Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що "22" листопада 2016 року між [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» було підписано документ під назвою ДОГОВІР№2/СЮ5Б-4, предметом якого були майнові права на квартиру, які після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію повинні були бути ревізовані шляхом реєстрації Покупцем, права власності в установленому законом порядку. За умови виконання покупцем обов`язків Продавець зобов`язувався передати Покупцю, документи, необхідні для державної реєстрації права власності на (далі - Квартиру) в [ADDRESS]. Преамбулою Договору №2/С105Б-4 передбачено, що даний Договір укладено на виконання договору №31789-А Купівлі-продажу деривативу, укладеного між позивачем та ТОВ "КУА "АНДЕРЕ РІХТІНГЕН». Відповідно до п. 3.1. Договору №31789-А Ціна Договору - 5 336 (п`ять тисяч триста тридцять шість) доларів 0 центів США. Актом №2/С105Б-4 прийому передачі пред`явлення до виконання форвардного контракту 31779-А від 22.11.2016 Відповідач прийняв до виконання форвардний контракт. Пунктом 2.4. Договору №2/С105Б-4 передбачено строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - 30 грудня 2017р. Крім цього, даним пунктом передбачено, що Продавець має право в одностронньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців і це не буде вважатися порушенням (не буде вважатися пропущенням строку). Зважаючи на зміст другого речення пункту 2.4 Договору №2/С105Б-4, а саме «це не буде вважатися порушенням» позивач закономірно вважав, що Продавець вважає кінцевим строком виконання зобов`язання за Договором №2/С105Б-4 тридцять перше березня 2018-го року (три місяці після настання Орієнтовного строку передбаченого першим реченням пункту 2.4 Договору М2/С105Б-4) а вже після пропущення даного строку - матиме місце порушення обов`язку Продавця своєчасно та у повному обсязі виконати свої зобов`язання за Договором, в тому числі - передати Квартиру за Актом прийому-передачі. На виконання Договору №2/С105Б-4 позивач здійснив розрахунки за Договором, що підтверджується Попередньою довідкою від 3 жовтня виданою Відповідачем якою Відповідач підтвердив, що позивачем у повній мірі виконані зобов`язання щодо оплати ціни майнових прав на Квартиру. Пунктом 5.2.1. Договору Відповідач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання за Договором. Пункт 5.2.2, Договору Визначає обов`язок Відповідача здійснювати нагляд за будівництвом об`єкта будівництва та введенням його у експлуатацію. Пункт 5.2.3 покладає на Відповідача обов`язок контролювати виконання договорів із генпідрядником та іншими підрядними, дотримання та відповідність параметрів Квартири техніко-економічними показникам відповідно до кошторисної документації. Таким чином, даним Договором Продавець запевнив позивача, що саме він організовує процес будівництва та буде вживати заходів для вчасного виконання робіт пов`язаних із будівництвом та поданням документів на введення Об`єкту будівництва в експлуатацію. Попри це, протягом обіцяного строку Об`єкт будівництва не був зданий в експлуатацію. Ба більше, Відповідач навіть не подав до Органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву та акт готовності об`єкта до експлуатації, що свідчить про те, що пропущення строку виконання зобов`язання Виконавця не пов`язане із неправомірними затримками Органу державного архітектурно-будівельного контролю стосовно прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Така затримка виконання зобов`язання зі сторони відповідача істотно порушила інтереси позивача (які полягали у отримання власного житла придатного до проживання сім`ї та інших родичів близького ступеня споріднення (сини) та завдала істотної шкоди таким інтересам. Істотність порушення також полягає у тому, що станом на дату подання позовної заяви Об`єкт будівництва має очевидні ознаки неготовності до експлуатації: відсутність комунікацій, вікон, дверей, штукатурки та іншого оздоблення на фасаді будівлі. Відповідач не просто не звернувся до Органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою та актом готовності об`єкта до експлуатації, а й не проконтролював та не виконав усі дії, необхідні для приведення об`єкта будівництва до стану, в якому він міг би використовуватися як житло за умови його здачі в експлуатацію. Таке порушення триває вже три роки, що втричі перевищує строк, протягом якого повинен був бути виконаний Договір. У зв`язку з чим, позивач вже чотири роки очікує на житло, три з яких є простроченням виконання зобов`язання Відповідачем. Додатково слід відзначити, що будівельна конструкція вже декілька зим стоїть без опалення; за три роки відбулося багато кліматичних подій: зливи, надвисокі температури, заморозки, що суттєво підвищує імовірність появи тріщин, грибку та інших факторів, що суттєво знижують економічну та побутову цінність об`єкта житлової нерухомості та квартири зокрема. Крім цього, 8 липня 2019 року позивачем було направлено рекомендованого листа до Відповідача з вимогою сплатити пеню за прострочення прийняття Об`єкта в експлуатацію, однак даний лист був проігнорований Відповідачем, що лише свідчить про недобросовісну поведінку Відповідача та його прагнення ухилитися від наслідків, що настали у зв`язку із невиконанням Договору. Порушення Відповідачем договору шляхом невиконання зобов`язання у встановлений строк є триваючим порушенням у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити пеню з розрахунку 0.1% від суми Ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення виконання зобов`язання. При цьому, у зв`язку із позовною давністю в один рік щодо пені - Відповідач зобов`язаний сплатити лише пеню за останні 365 днів прострочення зобов`язання, що складає 4 186 доларів США, що у гривнях складає 134 690 гривень 11 копійок. Тому позивач просив суд розірвати Договір №2/С105Б-4 від "22" листопада 2016 р., укладений між ним та ТОВ «ПЕТРЇВСЬКИЙ КВАРТАЛ». Зобов`язати Відповідача повернути у повному обсязі кошти сплачені на виконання договору №2/С105Б-4 від "22" листопада 2016 р,, укладеного між позивачем та ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ» у сумі 369 014 гривень. Стягнути з Відповідача, на підставі пункту 6.2. Договору №2/СЗ 05Б-4 від "22" листопада 2016 р. пеню з розрахунку 0.1% від суми ціни майнових на квартиру за кожен день прострочення виконання зобов`язання у сумі 134 690 гривень 11 копійок. Представником відповідача було подано відзив згідно якого він просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 - ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що 22.