Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

18 липня 2015 року до Варвинського районного суду Чернігівської області звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], редакції Варвинської районної газети «Слово Варвинщини», який в подальшому уточнила, звернувшись в якості відповідача до [PERSON], редакції Варвинської районної газети «Слово Варвинщини» про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначивши, що 23 травня 2015 року в №20 газети «Слово Варвинщини» була опублікована стаття під назвою «Поверніть нам державну аптеку». В дані статті на думку позивача наведені матеріали, які є неправдивими та шкодять її діловій репутації, а саме: «У місцевій приватній аптеці ліки на 10-20% дорожчі, ніж у комунальних [PERSON] та [PERSON]. Навіть пільги пенсіонерам і інвалідам скасували. Чек дають якщо хтось заводить суперечку. І якщо просочилася інформація про подорожчання препаратів, то у Журавці ще вчора подорожчали!». Просила визнати, що інформація викладена у статті «Поверніть нам державну аптеку» у випуску №20 газети «Слово Варвинщини» від 23 травня 2015 року, яка стосується аптеки в с.Журавка, не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації позивача, як фізичної особи підприємця, власника аптеки та наносить шкоду її інтересам, зобовязати редакцію «Слово Варвинщини» надрукувати у газеті «Слово Варвинщини» спростування відомостей, які не відповідають дійсності і були викладені в статті «Поверніть нам державну аптеку» на сторінці 3 газети «Слово Варвинщини» тим же шрифтом під заголовком «Спростування» не пізніше місячного терміну з дня набрання рішенням законної сили, стягнути з відповідачів компенсацію за моральну шкоду в розмірі 1 гривні та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона є власником аптеки, що розташована у с.Журавка по вул. Першотравнева, 1/3. Приміщення вона орендує у [PERSON]. В селі Журавка Варвинського району Чернігівської області на даний час, та на час публікації статті була зареєстрована та діяла лише одна аптека. 23.05.2015 року вийшла стаття під заголовком «Поверніть нам державну аптеку» у газеті «Слово Варвинщини», в якій поширені негативні та неправдиві відомості щодо неї, як до фізичної особи підприємця. Після чого односельці стали, спираючись на інформацію викладену у газеті, негативно ставитись до її аптеки, висловлювати своє невдоволення персоналу, зменшилась виручка. Зазначила, що до виходу статті в газеті конфліктних ситуацій між нею, персоналом аптеки та клієнтами з приводу несправедливого ціноутворення, видачі товарних чеків або скасування пільг не було. Приписів з боку контролюючих органів, які проводили регулярні перевірки не надходило. До адміністративної відповідальності щодо невидачі чеків її працівники не притягувались. Пояснила, що цінова політика діяльності аптек регулюється ЗУ «Про ціни та ціноутворення» та постановою КМУ від 22.04.2015 р. № 449, а не на її власний розсуд. Зазначеними нормами визначено певну націнку для роздрібних продавців, у межах якої вона і встановлює ціна на товар. Зазначає, що ліки придбає у дистрибюторів, які виставляють ціни на ліки з врахування курсу долару, тому, залежно від дати закупівлі лікарських засобів, ціна на них для клієнтів може різнитись. Ціноутворення нею досліджується та порівнюється, з цінами у аптеках регіону, і вони не є більшими за ціни у інших аптеках, а частіше нижчі. Крім того вказує, що в її аптеці з 2010 року діє система знижок, які надаються пільговим категоріям громадян та постійним клієнтам, шляхом оформлення карток. Пільги запроваджені на її власне переконання, оскільки вони не компенсуються завдяки будь яким державним проектам, а існують лише за її ініціативи та за її кошт. Відсоток знижки однаковий. Під час значного коливання курсу долара, та стрибків цін при закупівлі товару у 2015 році тимчасово було призупинено дію знижок, про що на касі аптеки було відповідне оголошення, втім, пільги не скасовувались а призупинялись, про що чітко зазначалось, та розяснювалось клієнтам. Таке становище тривало близько місяця, після стабілізації ситуації з закупівлями дія знижок була відновлена. Повідомила, що платники єдиного податку, яким вона є, як фізична особа підприємець, здебільшого не використовують касові реєстратори, а видають товарні чеки, що дозволено діючим законодавством. Виписка товарного чеку повязана з його оформленням вручну, більшість клієнтів не вимагають виписки товарних чеків, втім на вимогу такий чек звісно виписується. Ніколи з приводу товарного чека непорозумінь з відвідувачами не було. З приводу переоцінки товарів зазначила, що після закупки товару та визначення його ціни, ціни та ліки вже не змінюються, оскільки це заборонено. Діяльність аптеки, зокрема щодо ціноутворення, контролюється Державною службою лікарських засобів, та іншими установами. [PERSON] публікацією статті, до неї як до власниці аптеки, для перевірки інформації яка надійшла до редакції газети «Слово Варвинщини» ніхто не звертався. Представник позивача [PERSON] на обґрунтування позову зазначив, що аптека його довірительки одна в селі Журавка, тому навіть відсутність конкретизації щодо власника аптеки, дає змогу прочитавши оскаржувану статтю, зробити висновок про яку аптеку у с.