Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

07.02.2019\~року АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернулося до\~Василівського районного\~суду Запорізької\~області з\~позовом до\~[PERSON] про\~стягнення заборгованості,\~в якому\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON]\~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~11966,18 гривень за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON], відповідно до укладеного договору № б/н 16.04.2010 року отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 16.01.2019 року відповідач [PERSON] має заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року у загальному розмірі 11966,18 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 481,29 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 3315,01 грн., заборгованості за пенею 7123,87 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 546,01 грн. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 21 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], в якій висловлено прохання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.31). В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, проте суду надано клопотання про розгляд справи без її участі та в якому також просить зменшити розмір пені до 3000 грн., посилаючись на те, що вона є єдиним годувальником в сім»ї та має на утриманні малолітню доньку, яку утримує сама, оскільки батько дитини самоусунувся від виховання та утримання дитини після розірвання шлюбу. Крім того, зазначає, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (ВСУ у справі № 6-1138 цс15). Проти позовних вимог в частині подвійної відповідальності та стягнення з неї одночасно нарахованих пені та штрафів, заперечує. Просить розглянути справу без її участі з урахуванням поданого клопотання про зменшення пені, із викладеною у ньому позиції (а.с.43-45). Дослідивши надані позивачем докази на обгрунтування заявлених ним позовних вимог, оглянувши письмове клопотання відповідача [PERSON] про зменшення пені та додані до нього документи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги, та документи на обґрунтуванням поданого відповідачем клопотання, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 16 квітня 2010 року позичальник [PERSON] отримала в банківський установі - ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із: заяви позичальника, умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.5,6,7-21). Згідно наданих позивачем статутних документів, Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено найменування з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство [PERSON] "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції (а.с.27-28). Станом на 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію вищевказаних змін, що вбачається з відомостей з ЄРДПОУ (а.с.26,29). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 16 квітня 2010 року (а.с.7). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-23), [PERSON] після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме 16.04.2010 року видав відповідачу [PERSON] кредитну картку № 5577212911532854 із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. \~ \~ \~ \~ В порушення умов кредитного договору № б/н від 16.04.2010 року відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у звязку з чим за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року, відповідачка [PERSON]А станом на\~16\~січня 2019\~року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року у загальному розмірі 11966,18 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 481,29 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 3315,01 грн., заборгованості за пенею 7123,87 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 546,01 грн. (а.с.5-6). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] оспорюється в частині подвійного нарахування штрафних санкцій у вигляді штрафу (фіксована сума) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 546,01 грн. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання своєчасно та належним чином зобовязань відповідачем [PERSON]А за умовами Кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) на суму 481,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3315,01 грн., згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.01.2019 року, доданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позову (а.с.5-6) є обґрунтованими, відповідачкою [PERSON] в цій частині до теперішнього часу не оспорені та в судовому засіданні належними та допустимими доказами у вигляді контррозрахунку не спростовані. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON]А порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення заборгованості, в тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов'язкових платежів. Одночасно, зясовуючи питання про розмір заборгованості, яке підлягає стягненню з відповідача [PERSON]А на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобовязань. В той же час відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів. Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань і суперечить положенням ст.61 Конституції України. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з цього, нарахування позивачем штрафу є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань і суперечить положенням ст.61 Конституції України. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги Банку про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 546,01 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню. Разом з тим, приймаючи до уваги несвоєчасне виконання відповідачкою [PERSON] зобовязань за\~Кредитним договором\~б/н\~від 16.04.2010\~року,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги АТ\~КБ «ПриватБанк»\~в частині\~стягнення заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~сумі 481,29\~грн.\~та відсоткам\~за користування\~кредитом у\~сумі 3315,01 грн., згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, доданим до позовної заяви (а.с.5-6), станом на 16.01.2019 року, є обґрунтованими. При цьому, у відповідності до ч.3\~ст.551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року вбачається, що відповідачу [PERSON]А нараховано пеню в сумі 7123,87 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобовязання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобовязання санкція у вигляді\~пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Конституційний Суд\~України в\~рішенні від\~11.07.2013\~року по\~справі №1-12/2013\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобовязань» (п.3.2.)\~вказав,\~що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Отже, ч.3\~ст.551 ЦК України,\~з урахуванням положень\~ст.3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5\~ст.12 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розмір неустойки (пені) за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року становить 7123,87 грн., що суттєво перевищує розмір збитків (заборгованість по тілу кредиту 481,29 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3315,01 грн.). Такий розмір неустойки суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків. Враховуючи зазначені обставини у сукупності, очевидну неспівмірність між нарахованою пенею і розміром зобовязань відповідача,

Outcome: partial