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» та [PERSON] укладено договір 2/С105Б-4 купівлі-продажу майнових правна квартиру. Цей Договір купівлі-продажу майнових прав на Квартиру укладено, на виконання Форвардного контракту 31779-А, придбаного Покупцем за результатами відкритого аукціону, проведеного Товарною біржею «Перспектива Коммодіті" від 22.11.2016 р., між: Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» та [PERSON] . За цим Договором та у відповідності до пункту 1 статті 6 та статті 656 Цивільного кодексу України,, продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на Квартиру [ADDRESS] (надалі -"Об`єкт будівництва") та оплатити Ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 1.3. договору Предметом цього Договору є майнові права на Квартиру, які після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації Покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором Продавець зобов`язаний передати покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на Квартиру. Відповідно до п. 2.4. Договору Орієнтовний строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - 30 грудня 2017 . Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити дату прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору. Згідно п. 6.2. Договору у разі недотримання Орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва понад 3 місяці від орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.4. Договору), Продавець сплачує пеню Покупцю у розмірі 0,1% від суми Ціни майнових прав на Квартиру за кожен день прострочення. За перші 3 місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується. Згідно з пунктом 4.5. Договору відмова Покупця від виконання цього Договору, вчинена Покупцем письмово та надіслана Продавцеві у будь-який строк дії Договору, реалізується через підписання Сторонами Додаткової угоди про розірвання Договору. Відповідно до пп. 4.5.1. Договору Продавець зобов`язаний повернути Покупцю одержані від нього кошти, що були сплачені Покупцем (за вирахуванням пені, зазначеної в п. 4.3. цього Договору, у разі наявності прострочених платежів), протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня підписання Сторонами Додаткової угоди про розірвання та додатково окремої Заяви Покупця про перерахування коштів на рахунок відповідної банківської установи. Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання Сторонами. Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять мови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно із частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно із частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію. Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Ч. 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований). Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Згідно ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (з наступними змінами і доповненнями). Згідно п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. П. 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Повноваження Держархбудінспекції здійснюються її апаратом. При цьому реєстрація (повернення, скасування реєстрації) декларації щодо об`єктів, які розміщено на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності яких після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на дві і більше адміністративно-територіальні одиниці, здійснюється безпосередньо апаратом Держархбудінспекції, а щодо інших об`єктів - її територіальними органами за місцезнаходженням таких об`єктів. Оскільки прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, то відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин. Статтею 1 ЦК України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. За вказаних обставин, враховуючи, що термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в Договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру та на нежитлове приміщення конкретною датою не визначений, замість цього вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони позивача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). Отже, питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється саме органами державного архітектурно-будівельного контролю, у зв`язку із чим такі відносини відносяться не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина першої статті 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З аналізу вище наведеного суд приходить до висновків що п. 4.5. та пп. 4.5.1 Договору сторони встановили право Покупця відмовитись від виконання Договору шляхом його розірвання. Разом з тим позивачем не була надано доказів направлення відповідачу заяви з відмовою від виконання Договору та пропозиції щодо підписання Сторонами Додаткової угоди про розірвання Договору. Позивачем не було виконано умови 4.5. та пп. 4.5.1 Договору, а отже останній не реалізував своє право на розірвання договору що передбачено самим змістом вказаного правочину. Виходячи з вищевикладеного, Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру є чинним. Крім того, суд не вбачає підстав для розірвання спірного договору з підстав істотного порушення договору продавцем, виходячи з наступного. Строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію в Договорі купівлі-продажу майнових прав від 22.11.2016 року № 2/С105Б-4, конкретно не визначений, оскільки в п. 2.4. Договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата. Умовами п.2.4. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру визначено, що орієнтовний строк готовності Об`єкта будівництва до експлуатації - 30 грудня 2017. Отже умовами Договору № 2/С105Б-4 не передбачено відповідальності у вигляді пені за порушення відповідачем передачі позивачу майнових прав на квартиру (п.1.1., 5.2.6. Договору), а в п. 6.2. йдеться про Орієнтовні строки здачі об`єкта. В чинному законодавстві України таке поняття як «прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію» відсутнє. Оскільки термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана лише орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ Житловий комплекс "Петрівський квартал" відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 22 лютого 2020 року по справі №369/6303/19. А відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому у суду відсутні правові підстави для розірвання договору, стягнення з відповідача суми коштів сплачених на виконання договору та пені. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed