Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Еталон», у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] сплачені ним за нікчемним правочином договором фінансового лізингу № 004399 від 14.06.2016р., - сплачені ним на його виконання 15375 грн. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 14.06.2016 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» був укладений договір № 004399 фінансового лізингу з додатками. Відповідач, надаючи зазначений вид послуг, порушив норми ЦК України, а також його права споживача, уклавши зі ним договір шляхом надання недостовірної інформації, порушення його права споживача відповідачем полягало у недотриманні форми договору та приховуванні останнім інформації про те, що договір лізингу має бути посвідчений нотаріально, вважає, що повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України в той час як йому було запропоновано для підпису договір у простій письмовій формі, якби він володів цією інформацією, то не уклав би договір з відповідачем. Предметом лізингу укладеного з ним є трактор - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк. На виконання договору при його укладанні ним було сплачено на користь відповідача 15000 грн. та 375 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів, а всього 15375 грн., які підлягають поверненню. Позивач [PERSON] не зявився в судове засідання, але подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224-226 ЦПК України. Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 червня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 004399 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор марки «ДТЗ 6244Н» (а.с. 5-11). Відповідно до квитанції від 14 червня 2016 року(а.с.15), [PERSON] сплатив [PERSON] " Лізингова компанія "Еталон" грошові кошти в сумі 15 000 гривень. Призначення платежу у квитанції зазначено як "реєстраційний платіж згідно Договору Фінансового Лізингу № 004399 від 14.06.2016р." Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові №6-2766цс15, яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 14.06.2016р. № 004399 укладений між [PERSON] та [PERSON] "Лізингова компанія "Еталон" в письмовій формі і такий договір нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, суд вважає, що до нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 004399 від 14.06.2016р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] "Лізингова компанія "Еталон", необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім платіж на користь відповідача в сумі 15 000 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої комісії за прийом платежу згідно тарифів банку в розмірі 375 грн., суд вважає за необхідне відмовити у зв?язку із необґрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь [PERSON] "Лізінгова компанія " Еталон", а входить у складову частину банківських операцій. В силу ст. 88 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь державного бюджету суми судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial