.2019 року, 22.08.2019 року та 29.10.2019 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання (а.с. 92), однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилась. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі встановлено, що 16.01.2014 року [PERSON] виявила намір на отримання кредиту у АТ КБ «ПриватБанк», на що вказує заява [PERSON] , долучена до матеріалів справи. Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви АТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 26.02.2019 року складає 26629,39 гривень, та включає в себе заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн.; 2938,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 19196,99 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1244,26 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-7). В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦПК України). За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію анкети-заяви від 16.01.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, розрахунок заборгованості. Жодних заперечень відносно того, що відповідач не підписувала вищевказану анкету-заяву про отримання кредиту, а відповідно і не отримувала в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну картку, не користувалась нею, отримуючи від банку кредитні кошти суду надано не було. Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач [PERSON] отримувала кредитні кошти від позивача, частково проводила повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] . Згідно вказаного розрахунку заборгованість по тілу кредиту, який отримала відповідач від АТ КБ "ПриватБанк", складає 0,00 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 2938,14 грн. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, та не надала суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення вищевказаної заборгованості по тілу та простроченому тілу кредиту. Проте, судом встановлено, що вищевказана Анкета-заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. На підтвердження вказаних відомостей позивач також посилається на "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку". Однак судом встановлено, що надані позивачем Умови не містять підпису відповідача [PERSON] . Крім того, АТ КБ "ПриватБанк" не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16.01.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи видно, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України«Про захист прав споживачів»). У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 у яких зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами, пені та штрафів слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума простроченого тіла кредиту в розмірі 2938,14 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 921 гривня (а.с.1). Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 211,89 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial