Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У вересні 2014 р. публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" (надалі - ПАТ "ВТБ Банк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 20 травня 2014 р., в загальному розмірі 92343,99 грн. Позов обґрунтований наступним. На підставі кредитного договору від 14 червня 2012 р. № R53400272003B ПАТ "ВТБ Банк" надав [PERSON] кредит в сумі 100000 грн. під 22% річних на строк до 14 червня 2017 р. Позичальник [PERSON] прострочила зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим на підставі п. 7.1. кредитного договору вона зобов'язана сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Окрім того відповідно до положень ст.ст. 1050, 625 ЦК України [PERSON] як боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В ході розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог до 133102,72 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 15 січня 2015 р. становить 133102,72 грн., що включає прострочену заборгованість за кредитом в сумі 16043,62 грн.; поточну заборгованість за кредитом в сумі 63015,54 грн.; інфляційні втрати в сумі 1705,65 грн.; три проценти річних в сумі 268,62 грн.; прострочену заборгованість за процентами в сумі 15942,68 грн.; поточну заборгованість за процентами в сумі 1380,95 грн., інфляційні втрати в сумі 1752,65 грн.; три проценти річних в сумі 274,89 грн.; пеню в сумі 32718,12 грн. (а.с. 78-81). В судовому засіданні представник позивача Снігур О.П. погодилась з доводами відповідача про неправильність виконаного позивачем розрахунку, не оспорювала розрахунок, наданий відповідачем [PERSON], і просила стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 124773,89 грн. Відповідач [PERSON] не оспорювала факт порушення нею зобов'язань за кредитним договором і визнала вимоги про стягнення заборгованості в загальній сумі 124773,89 грн. Посилаючись на значні матеріальні труднощі, які виникли у зв'язку з її вимушеним переселенням з окупованої території Автономної Республіки Крим, відповідач просила застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір пені до 12209,90 грн. вказуючи, що такий розмір пені з урахуванням усіх стягнутих з нею сум буде повністю покривати розмір тіла кредиту та процентів, розрахованих за графіком погашення заборгованості. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 14 червня 2012 р. між ПАТ "ВТБ Банк" (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № R53400272003B (а.с. 8-18). Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 100000 грн. на строк до 14 червня 2017 р., а позичальник зобов'язався його прийняти, використати за цільовим призначеннями, повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 22% річних, в порядку, на умовах та у строки, що встановлені договором. Сторони договору погодили, що погашення кредиту та сплата процентів за користування ним буде здійснюватися позичальником щомісячно - до 18 числа кожного місяця, шляхом сплати щомісячного внеску в розмірі 2769 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 100000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 39084 від 14 червня 2012 р. (а.с. 19) і не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка на підставі положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що до лютого 2014 р. позичальник [PERSON] в цілому виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, хоча і допускала порушення строків погашення кредиту та сплати процентів, але з березня 2014 р. будь-які сплати за кредитним договором вона припинила. Прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів обумовлює обов'язок позичальника сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення (п. 7.1. кредитного договору). [PERSON] своєчасно не повернула суму кредиту, а отже вона у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 1050, ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на невиконання (неналежне виконання) позичальником зобов'язань щодо сплати платежів банк відповідно до пункту 5.2.1. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки тощо. Умова договору про дострокове повернення кредиту не суперечить положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позивач скористався наданим йому договором та законом правом в одноособовому порядку змінити строк виконання зобов'язання і 15 травня 2014 р. направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 24), проте вказана вимога виконана не була. З урахуванням положень ст. 629 ЦК України про обов'язковість договору для виконання сторонами, та ст. 526 цього Кодексу, відповідно до якої зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в судовому порядку. В обґрунтування рішення в частині визначення розміру заборгованості суд покладає розрахунок, наданий відповідачем, оскільки його правильність визнана представником позивача, а отже ця обставина доказуванню не підлягає. Згідно вказаного розрахунку, виконаного станом на 15 січня 2015 р., загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 124773,89 грн., що включає поточну заборгованість за кредитом в сумі 63015,54 грн.; прострочену заборгованість за кредитом в сумі 15971,99 грн.; інфляційні втрати за кредитом в сумі 1670,83 грн.; три проценти річних за кредитом в сумі 234,09 грн.; прострочену заборгованість за процентами в сумі 14554,62 грн.; інфляційні втрати за процентами в сумі 1703,61 грн.; три проценти річних за процентами в сумі 149,89 грн.; пеню в сумі 27473,33 грн. (а.с. 121). З огляду на економічну кризу в Україні, а також ту обставину, що відповідач [PERSON] є особою, тимчасово переміщеною з окупованої території Автономної Республіки Крим, внаслідок чого змушена вживати додаткові заходи для організації свого життя та відновлення бізнесу, суд, враховуючи принципи розумності та справедливості, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір пені до 12209,90 грн. З урахуванням сплачених на погашення кредиту сум та усіх складових боргу зазначений розмір пені забезпечить одержання позивачем суми, на яку він розраховував при наданні кредиту (166042,50 грн.) Таким чином загальна сума, яку суд присуджує до стягнення з [PERSON], становить 109510,47 грн., що включає поточну заборгованість за кредитом в сумі 63015,54 грн.; прострочену заборгованість за кредитом в сумі 15971,99 грн.; інфляційні втрати за кредитом в сумі 1670,83 грн.; три проценти річних за кредитом в сумі 234,09 грн.; прострочену заборгованість за процентами в сумі 14554,62 грн.; інфляційні втрати за процентами в сумі 1703,61 грн.; три проценти річних за процентами в сумі 149,89 грн.; пеню в сумі 12209,90 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 1331,03 грн. (а.с. 3, 106), а також поніс витрати на публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача в розмірі 420 грн. (а.с. 58). Оскільки позов задоволений на 82% (109510,47х100:133102,72), суд присуджує на користь позивача з відповідача 1435,84 грн. судових витрат (1331,03+420) : 100 х 82). На підставі викладеного,

Outcome: partial