Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позовна заява мотивована тим, що 28.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачці кредит у розмірі 120 000 доларів США, під 12,5% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 28.12.2032. На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено іпотечний договір № 2615/1207/71-046-Z-46 від 28.12.2007, предметом якого є належна позивачу на праві власності квартира [ADDRESS] . 22.02.2019 позивачка отримала Інформаційну довідку № 157345723, з якої останній стало відомо про рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Кредитні ініціативи», прийняте державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли комунального підприємства «Світоч» м. Києва від 25.01.2019. З інформаційної довідки випливає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно, поза процедурою звернення стягнення на предмет іпотеки та в обхід діючого мораторію, за допомогою державного реєстратора: Алієва Гусєйна Азіза Огли комунального підприємства «Світоч» м. Києва, зареєстрували право власності на квартиру позивачки. Порушення допущені державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру полягають в наступному: вчинення реєстраційної без документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя, оскільки позивачці не надходило повідомлення від ТОВ «Кредитні ініціативи»; вчинення реєстраційної дії за наявності в реєстрі запису про заборону відчуження майна; вчинення реєстраційної дії, яка порушує ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; державним реєстратором здійснено проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна без вчинення нотаріальної дії з належною позивачу квартирою. Отже позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав яке було прийняте 25.01.2019 Державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли комунального підприємства «Світоч» м. Києва про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Кредитні ініціативи». 09.07.2019 від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшли письмові пояснення згідно яких представник, як на підставу відмови у позові посилається на те, що дійсно 28.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачці кредит у розмірі 120 000 доларів США, під 12,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 28.12.2032. На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено іпотечний договір №2615/1207/71-046-Z-46 від 28.12.2007, предметом якого є належна позивачу на праві власності квартира [ADDRESS] . З підписанням цьому Іпотечного договору [PERSON] засвідчує, що вона надає Банку, як Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Банку. В цьому випадку, доводи позивача спростовуються положенням ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку». На виконання норм ЗУ «Про іпотеку», ТОВ «Кредитні ініціативи», як правонаступник первісного стягувача, 03.04.2018 надсилав позивачу письмові повідомлення на адресу місця реєстрації останньої та на адресу місцезнаходження квартири № 58 за вих. № КИ/98 від 02.04.2018, в яких поряд з вимогою про усунення порушень Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання вказаної вимоги Банк застосує своє право на позасудове врегулювання, шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - квартири № 58 . Дані два повідомлення, разом з Договором кредиту, Іпотечним договором містяться в матеріалах реєстраційної справи. Що стосується посилання позивача, на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-18 як на підставу задоволення позову не відповідають дійсності оскільки, законодавець застосовує мораторій лише на примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час, як застереження в іпотечному договорі (п. 4.7.3. Договору іпотеки), передбачає передачу іпотеко держателю права власності в добровільному порядку, адже сторони узгодили такі умови договору. Таким чином, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Щодо реєстраційних дій Державного реєстратора Алієва Гусєйна Азіза Огли вчинених всупереч арешту, який на момент оскаржуваної державної реєстрації права власності не був знятий в установленому порядку представник посилається на те, що арешт, який накладено відповідно до постанови про арешт майна боржника № 52110057 від 23.06.2017 було здійснено після укладення Іпотечного договору. За викладених обставин ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержатель, має пріоритетні права на задоволення забезпечених іпотекою по відношенню до вимог третіх осіб, а тому державний реєстратор вправі приймати рішення про реєстрацію за ТОВ ««Кредитні ініціативи» права власності на квартиру № 58 . Щодо проведення державної реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної з переходом таких прав на об`єкт нерухомості. Державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» повноваження якого визначені ст. 8 Законом України «Про державну реєстрацію нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки, Державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли не є приватним чи державним нотаріусом, тому здійснені ним реєстраційні дії щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру №58 були проведені без вчинення нотаріальних дій. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.04.2019 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи»; заборонено будь-яким третім особам, у тому числі представникам ТОВ «Кредині ініціативи» вчиняти будь-які дії щодо проникнення та вселення інших осіб до квартири [ADDRESS] , заборонено будь-яким третім особам, у тому числі представникам ТОВ «Кредині ініціативи» проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартири [ADDRESS] ; заборонено спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у квартирі [ADDRESS] ; заборонено спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 28.08.2019, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року, в частині забезпечення позову шляхом заборони будь-яким третім особам, у тому числі ТОВ «Кредитні ініціативи», вчиняти будь- які дії щодо проникнення та вселення інших осіб до квартири [ADDRESS] ; заборони будь-яким третім особам, у тому числі представникам ТОВ «Кредитні ініціативи», проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартири [ADDRESS] ; заборони спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у квартирі квартири [ADDRESS] ; заборони спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за адресою: квартири [ADDRESS] скасовано, в іншій частині ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року залишити без змін. Ухвалою судді від 18.12.2019 було вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Ухвалою судді від 15.09.2020 вирішено відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про зустрічне забезпечення. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. 13.10.2020 через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва подали заяву, згідно якої просили розглянути справу у відсутності сторони позивача та задовольнити позов повністі. Відповідач Державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли Комунального підприємства "Світоч" м.Києва в судові засідання не з`являвся, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток. Однак, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву та не направлено належних документів на підставі яких була виконана дія щодо перереєстрації спірної квартири. Будь-яких заяв до суду від відповідача Державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли не надходило. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. 13.10.2020 через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява, про здійснення розгляду справи за їх відсутності та відмовити у позовній заяві в повному обсязі. Суд вважає за необхідне розглянути справу без відсутніх учасників справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і виходячи із вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачці кредит у розмірі 120 000 доларів США, під 12, 5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 28.12.2032. На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено іпотечний договір № 2615/1207/71-046-Z-46 від 28.12.2007, предметом якого є належна позивачу на праві власності двокімнатна квартира [ADDRESS] . За вказаним договором іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та /або виплиають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним); при настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору (п.11.) за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріусу (п.12., 12.1., 12.2. договору). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2012 було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 148 268,13 доларів США та 195929, 28грн. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого Банк відступив фактору (ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ) свої права вимоги за кредитними договорами, укладених з боржниками. Цього ж дня, між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за кредитними договорами, укладених з боржниками. Згідно із рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.07.2015, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №2615/1207/71-046 від 28.12.2007 відмовлено. Рішення набрало законної сили. Державним реєстратором Алієвим Гусєйном Азіз Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Кредитні ініціативи». Запис було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45218128 від 25.01.2019, що підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позивачка вважає такий перехід права власності на належну їй квартиру незаконним, що призвело до порушення її прав та є підставою звернення з даним позовом до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду. Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18). Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Однак, жодних доказів про згоду позивача на незаконне відчуження спірної квартири матеріали справи не містять. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верхового Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9, 15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, підставою державної реєстрації нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ), є Доказ вручення, серія та номер: 136-К, виданий 14.09.2018, видавник: ТОВ "Темапол"; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: КИ/98, виданий 02.04.2018, видавник: ТОВ "Кредитні ініціативи"; Кредитний договір, серія та номер: 2615/1207/71-046, виданий 28.12.2007, видавник: ВАТ "Сведабанк"; Іпотечний договір, серія та номер: 2615/1207/71-046-Z-46, виданий 28.12.2007, видавник: АКБ "ТАС-Комерцбанк". Установлено, що 03.04.2017 на адресу [PERSON] ТОВ «Кредитні ініціативи» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основнимзобовязанням, за змістом якого банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 672 218,65 дол. США станом на 01.03.2018 (що за курсом НБУ складає 18 019 167,78грн), вимагав у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Однак у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 02.04.2018 №КИ/98 не містило. Отже судом установлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-IV, так і Порядком № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи» проведена всупереч норм чинного законодавства. Відповідачем порушені вимоги договору та норми чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття права власності. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19). До того ж, судом витребовувались від Державного реєстратора належним чином посвідчені матеріали реєстраційної справи з метою встановлення доказів перевірки державним реєстратором факту невиконання боржником зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, однак на вимогу суду вказані матеріали надані не були. Таким чином, суд позбавлений можливості дослідити матеріали реєстраційної справи та встановити належний перелік документів та їх відповідність вимогам законодавства на підставі яких була проведена державна реєстрація. Згідно із ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 1536,80грн покладається на відповідачів, а саме з кожного по 768,40грн.

Outcome: approved