Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

21 вересня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 08 квітня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. на строк до 08 квітня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних. Однак, відповідач [PERSON] порушив виконання своїх зобовязань в частині погашення кредиту та сплати процентів згідно з графіком погашення, внаслідок чого виникла заборогованість по кредитному договору станом на 07.08.2015 року в розмірі на загальну суму 761 623 грн. 15 коп., з яких: 198 264 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом; 190 878 грн. 64 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 303241 грн. 96 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 69 238,47 грн. - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість, а також 11 424 грн. 35 коп. судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача. В судовому засіданні 26.11.2015 року представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. 31 березня 2016 року до суду від представника позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 80825 грн. 36 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 250669 грн. 50 коп., що загалом складає 331494 грн. 86 коп. та судові витрати в розмірі 11424 грн. 35 коп. В судовому засіданні 31.03.2016 року представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] підтримала змінені позовні вимоги та просила їх задовольнити. В подальшому представник позивача не з'явився в судове засідання, але до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника та підтримання позовної заяви, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 80 825 грн. 36 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 250 669 грн. 50 коп., що загалом складає 331494 грн. 86 коп., та судові витрати в розмірі 11424 грн. 35 коп. Крім того, представник позивача надала пояснення, що кредитний договір станом на 2016 рік не припинено та посилання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності є безпідставним, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що з розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви, вбачається, що позивач розрахував заборгованість за кредитним договором за увесь термін дії договору, тобто, починаючи з 2008 року по 07.08.2015 року. Відповідно до заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2011 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № NKVSGI0000006834 від 08.04.2008 року у сумі 265 222,29 гривень. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Банк, подавши у 2011 році позов до суду, скористався своїм правом дострокового повернення частини позики, що підлягала сплаті до кінця дії договору разом з нарахованими відсотками, пені, заборгованості з комісії станом на 24 червня 2011 року. Таким чином, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за період після ухвалення судового рішення від 24 червня 2011 року, до якого також включено відсотки за користування кредитом, суми комісії, пеня, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того вважає, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності на пред'явлення позову, встановлений ст. 257 Цивільного Кодексу України, а саме: донарахувати розмір заборгованості, право на яке передбачено статтею 625 Цивільного Кодексу України. Також нарахування пені і штрафів, які позивач нараховує відповідно до умов кредитного договору, здійснено із порушенням строків спеціальної позовної давності, передбачених статтею 258 Цивільного кодексу України у один рік з моменту настання права здійснення такого нарахування. Згідно з ч.4 ст. 267 Цивільного Кодексу України пропущення строку позовної давності є підставою для відмови у позові. В зв'язку з цим просить суд застосувати строк як загальної, так і спеціальної позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (ПАТ КБ ПриватБанк) було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. на строк до 08 квітня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних. (а.с. 7-10). Відповідно до п.2.4 Договору про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834 від 08 квітня 2008 року позичальник зобов'язується щомісячно до 8 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2713,41 грн. шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 29095059245014, відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 08.04.2016 року. Відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за договором належним чином не виконував, не надавав своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, 03 грудня 2009 року відповідачем було внесено останній платіж в сумі 2243 грн. 38 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконував належним чином, то позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" скористався своїм правом на дострокове повернення суми кредиту. 24 червня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № NKVSGI0000006834 від 08.04.2008 року у розмірі 265 222,29 грн. станом на 23 лютого 2011 року. Також стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк", [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 200,00 грн., стягнено солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" суму у розмірі 1950 грн. за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). В разі порушення зобов'язання настають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору, зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2011 року не виконано, за даними відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції від 30.03.2016 року № 455/02-36/2 виконавчі документи у відділі не перебувають. Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж було внесено відповідачем на погашення кредитної заборгованості 03.12.2009 року в сумі 2243 грн. 38 коп. Таким чином, відповідачем [PERSON] не було виконано ухвалене судом вищезазначене заочне рішення суду. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-120цс15 та від 25 травня 2016 року №6-157цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.1. Договору про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834 від 08 квітня 2008 року позивальник зобов'язався сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15 % річних, а п.6.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, останній сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, що нараховані на суму не погашеної в строк заборгованості за кредитом. Оскільки відповідачем [PERSON] належним чином не виконуються зобов'язання по кредитному договору, суд вважає, що позивачем було правомірно нараховано проценти за користування кредитом в розмірі 80 825, 36 грн. за період з 28 лютого 2013 року по 07.08.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками з особового рахунку боржника. Відповідно до п.6.4 Договору про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834 від 08 квітня 2008 року при порушенні Позичальником будь - якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.4, 6.2. даного Договору, Кредитор має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплати Кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною ч.3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. В судовому засіданні представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що посилання представника відповідача [PERSON] на сплив загальної позовної давності є безпідставним, оскільки позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не було пропущено строків позовної давності, так як позивач двічі звертався до суду з позовами до суду, а саме: у травні 2011 року позивач подав позов про стягнення заборгованості до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та 02 квітня 2013 року позивач подав позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення до Веселинівського районного суду Миколаївської області та судом були прийняті рішення, тому позовна давність переривалася. З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернуся до суду 21 вересня 2015 року, тому суд вважає, що загальна позовна давність не сплинула, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам в сумі 80 825 грн. 36 коп. за період з 28 лютого 2013 року по 07 серпня 2015 року. Суд вважає, що потрібно стягнути пеню за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, а саме: за період з 21 вересня 2014 року по 07 серпня 2015 року, яка становить 84 392 грн. 13 коп. відповідно до виписки з особового рахунку відповідача. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, то суд вважає за необхідне задовольнити позов позивача частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № NKVSGI0000006834 від 08.04.2008 року на загальну суму 165 217 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті сімнадцять) гривень 49 (сорок дев'ять) копійок, яка складається станом на 07 серпня 2015 року з: заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 80825 гривень 36 копійок, а також з пені за період з 21 вересня 2014 року по 07 серпня 2015 року в розмірі 84392 гривні 13 копійок. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2478 гривень 26 копійок (165217,49 х 11424,35 : 761623,15 = 2478,26). На підставі викладеного,

Outcome: partial