Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі-Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнивши, просить у рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року в сумі 228 489,68 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS], належної відповідачу [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів із зазначенням, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також виселити відповідачів із зазначеного будинку, стягнувши з останніх на користь Банку судовий збір та повернути Банку судовий збір у розмірі 44,02 грн у зв»язку із зменшенням позовних вимог, посилаючись на те, що 14 квітня 2005 року між АТ "Ощадбанк" в особі керуючого філією Ічнянським відділенням № 3260 Драган Н.А. та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії на суму 150 000 гр зі сплатою 21% річних терміном на 60 місяців. Відповідно до додаткових договорів № 02 від 07 березня 2006 року та № 03 від 05 квітня 2006 року Банк надав позичальнику кредит (транш) в розмірі 35 000 грн та 32 100 грн відповідно. У забезпечення виконання зобов'язань вказаного кредитного договору 14 квітня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно з яким останній надав, а банківська установа прийняла в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2007 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість з договором відновлювальної кредитної лінії № 133 віж 14 квітня 2005 року в розмірі 193 792,64 грн. У зв'язку з тим, що зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконав позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів зі спірного будинку. Не погоджуючись з позовом Банку до суду із зустрічним позовом звернулась [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними договір відновлювальної кредитної лінії від 14.05.2005 року № 133 та іпотечний договір від 18 квітня 2005 року, укладені між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» з дати їх укладення, посилаючись на те, що грошові кошти, отримані останнім були витрачені не в інтересах сім»ї, а перераховані на рахунок ВАТ «Племзавод»Тростянець». У судовому засіданні представник позивача Савченко Н.А. позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила їх задовольнити із зазначених у ньому підстав, а проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала, пояснивши, що рішенням Ічнянського районного суду від 10 жовтня 2007 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року в розмірі 193792,64 грн. На сьогодняшній день за останнім мається заборгованість у розмірі 228 489,68 грн, яка ним не погашена, у зв»язку з чим Банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок відповідача [PERSON] та виселити з нього всіх його мешканців, які там зареєстровані. Також просить застосувати строк позовної давності щодо позову [PERSON], так як остання про спірні договори дізналась 15 квітня 2005 року, про що свідчить її заява, подана до приватного нотаріуса Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON]., та сам іпотечний договір, в якому зазначено, що передача в іпотеку будинку за цим договором здійснено за згодою дружини Іпотекодавця [PERSON]. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов з підстав, зазначених у позовній заяві та просила відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що кошти, отримані [PERSON] в ощадбанку були використані не на користь сім»ї та були перераховані на рахунок ВАТ «Племзавод»Тростянець», що підтверджується платіжним документом Банку від 14 квітня 2005 року та договором, укладеним того ж числа між [PERSON] та заводом, про що також свідчить довідка Банку № 1849 від 20.12.2007 року. Про те, що договір був укладений не в інтересах сім»ї також свідчить договір застави від 21.04.2005 року, укладений на забезпечення кредитного договору № 133 від 14.04.2005 року. Крім того, в рішенні Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2009 року представник Банку Власко Л.В. у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що дійсно [PERSON] за кредитним договором № 133 від 14 квітня 2005 року оформив у філії Ічнянського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» на своє ім»я кредит у сумі 150 000 грн, який, як пізніше стало відомо, був використаний для потреб господарства. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26.10.2009 року та від 14.12.2009 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12.01.2010 року, у виконання зобов»язань по договорам від 14.04.2005 року та 07.03.2006 року, укладених між Банком та [PERSON], стягнуто з ВАТ «Племзавод»Тростянець» на користь [PERSON] 225 046,97 грн, однак, враховуючи, що завод було визнано банкрутом, за відсутності майна у банкрута, вимоги [PERSON] залишились без задоволення. Вищезазначені рішення мають преюдиціальне значення у вирішенні даної справи. Вважає також, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки - будинок [PERSON], незаконно буде звернено стягнення на земельну ділянку, належну останньому на праві власності, яка предметом іпотеки не була. Просить суд, якщо той прийде до висновку, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду з даним позовом, поновити його, оскільки про використання коштів не в інтересах сім»ї [PERSON] вона дізналась у грудні 2012 році, крім того, причиною пропуску також була затяжна хвороба її чоловіка, з яким вона довгий час знаходилась у лікарнях. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, і від них не надійшло ніяких пояснень про причини свого не прибуття. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 14 квітня 2005 року між ВАТ «Держаний ощадний банк України» в особі керуючого філією - Ічнянським відділенням № 3260 Драган Н.А. (т.1 а.с.10-12) та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії на суму 150 000 грн строком до 13 квітня 2010 року зі сплатою 21% річних. Відповідно до додаткових договорів № 02 від 07 березня 2006 року та № 03 від 05 квітня 2006 року Банк надав позичальнику (транш) в розмірі 35 000 грн та 32 000 грн відповідно (т.1 а.с. 17, 18). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 квітня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку належний йому житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] (т.1 а.с. 13-15). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2007 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто 193 792,64 грн заборгованості по кредитному договору № 133 від 14.04.2005 року (т.1 а.с. 19). Відповідно до п. 3.1 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем зобов»язань за цим та/або кредитним договором банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свої вимоги. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. Відповідно до норм ч.ч. 2, 3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення ч. 1 зазначеної статті не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутися до суду у будь-який час за захистом своїх порушених прав та не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені ст. 12 зазначеного Закону. Відповідно до приписів ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Виселення судом за заявою іпотекодержателя мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, передбачено також ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Як видно з матеріалів справи претензія Банка про виконання порушеного зобов'язання направлена позичальнику та іпотекодавцю і отримана ним 03.08.2012 року (т.1 а.с. 33-34). Вимогами про добровільне звільнення жилого приміщення від 02.08.2012 року підтверджено отримання їх 03.08.2012 року як [PERSON], так і [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 35, 36, 37, 38, 39, 40). З копії довідки виконавчого комітету Тростянецької сільської ради № 181 від 25.08.2013 року та листів Ічнянського РС УДМС в Чернігівській області від 16.08.2013 року видно, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] (т.1 а.с. 156, 168, 169). З проведеного розрахунку вбачається, що заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14.04.2005 року станом на 02 грудня 2013 року становить 228 489,68 грн, яка складається з несплаченого основного боргу по кредиту в розмірі 149 927,93 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 23 238,83 грн, відсотків за користування кредитом в розмірі 46 036,18 грн та пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 9 286,74 грн (т.1 а.с. 205). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню. Посилання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку автоматично буде звернуто стягнення і на земельну ділянку [PERSON], яка предметом іпотеки не була, що призведе до порушення прав власника, не заслуговує на увагу, так як у ст. 6 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки 18 квітня 2005 року, не передбачалось укладення договору іпотеки і на земельну ділянку. Що стосується позовних вимог [PERSON], то суд приходить до такого висновку. Остання у своєму зустрічному позові посилається на те, що кошти, отримані [PERSON], були перераховані останнім на користь ВАТ «Племзавод»Тростянець» і не були витрачені на користь сім»ї, а тому договір відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року та іпотечний договір від 18 квітня 2005 року повинні бути визнані недійсними. Як видно з копії довідки філії Ічнянського відділення № 3260 ВАТ «Ощадбанк України» № 2022 від 17.06.2008 року, [PERSON] вніс на розрахунковий рахунок 26008301122 ВАТ «Племзавод»Тростянець» 14 квітня 2005 року кошти в сумі 131 085,97 грн (т.2 а.с. 71). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2009 року, частково скасованого рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2010 року, розірвано договір, укладений між ВАТ «Племзавод»Тростянець» та [PERSON] про надання відповідачу зворотної фінансової допомоги в сумі 150 000 грн від 14 квітня 2005 року та стягнуто з підприємства на користь [PERSON] 111 107,75 грн (т.1 а.с. 218-219, 222-223). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2009 року стягнуто з ВАТ «Племзавод»Тростянець» на користь [PERSON] борг у сумі 67 100 грн, 29 322,80 грн інфляційних, 4 864,29 три проценти річних та 20 000 штрафу за порушення заводом договору про надання зворотної фінансової допомоги від 07 березня 2006 року (а.с. 220-221). Відповідно до ст. 73 ч. 2 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї і те, що одержане за договором, використано на її потреби. У судовому засіданні, з урахуванням вищезазначених рішень, встановлено, кошти, отримані [PERSON], по договору відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року були використані не в інтересах сім»ї, так як були перераховані на рахунки ВАТ «Племзавод»Тростянець», а тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] у частині визнання недійсними договорів відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005 року та іпотечного договору від 18 квітня 2005 року заслуговують на увагу, однак, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] пропущено трьохрічний строк позовної давності і підстав для його поновлення суд не знаходить, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] пояснила, що про укладення договору відновлювальної кредитної лінії № 133 від 14.04.2005 року [PERSON] стало відомо тільки у грудні 2012 року, при цьому також зазначила, що остання довгий час, у зв»язку з хворобою її чоловіка [PERSON], перебувала у лікарнях, з чим суд не погоджується, оскільки, як видно з п. 7.9 договору іпотеки від 18 квітня 2005 року передача в іпотеку будинку за даним договором здійснено за згодою дружини іпотекодавця [PERSON] (відповідна заява якої зберігається в справах нотаріуса), а згідно цієї заяви [PERSON] 15 квітня 2005 року дала згоду на передачу в іпотеку її чоловіком [PERSON] з метою забезпечення кредиту в сумі 150 000 грн, отриманого у ВАТ «Державний ощадний банк України», будинку за [ADDRESS], набутого ними в період знаходження в зареєстрованому шлюбі на умовах на свій розсуд (т.2 а.с. 4), а тому суд вважає, що саме з цієї дати [PERSON] було відомо про кредит, який взяв її чоловік. Так як, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1973 року (т. 1 а.с. 211), при цьому проживають разом у вищезазначеному будинку, то на думку суду про наявність взятого на себе [PERSON] було відомо [PERSON] і з рішень судів Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2009 року, 14 грудня 2009 року, 15 вересня 2010 року (т. 1 а.с. 68, 218-219, 220-221) та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 січня 2013 року (т. 1 а.с. 222-223). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представником позивача за первісним позовом Савченко Н.А під час судового розгляду заявлено вимогу про застосування позовної давності, тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно відмовити у поновленні строку позовної давності, а також і у задоволенні її позову у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ необхідно повернути публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» з державного бюджету Ічнянського району 44 (сорок чотири) гривні 02 коп сплаченого останнім 09 листопада 2012 року у філії Чернігівського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" м. Чернігів судового збору по квитанції № 22090 у зв»язку з зменшенням розміру позовних вимог. З відповідачів на користь банку відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 761, 63 грн.

Outcome: approved