Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

11 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ПП "Модуль", [PERSON], [PERSON] про визнання правочину вчиненим з купівлі-продажу нерухомості майнового комплексу, до складу якого входить комплекс будівель по [ADDRESS], визнання нерухомості спільним сумісним майном подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 2590. В зв'язку із зміною назви вулиці з "[ADDRESS]" на "[ADDRESS]", представник позивача, не змінюючи предмет та підставу позову, подав заяву про уточнення позовних вимог та просить: визнати, що [PERSON] та [PERSON] вчинено правочин з купівлі-продажу приватного підприємства "Модуль" як єдиного майнового комплексу, до складу якого входить комплекс будівель по [ADDRESS], яка на час укладення правочину мала назву вулиця [ADDRESS]; визнати спільною сумісною власністю їхнього з [PERSON] подружжя майно приватного підприємства "Модуль", до складу якого входить комплекс будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 2590 (а.с. 228). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що з 15 липня 1989 року і по теперішній час позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу в червні 2008 року [PERSON] запропонував придбати у їхню власність комплекс будівель в [ADDRESS], який рахувався за приватним підприємством "Модуль". Засновником цього приватного підприємства була [PERSON], яка і продавала зазначений вище комплекс будівель. Цей комплекс будівель складався із бані, гаражу, коптильного цеху та огорожі. Дійшовши згоди з дружиною щодо придбання вказаного майна, [PERSON] домовився з [PERSON] про ціну в сумі 50000,00 грн. Кошти для цього [PERSON] взяла в борг, після чого в липні 2008 року [PERSON] зайнявся оформленням купівлі вказаного комплексу будівель. Позивачка до цього оформлення не втручалась, оскільки довіряла чоловіку. При цьому, була обізнана про те, що все майно, яке придбане в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. На початку грудня 2014 року позивачці стало відомо, що [PERSON] без її згоди продав зазначений вище комплекс будівель [PERSON] та [PERSON]. Тільки після цього [PERSON] довідалась, що в липні 2008 року [PERSON] та [PERSON] з метою економії коштів по переоформленню права власності уклали не договір купівлі-продажу комплексу будівель, а здійснили правочин з перереєстрації засновника ПП "Модуль" з [PERSON] на [PERSON], внаслідок чого останній став засновником ПП "Модуль", а тому набув усі права щодо розпорядження майном цього підприємства. За викладених обставин вважає, що [PERSON] та [PERSON] вчинили удаваний правочин, яким приховали інший правочин з купівлі-продажу приватного підприємства "Модуль" як єдиного майнового комплексу, до складу якого входить комплекс будівель по [ADDRESS]. Вважає, що цей комплекс будівель є спільним сумісним майном подружжя, тому за відсутності її згоди на відчуження договір купівлі-продажу, укладений між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON], підлягає визнанню недійсним. В обґрунтування своїх доводів представник позивача послався на норми ст. 191 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України, Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року, згідно якого положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник відповідача [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON] позов не визнав та пояснив, що приватне підприємство "Модуль" не відноситься до спільного сумісного майна подружжя, оскільки є вірогідність того, що [PERSON] подарувала [PERSON] приватне підприємство "Модуль". Власником спірного комплексу будівель є приватне підприємство, а не [PERSON] Жодним нормативним актом не передбачено, що при нотаріальному посвідченні правочину з юридичною особою, від імені якої діє її директор, на це потрібна згода його дружини. Отже, договір купівлі-продажу між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON], вчинено у відповідності із законом. Представник відповідача зазначив, що у даному випадку [PERSON] має право лише на стягнення з [PERSON] половини вартості відчуженого майна. В обґрунтування свого заперечення представник відповідача послався на судову практику Верховного Суду України (а.с. 165-170). Представник відповідача [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про визнання, що [PERSON] та [PERSON] вчинено правочин з купівлі-продажу ПП "Модуль", як єдиного майнового комплексу, до складу якого входить комплекс будівель по [ADDRESS], тобто до першої позовної вимоги (а.с. 238). Відповідач [PERSON], який представляє свої інтереси та є представником ПП "Модуль", у судове засідання не з'явився. В адресованій до суду заяві зазначив, що обставини, на які посилається позивач, відповідають дійсності. За погодженням із [PERSON] ним у 2008 році був придбаний комплекс будівель за 50000,00 грн. Переоформленням займався він без участі дружини. Набуття права власності на вказане майно було здійснене шляхом заміни засновника ПП "Модуль" з [PERSON] на нього. Восени 2014 року вирішив продати вказаний майновий комплекс, оскільки утримувати його було важко, потрібні були кошти на ремонтні роботи. Про свій намір щодо продажу цього майна свою дружину не сповіщав (а.с.164). Просить суд справу розглянути без його участі. Представник третьої особи реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 02 липня 2008 року відбулася заміна засновника ПП "Модуль" з [PERSON] на [PERSON] Заміна засновника у такий спосіб законом не заборонена і є альтернативою договору відчуження. До матеріалів справи надала копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 02 липня 2008 року. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву та зазначив, що договір купівлі-продажу між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року, вчинено відповідно до вимог закону. Просить суд справу розглянути без його участі (а.с. 140-142). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась. До суду направила заяву, в якій підтвердила факт того, що до липня 2008 року вона була власником ПП "Модуль", на балансі якого був комплекс будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. За своїм станом це майно потребувало грошових витрат, тому вирішила його продати. Виявив бажання придбати давній знайомий [PERSON] Домовились за ціну в сумі 50000,00 грн. З метою економії коштів домовились з [PERSON], що він отримає у власність зазначений вище комплекс будівель разом із ПП "Модуль" шляхом заміни засновника. Вважає, що позов підлягає задоволенню. Просить суд справу розглянути без її участі (а.с.128). Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показав, що влітку 2008 року [PERSON] взяла у нього в борг 50000,00 грн. для придбання бази в районі Ревівка м. Світловодська. Позику оформляли шляхом оформлення розписки. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 15 липня 1989 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 6). Під час їхнього шлюбу [PERSON] нотаріально посвідченою заявою від 02.07.2008 року передала усі свої права власника та засновника ПП "Модуль" [PERSON] (а.с. 8). З пояснень представника реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції вбачається, що на підставі цієї заяви засновником та власником ПП "Модуль" став [PERSON], про що 05.08.2008 року була здійснена відповідна реєстрація змін до установчих документів, зокрема статуту ПП "Модуль" в новій редакції. З викладеного вбачається, що 05.08.2008 року [PERSON] став засновником та власником ПП "Модуль". З пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що угода про зміну засновника ПП "Модуль" має відплатний характер, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання 01.07.2008 року у [PERSON] позики в сумі 50000,00 грн. для придбання промислової бази в [ADDRESS] (а.с.7), показами свідка [PERSON], який у судовому засіданні підтвердив факт цієї позики, а також розпискою [PERSON] від 02.07.2008 року про отримання нею 50000,00 грн. від [PERSON] за передачу останньому усіх прав власника та засновника ПП "Модуль" (а.с.10). В даній розписці міститься посилання на акт прийому-передачі від 03.08.2008 року № 1. Суд приходить до висновку, що при складанні зазначеної розписки допущена описка щодо дати акту прийому-передачі № 1, оскільки він складений 02.07.2008 року (а.с. 9). А факт отримання коштів від [PERSON] за передачу прав власника та засновника ПП "Модуль" [PERSON] підтверджений її письмовою заявою (а.с.128). Даний факт [PERSON] та [PERSON] не оспорюється. У даному випадку для вирішення питання про те чи являється ПП "Модуль" об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] чи об'єктом особистої приватної власності [PERSON] необхідно виходити з наступного. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З даної норми вбачається правомірність правочину [PERSON] щодо передачі усіх своїх прав засновника ПП "Модуль" [PERSON], який на той час перебував у шлюбі з [PERSON], тобто з позивачем. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Підприємство або його частина можуть бути об'єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів. З наведеної норми вбачається, що підприємство не виключене з цивільного обороту. Отже, майно, набуте під час шлюбу у будь-який спосіб, не заборонений законом, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 57 СК України визначене майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема: набуте до шлюбу, набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за особисті кошти, набуте внаслідок приватизації, речі індивідуального користування. Приватне підприємство "Модуль", до складу якого входить комплекс будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], нормами статті 57 СК України не охоплюється. На думку Конституційного Суду України, викладеній в рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. В резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до наведених норм закону та з урахуванням того, що [PERSON] став засновником ПП "Модуль" у 2008 році під час шлюбу із [PERSON], суд приходить до висновку, що ПП "Модуль" є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Заслуговує на особливу увагу той факт, що майно приватного підприємства "Модуль", до складу якого входить комплекс будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не було набуте в результаті господарської діяльності ПП "Модуль" під час, коли [PERSON] був його засновником, і не було внесене до статутного фонду [PERSON] А було набуте разом із ПП "Модуль" із використанням коштів подружжя [PERSON]. У даному випадку необхідно керуватись ст. 191 ЦК України, згідно якої підприємство як цілісний майновий комплекс є нерухомістю, і може бути об'єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів. Постанова Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-79цс13, на яку посилається в своїх запереченнях представник відповідача [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON], регулює інші правовідносини ніж у даній цивільній справі, зокрема - придбання нерухомого майна фізичною особою-підприємцем не за спільні кошти подружжя. В Постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року у справі № 6-5цс14, на яку посилається в своїх запереченнях представник відповідача [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON], зазначено, що на дії пов'язані із виходом учасників підприємства та з розпорядження майном приватного підприємства згоди іншого з подружжя, який не є учасником приватного підприємства, не вимагається, оскільки відповідно до положень ст. 65 СК України вважається, що подружжя діє за взаємною згодою. Вказаною постановою не виключається право іншого з подружжя на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У постанові зазначено, якщо внесене майно відноситься до спільного сумісного майна подружжя, тому у іншого з подружжя в разі поділу майна виникає право вимоги виплати половини вартості внесеного майна. У даному ж випадку [PERSON] під час шлюбу набув приватне підприємство "Модуль" як єдиний майновий комплекс, до складу якого вже входило спірне нерухоме майно. При цьому були витрачені кошти подружжя. Тобто, це майно не було внесено [PERSON] до підприємства і не було набуте ним в результаті господарської діяльності підприємства. До того ж в позовній заяві [PERSON] питання про поділ майна не ставить. В Постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 року у справі № 6-61цс13, на яку посилається в своїх запереченнях представник відповідача [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON], йдеться про частку у статутному фонді господарського товариства, що передбачає корпоративні права учасників, тобто зовсім інші правовідносини. У даному випадку необхідно керуватись рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, яким визначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна. Це Рішення Конституційного Суду України регулює майнові права подружжя з врахуванням норм ст.191 ЦК України. Отже, позовна вимога щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя майна приватного підприємства "Модуль", до складу якого входить комплекс будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до п.26 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р., якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним. Позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ПП "Модуль" в особі [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], який посвідчено 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом СМНО [PERSON], підлягає задоволенню, оскільки згода на укладення цього договору з боку [PERSON] відсутня. Підлягає захисту її право як співвласника приватного підприємства "Модуль", яке є об'єктом права спільної сумісної власності. Позовна вимога про визнання вчинення [PERSON] та [PERSON] правочину з купівлі-продажу приватного підприємства "Модуль" як єдиного майнового комплексу задоволенню не підлягає. Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за № 9 від 06.11.2009 р. за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. У даному випадку правочин щодо заміни засновника ПП "Модуль" з [PERSON] на [PERSON] створив для сторін права та обов'язки, які відповідають цьому правочину, а саме - [PERSON] втратила права щодо розпорядження приватним підприємством "Модуль" та його майном, а [PERSON] такі права отримав.

Outcome: partial