Журавка йдеться мова. Зауважив, що отримавши інформацію від громадянина, редакція газети повинна була перевірити інформацію, втім, це не було ними зроблено. Вказав, що факти викладені у статті, мають сприйматись саме як неправдиві факти, а не оціночні судження автора, а зважаючи на їх неправдивість повинні бути спростовані відповідачами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона дійсно приблизно у травні 2015 року зверталась до редакції газети «Слово Варвинщини» з листом. Вказала, що раніше у с.Журавка було 2 аптеки, одна при лікарні друга аптека позивачки. На даний час залишилась лише одна аптека. Зазначила, що висновок про те, що ціни у аптеці позивачки вищі за ціни на аналогічні товари у інших аптеках, вона зробила після того, як купувала ліки в інших аптеках, втім довести це документально вона не може. Повідомила, що аптека не надавала пільг близько місяця, у 2015 році, втім, зробила висновок, що пільги скасували взагалі, і навести умов для такого висновку не може. Вказала, що вона ніколи не просила у аптеці позивачки товарний чек, але знає, що виписка цього чека тривала, тому не робила цього боячись невдоволення людей, що стоять у черзі. Факти невидачі чеків працівниками аптеки їй не відомо та довести їх вона не може. Вказала, що лист вона писала на власний розсуд, без прохання з боку сторонніх. Пояснила, що у своєму листі зазначила, що він написаний від імені жителів села Журавки, оскільки спілкувалась з мешканцями села, після чого написала такий лист. Однак, будь яких усних або письмових доручень на написання такого листа від імені зазначених у листі осіб вона не отримувала. Крім того, ці особи не бачили змісту цього листа після його написання. Прохань та дозволів оприлюднити даний лист вона у своєму зверненні не викладала та не зазначала. Після надсилання листа до редакції газети їй телефонувала редактор газети «Слово Варвинщини» та питала, щодо того, чи дійсно вона є автором цього звернення, що відповідач [PERSON] їй підтвердила, інших питань редактором не ставилось. Представник відповідача редакції Варвинської районної газети «Слово Варвинщини», в судове засідання не зявився. До початку судового засідання відповідачем надіслано заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності було подано письмові заперечення, у яких позов не визнається з наступних підстав. Лист оприлюднений у статті газети піднімає суспільно важливу проблему. Відповідно до ст. 302 ЦК України редакцією було вжито заходів щодо перевірки інформації та захисту прав інших осіб, інтереси яких можуть бути порушені публікацією. Зміст звернення викладений без зазначення авторства, тому належним відповідачем є лише редакція газети. Оскаржуваний фрагмент тексту на думку відповідача є оціночними судженнями та критикою та не підлягає спростуванню або доведенню їх правдивості. Крім того вжито певні мовні засоби, як от гіперболу, іронію що притаманно для оціночних суджень. Загальний контекст статті стосується монопольного становища аптеки у даному населеному пункті. Вказує, що позивачу пропонувалось скористатись правом на відповідь, втім вона не пристала на дану пропозицію. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнаються у звязку з їх необґрунтованістю, та відсутністю обовязку відшкодування такої шкоди за висловлення критичних суджень. Третя особа по справі редактор редакції Варвинської газети «Слово Варвинщини» [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона працює 5 років завідувачкою аптеки у с.Журавка Варвинського району Чернігівської області. Повідомила, що здійснює моніторинг цін, оскільки це входить до її обовязків, по іншим аптекам, і ціну у їх аптеці рівні а подекуди нижчі за інші аптеки. Ліки дорожчають при підвищенні ціни на їх закупівлю у дистрибюторів та через коливання курсу долару. Після закупівлі ліків та встановлення на них ціни вони ніколи не переоцінювались. Пільги (знижки) для клієнтів були призупинені у 2015 році на період близько місяця, оскільки це повязано із коливаннями ціни товару у закупівлі. При цьому було розміщено оголошення саме про тимчасове призупинення дій пільг, а клієнтам розяснювалось, що це тимчасовий захід, і про необхідність зберігання карток на знижку. Товарний чек видається на вимогу покупців, і конфліктних ситуацій з приводу цього ніколи не було. До адміністративної відповідальності працівники не притягались. Вказала, що після виходу статті виручка аптеки впала, у звязку зі зменшенням клієнтів, дехто прочитавши статтю приставали на таку думку та виказували своє невдоволення цінами в аптеці. Вказала, що до неї редакція газети «Слово Варвинщини» для перевірки правдивості викладених у листі звернень не зверталась. А відповідачка [PERSON] ніколи не висказувала невдоволення цінами та ніколи не просила оформити чек на товар. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює в аптеці с.\~Журавки, власницею якої є позивачка [PERSON] близько 1,5 роки, на 0.25 ставки. Вказала, що ціни у їх аптеці незначно відрізняються як у більший так і в менший бік порівняно з іншими аптеками, різниця дуже незначна та обраховується у копійках. Переоцінка товару після встановлення ціни не робиться. Пільги для клієнтів були призупинені у 2015 році на період близько місяця, про що було розміщено оголошення, а клієнтам розяснювалось, що це тимчасовий захід, і про необхідність зберігання карток на знижку. Товарний чек видається на вимогу покупців, і конфліктних ситуацій з приводу цього ніколи не було. Вказала, що після виходу статті виручка аптеки впала. Судом досліджені наступні письмові докази: оригінал випуску газети «Слово Варвинщини» за 23 травня 2015 року (а.с. 71-74), копія паспорту позивачки (а.с.5), копія виписки з ЄДРЮОФОП (а.с.6), копія запиту від 08.06.2015 року (а.с. 30), відповідь на запит про надання інформації (а.с.8), копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.9), копія договору оренди приміщення (а.с. 10-11), копія акту приймання передачі (а.с.12), довідка з ЄДРПОУ (а.с.28), копія свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації (а.с.29), копія відповіді на адвокатський запит (а.с. 31), копія листа відповідачки [PERSON] (а.с. 50). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], свідків, дослідивши письмові докази по справі суд доходить наступного висновку. Судом встановлено наступні обставини справи. 23 травня 2015 року редакцією Варвинської районної газети «Слово Варвинщини», яка відповідно до довідки АБ№084739 з ЄДРПОУ зареєстрована як юридична особа, керівником якої є [PERSON] (а.с.28), діючи на підставі свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії ЧГ №236 (а.с.29), було здійснено випуск 20 номеру даної газети. На третьому аркуші газети розміщено статтю під назвою «Поверніть нам державну аптеку!». На початку статті під виділеним заголовком «Увага! Є проблема» наведена інформація з листа журавчан, а саме: «Шановна редакція газети. Пишуть вам листа жителі с.Журавка з криком душі: «Поверніть нам державну аптеку!» Вона діяла у нас при амбулаторії та мабуть, комусь заважала. Було добре отримав призначення і зразу ж на місці придбав ліки. У місцевій приватній аптеці ліки на 10-20% дорожчі, ніж у комунальних [PERSON] та [PERSON]. Навіть пільги пенсіонерам і інвалідам скасували. Чек дають, якщо хтось заводить суперечку. І якщо просочилась інформація про подорожчання препаратів, то у Журавці ще вчора подорожчали! Дуже просимо всіх, від кого залежить вирішення цього питання: поверніть нам державну аптеку. Не раз його ставили жителі села на сходах. Однак далі обіцянок справа не просувається. Просимо наші підписи залишити для редакції, бо ж нам тут жити і знову ж доведеться іти у приватну аптеку.» В подальшому у статті наводиться коментар представника КП «[PERSON] України» заступника генерального директора [PERSON], який повідомляє, що питання відновлення аптечного пункту у приміщенні Журавської амбулаторії піднімалось неодноразово, заявку на оренду даного приміщення подавало їх КП («[PERSON] України») та приватний підприємець, але через те, що ним не було надано весь пакет документів, було оголошено, що конкурс не відбувся, а питання залишилось невирішеним, та коментар головного лікаря КЛПЗ «Варвинської ЦРЛ» [PERSON], який зауважує, що приміщення Журавської мед амбулаторії, де раніше існував аптечний пункт «[PERSON] України», знаходиться у спільній власності громади району, але через нерентабельність адміністрація ЧОКП «[PERSON] України» даний пункт закрила. Адміністрація районної лікарні має можливість здати в оренду вільну площу амбулаторії під аптечний пункт, але процедура здачі приміщення в оренду буде проходити у відповідності до чинного законодавства. «Что виграє конкурс чи «[PERSON] України, чи хтось інший, передбачити не можливо». Підставою, для написання даної статті відповідач редакція районної газети «Слово Варвинщини» вказує надходження листа, підписаного громадянкою [PERSON] (а.с.50). Позивач [PERSON], [INFO] (а.с.5) згідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №320869 (а.с.6) зареєстрована з 17.08.2009 року як фізична особа-підприємець, видом основної економічної діяльності якої є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. Підприємницьку діяльність, відповідно до договору оренди приміщення від 02.01.2015 р. (а.с. 10-11) та акту прийому-передачі приміщень до зазначеного договору (а.с.12) позивач [PERSON] здійснює орендуючи приміщення, розташоване за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, село Журавка, вулиця Першотравнева 1 у [PERSON]. Як вбачається з відповіді, наданої виконавчим комітетом Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с.8) на звернення адвоката [PERSON] від 08.06.2015 року про надання інформації, на території Журавської сільської ради знаходиться одна аптека за адресою: с.\~Журавка, вул. Першотравнева, 1/3. Після виходу зазначеного номеру газети, 08 червня 2015 року адвокатом [PERSON] до редакції районної газети «Слово Варвинщини» було надіслано адвокатський запит (а.с. 30) з проханням надати копію листа жителів с.\~Журавка, які звернулись до редакції газети. 12.06.2015 року за підписом головного редактора редакції газети «Слово Варвинщини» було надіслано відповідь, у якій у задоволенні вимог адвоката щодо надання копії листа було відмовлено, та крім того, запропоновано особам, права яких могли бути порушеними виданням статті, спростувати інформацію у порядку ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» (а.с.31). Розглядаючи обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються наступними законодавчими актами: Конституцією України, положеннями Цивільного кодексу України, Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", Законом України "Про інформацію", Законом України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України при вирішенні спору по даній справі необхідно враховувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Так, ст. 32 Конституції України передбачає, що «Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.» Стаття 34 передбачає, що «Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.» Нормами ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Закон України «Про інформацію», зокрема стаття 2 визначає основні принципи інформаційних відносин, як от - гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Частиною 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Стаття 30 Закону УКраїни «Про інформацію» передбачає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім того, статтею 1 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Відповідно до ст. 21 згадуваного Закону підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції. Редакція діє на підставі свого статуту та реалізує програму друкованого засобу масової інформації, затверджену засновником (співзасновниками). Редакція друкованого засобу масової інформації набуває статусу юридичної особи з дня державної реєстрації, яка здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Статтею 26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України "Про інформацію" та цим Законом. Та має право зокрема: на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації; на вільний доступ до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів; звертатися до спеціалістів при перевірці одержаних інформаційних матеріалів; крім того журналіст зобов'язаний зокрема: подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію; задовольняти прохання осіб, які надають інформацію, щодо їх авторства або збереження таємниці авторства. Стаття 36 наведеного вище Закону передбачає, що лист, адресований редакції, може бути використаний у повідомленнях і матеріалах, якщо при цьому не змінюється зміст листа і не порушуються положення цього Закону. Відповідно до ст.37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Згідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти зокрема: опублікування її у пресі… Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Аналізуючи позовні вимоги [PERSON] наведеним нормам законодавства суд доходить наступного висновку. При опублікуванні статті «Поверніть нам державну аптеку!» редакцією районної газети «Слово Варвинщини» наведено лист мешканців с.Журавка, без зазначення прізвищ авторів, зважаючи на що, позивачем заявлено вимогу до [PERSON], як до особи, що звернулась з листом до редакції та безпосередньо редакції газети. Однак, з п.9 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що . при опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Тому, суд вважає, що належним відповідачем по даній справі є лише редакція районної газети «Слово Варвинщини». Означена позиція суду підтверджується ще й ти фактом, що при оприлюдненні тексту листа відповідачки [PERSON] редакція газети не цитувала лист у його дійсній формі, а зробила значне редагування його змісту, позбавивши його конкретних фактів (прізвища власника приватної аптеки, прізвищ медичних працівників), скоротивши та сформулювавши на власний розсуд, зважаючи на що, сприймати цитату листа у зазначеній статті як інформацію подану в повній мірі автором листа не має підстав. Відповідно до п. 15 згадуваної постанови Пленуму ВСУ, під поширенням інформації слід розуміти, зокрема опублікування її у пресі, через що, суд вважає доведеним факт поширення інформації відносно позивачки редакцією районної газети «Слово Варвинщини». Крім того, поширена інформація стосується саме фізичної особи-підприємця [PERSON], оскільки документально підтверджено факт наявності лише однієї аптеки в населеному пункті Журавка, Варвинського району Чернігівської області, а наведені у статті відомості (місцева приватна аптека с.Журавка) дають змогу зокрема жителям цього населеного пункту чітко ідентифікувати аптечний пункт про який йдеться мова. Крім того, такий висновок суду підтверджується і поясненнями відповідачки [PERSON], яка вказала під час судового засідання, що у листі до редакції газети та в статті йшлось саме про цю аптеку та цю фізичну особу-підприємця. З метою відокремлення із оскаржуваної інформації фактичних даних та оціночних суджень, оскільки позиція захисту редакції районної газети «Слово Варвинщини» ґрунтувалась зокрема на цій тезі, суд зазначає наступне. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Інакше кажучи, інформація як така це відомості про конкретні факти. Згідно з статтею 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На такому поділі інформації неодноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини. Так, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». Таким чином, різниця між наведеними поняттями полягає й у тому, що навпроти від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними. Однак, залишається питання, чи захищаються законом оціночні судження, які базуються на неправдивих відомостях. Звернувшись до практики Європейського суду з прав людини привертає увагу те, що суд детально аналізує суть думки та контекст, в якому вона була викладена, і не завжди захищає судження, викладені як оціночні, якщо вони не мають достатніх фактичних підстав. У деяких справах суд вказує, що навіть у випадку, коли твердження зводиться до оціночного судження, необхідність втручання може залежати від того, чи є достатні фактичні підстави для висловлення такого оціночного судження, оскільки навіть оціночне судження, яке не має під собою фактичних підстав, може бути таким, що не підлягатиме захисту. Зважаючи на наступне, суд вважає за необхідне дослідити кожне речення, яке оскаржується окремо, та дати їм відповідну оцінку. Так, речення «У місцевій приватній аптеці ліки на 10-20% дорожчі, ніж у комунальних [PERSON] та [PERSON]» на думку суду, констатує та конкретно вказує на певний аптечний пункт субєкта підприємницької діяльності, конкретну цінову різницю у процентному відношення реалізуємого товару, визначені аптеки населених пунктів та форми їх власності, що реалізують ліки за нижчою ціною. Крім того, дана інформація може бути перевірена та відповідно доведена або спростована, шляхом порівняльного аналізу певних цін між субєктами підприємницької діяльності. Отже дане речення не може бути сприйняте судом як оціночне судження, а є фактичними даними, що можуть бути перевірені. Аналогічна позиція суду і щодо речення «Навіть пільги пенсіонерам та інвалідам скасували», оскільки із пояснень позивача, свідків та відповідачки [PERSON] вбачається, що дія пільг була тимчасово зупинена та в подальшому відновлена. Дію пільг у аптеці позивачки можливо перевірити, та встановити їх наявність або відсутність. Тому, зазначена інформація визнається фактом, інформацію щодо якого було викладено неповно та перекручено. Крім того, суд зважає на той факт, що заперечуючи проти даного позову відповідач (редакція газети) жодним чином не обґрунтував достовірність викладеного факту, не навів доводів, що викладена у листі який отримала редакція інформація належним чином перевірялась та знайшла своє підтвердження. Речення «Чек дають, якщо хтось заводить суперечку.» хоча й містить деталізацію щодо конкретної аптеки та відповідної дії, на думку суду не може визнаватись фактом, оскільки академічний тлумачний словник Української мови (http://sum.in.ua/s/superechka) дає визначення слова «суперечка» зокрема як «Незгода між ким-, чим-небудь з певного питання» та може бути витлумачене як особисте сприйняття особою звернення клієнта до персоналу аптеки про видачу чека. Отже, на думку суду є оціночним судженням. Втім, дане речення, наведене редакцією газети «Слово Варвинщини» як інформація з «листа журавчан», а досліджуючи його (листа) зміст, суд доходить до переконання, що таке тлумачення та редагування цього речення редакцією газети взагалі не відповідає дійсному його змісту, оскільки автор листа повідомляв, на думку суду, інформацію про відсутність у приватній аптеці апарату РРО та невидачу від початку роботи аптеки такого чеку, та виписку товарного чеку на вимогу (суперечку) клієнтів. Отже, сприймати дане речення, викладене редакцією газети в такому вигляді, як оціночне судження автора листа, підстави відсутні, а сприймати його як оціночне судження редакції газети теж не можливо, оскільки інформація викладена як частина листа жителів с.Журавки а не власних коментарів або роздумів журналіста. Зважаючи на те, що читачі друкованих засобів масової інформації мають право отримувати достовірну інформацію, а також на адекватне відтворення у статтях певного змісту листа, що одночасно є і обовязком журналіста, суд вважає за необхідне визнати інформацію, що міститься у даному реченні недостовірною. Напроти, речення «І якщо просочилась інформація про подорожчання препаратів, то у Журавці ще вчора подорожчали» визнається судом оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, оскільки із його змісту не можливо встановити, конкретні відомості про час, розмір чи причину подорожчання, воно не може бути достеменно перевірено, та висловлює зокрема загальне враження автора від подорожчання препаратів. Крім того, вживання словосполучення «просочилась інформація» є метафорою (один з основних тропів: образний вислів, в якому ознаки одного предмета чи дії переносяться на інший за подібністю), а вислів «подорожчали ще вчора» - сарказмом (зла іронія, уїдлива насмішка або зауваження; при використанні сарказму досягається комічний ефект, однак при цьому відчувається явна ідейна та емоційна оцінка), що є ознакою оціночних суджень. Визначаючи питання щодо недостовірності інформації, що була поширена, суд спирається на дефініцію даного терміну, визначену пунктом 9 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» який вказує, що недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Одночасно, суд бере до уваги положення ст. 47 Закону України «Про інформацію», яке до переліку порушень законодавства про інформацію відносить «поширення відомостей, що не відповідають дійсності» та ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу)» де йдеться про спростування інформації, із застосуванням аналогічного термін. Зважаючи на що, доходить висновку про визначення інформації, оприлюдненої редакцією газети «Слово Варвинщини» в реченнях «У місцевій приватній аптеці ліки на 10-20% дорожчі, ніж у комунальних [PERSON] та [PERSON]», «Навіть пільги пенсіонерам та інвалідам скасували», «Чек дають, якщо хтось заводить суперечку.», такою, що викладена неправдиво та недостовірно (інформація про факти, щодо правдивості і правильності яких виникає сумнів). Визнаючи таку інформацію недостовірною, та приймаючи рішення про необхідність спростування даної інформації, суд зважає на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Українська Прес-група проти України», «Ляшко про України», «Лінгенс проти Австрії», в яких зазначається щодо необхідності дотримання балансу, між обмеженням права на вільне вираження своїх поглядів та захистом честі гідності та репутації осіб, щодо яких поширено відомості. Втім, навіть зважаючи на громадський інтерес, до питання щодо необхідності налагодження роботи субєктів господарювання, що знаходяться у комунальній власності з метою припинення монопольного становища певної особи-підприємця на ринку медичних товарів в конкретному населеному пункті, оскаржувана інформація не може бути співмірною з метою її оприлюднення. Крім того, окреслення загальної ідеї статті не за допомогою перелічення переваг в даному випадку комунальної аптеки, а з застосуванням інформації про недоліки в роботі конкурента, не сумісна з загальними правилами здійснення економічної діяльності в Україні на засадах добросовісності, рівності та конкурентності між субєктами господарювання всих форм власності, і правом на захист ділової репутації. Більш того, на думку суду, загальну мету цієї статті, можливо було донести навіть не наводивши оскаржувані речення, і вона б відповідала загальній думці статті. Вирішуючи питання щодо того, чи порушує особисті немайнові права, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право поширена інформація, суд зважає на п.6 інформаційного листа №01-8/184 від 28.03.2007 р., в якому Вищим господарським судом України звернуто увагу на те, що приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб'єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України. Зважаючи на що, суд вважає доведеним, зокрема показами свідків та поясненнями позивачки, що оприлюднена інформація у оскаржуваній статті порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, оскільки дискредитує спосіб ведення та результати її підприємницької діяльності, зважаючи на що відшкодування моральної шкоди в сумі 1 (одна) гривня, яку вимагає позивач, є достатньою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду. Зважаючи на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 копійок підлягають стягненню з редакції Варвинської районної газети «Слово Варвинщини» на користь позивача.

Outcome: partial