Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 27 227.56 гривен та\~ суму судових витрат у розмірі 1 762.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, Акціонерне товариство "Акцент-Банк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ "А-Банк" на АТ "А-Банк". Відповідно до укладеного договору №ANW0RH130540138322 від 17.10.2017 року [PERSON] , 17.10.2017 року отримав кредит у розмірі 25 698.00 гривен зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом\~ відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього\~ перед позивачем станом на 05.12.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.31, 43, 52). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та\~ розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.3). Відповідач будучи присутнім в судовому засіданні 04.04.2019 року позовні вимоги не визнав, категорично заперечував, оскільки він ніколи в своєму житті не звертався до банку і ніяких кредитних коштів не отримував. В 2017 році він їздив до м. Одеси на тимчасові підробітки, де восени 2017 року у нього викрали усі документи, в тому числі паспорт. До теперішнього часу паспорт він не отримав, оскільки має важке матеріальне становище. Нікуди з с.Василівка не виїжджає, працює за наймом у приватної особи, випасає овець. Від дня народження, по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і ніколи не був зареєстрованим за іншою адресою. На підтвердження своїх заперечень надав суду Посвідчення Міністерства оборони України №3999 взамін військового квитка з фотокарткою, та пояснив, що також фотокартка була в його паспорті, який викрали, довідку про місце реєстрації і склад осіб, Акт Василівської ЗОШ Болградського району Одеської області про визначення його особи, як колишнього вихованця цієї школи з фотокарткою. Наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог. 08.05.2019 року відповідач прибув до суду, однак в судовому засіданні за клопотанням відповідача було оголошено перерву оскільки Болградський РС ГУДМС України в Одеській області не надав копії Ф1 про видачу йому паспорту. 12.06.2019 року в судове засідання відповідач не прибув, подав заяву про закінчення судового розгляду у його відсутність, та наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог (а.с.53). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. 17 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] був укладений договір №ANW0RH130540138322, згідно якого [PERSON] , 17.10.2017 року отримав кредит у розмірі 25 698.00 гривен зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором (а.с.5). Акціонерне товариство "Акцент-Банк" є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року зміненоорганізаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ "А-Банк" на АТ "А-Банк". Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах договору повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач стверджує, що відповідач нібито має заборгованість станом на 05.12.2018 року в розмірі 27 227.56 гривен, яка складається з наступного: - 22 350.11 гривен заборгованість за кредитом; - 18.22 гривен заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3 597.72 гривен заборгованість по процентами за користування кредитом; - 1 261.51 гривен пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 0.00 гривен штраф (фіксована частина); - 0.00 гривен штраф (процентна складова). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з цим, судовим розглядом встановлено, що особа, яка звернулася до банку 17.10.2017 року та надала паспорт на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 09.12.2011 року з відміткою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та фотокарткою (а.с.10 зворотна сторінка, 11) не є [PERSON] . Так, відповідач надав суду Посвідчення, видане Міністерством оборони України №3999 взамін військового квитка, що видане вперше 18.05.2010 року на ім`я [PERSON] з гербовою печаткою за підписом посадової особи підполковника [PERSON] з наявною фотокарткою [PERSON] , що в дійсності підтверджує особу відповідача (а.с.33). Згідно довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 18.06.2019 року за №1380, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). За повідомленням Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області від 14.01.2019 року, та довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 08.05.2019 року за №84 - відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 19.10.2012 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.21, 50). Актом комісії Василівської ЗОШ Болградського району Одеської області у складі: заступників директора НВР Топової К.В., Кунєвої А.В., вчителя Нєткової Н.М. було проведено визначення (впізнання) особи, колишнього вихованця ЗОШ, а саме [PERSON] , та в акті є в наявності фотокартка цієї особи (а.с.44), яка є ідентичної фотокартці в Посвідченні Міністерства оборони України. На запит суду, Болградський РС ГУДМС України в Одеській області надав Ф1 «Заява про видачу паспорту» на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Василівка Болградського району Одеської області, згідно якої заявнику видано було паспорт громадяни на України серії [NUMBER] , від 09.12.2011 року, та є фотокартка особи. Дане фото є ідентичним у порівнянні з іншими документами. Таким чином, паспорт, який був наданий позивачу особою з метою отримання кредитних коштів за цією ж серією і номером, містить фотокартку іншої особи, не [PERSON] , та недостовірну інформацію, щодо місця реєстрації, тобто очевидно, що є підробленим. Досліджені докази підтверджують заперечення відповідача, щодо викрадення його паспорту, та отримання невідомою особою з підробленим паспортним документом кредитних коштів. Тобто, судом встановлено невідповідність наданих позивачем копії паспорту відповідача - Ф1 на ім`я [PERSON] . Згідно норм цивільного законодавства України, цивільні права і обов`язки виникають при настанні певного юридичного факту. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч.2 ст.11\~ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до положень ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України). Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак, всупереч цій нормі закону, АТ КБ «АКЦЕНТ-БАНК» не надало суду достатніх доказів, що саме [PERSON] звертався до них з заявою позичальника про отримання кредитних коштів, укладав такий договір, підписував його особисто та особисто отримував кошти. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування не доведений позивачем відповідними, необхідними і достатніми доказами, аби суд міг зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний був довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень, зокрема щодо виникнення договірних відносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши до суду усі необхідні достовірні докази, оскільки обов`язок щодо подання доказів покладається на сторін. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Акцент-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed