Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, третьої особи, в якому просила визнати дійсним договір № 2-30 від 29.03.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений на Універсальній товарній біржі "Моноліт" між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. Ухвалою від 04.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.12.2020 року витребувано у КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" копію свідоцтва про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , посвідченого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 27.03.2002 року, за реєстровим номером № 4658-р зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером №19455 від 28.03.2002 року. 29.01.2021 року на адресу суду від КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" надійшла витребувана ухвалою від 03.12.2020 року копія свідоцтва про право власності на житло. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об 'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 29.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній товарній біржі "Моноліт" укладений договір № 2-30 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зареєстрованого у Миколаївському МБТІ 07.05.2002 року за реєстр. №19455. Дана квартираналежала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності посвідченого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 27.03.2002 року, за реєстр. №4658-р зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстр. №19455 від 28.03.2002 року. За домовленістю сторін будинок проданий за 1700,00 гривень. Тобто, усі умови договору купівлі - продажу сторонами виконано повністю. Згідно ст.55 КонституціїУкраїни права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розглядуцивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у березні 2002 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю - продаж майна. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених дообігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати непосвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільногозаконодавства. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 2-30 від 29.03.2002 року, оформленого в Універсальній товарній біржі "Моноліт", дійсним. Здійснивши державну реєстрацію у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» права власності за Позивачкою на квартиру [ADDRESS] , держава цим самим визнала право власності позивачки на зазначену квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved