Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що у Мостобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд», який став правонаступником Мостопоїзду №402 і неодноразово реорганізовувався, він працював із 1973 року на різних роботах - бульдозеристом 5 категорії та 6 категорії, автокрановщиком 6 розряду, машиністом крану 6 розряду, машиністом крану автомобільного 6 розряду. 02 квітня 2012 року він був звільнений із роботи у зв'язку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 31-к. 16 квітня 2012 р. з ним був укладений договір на виконання робіт (надання послуг) №16/4-12 на період до 15 липня 2012 року. 16 липня 2012 року на підставі наказу №100-к його знову було прийнято на роботу машиністом крану автомобільного 6 розряду 5 жовтня 2012 року він звільнився з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, в результаті чого був виданий наказ №114-к від 05.10.2012 року. На день звільнення з роботи роботодавець нарахував йому заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2012 року в сумі 5118.28 грн., але підприємство виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Крім цього, їй належала виплата заборгованості по підзвітних сумах за період з квітня по жовтень 2012 року в сумі 5869.14 грн., яка також до сьогоднішнього дня не сплачена відповідачем. Вважає дії підприємства незаконними. Просить стягнути із Мостобудівельного загону № 60 ПАТ «Мостобуд» заборговану заробітну плату за серпень-жовтень 2012 року в сумі 5118.28 грн. та заборгованість по підзвітних сумах за період з квітня по жовтень в сумі 5869.14 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу" визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що 16 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на надання послуг № 16/4-12 на строк до 15 липня 2012 року. Також встановлено, що 16.07.2012 року позивач був прийнятий на роботу в ПАТ "Мостобуд" Мостозагін № 60 машиністом крана, а 05.10.2012 року звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-6). Також встановлено, що за період часу з серпня по жовтня 2012 року у відповідача мається заборгованість перед позивачем по невиплаті заробітної плати у сумі 5 118,28 гривень та заборгованість по підзвітних сумах за період з квітня по жовтень 2012 року в сумі 5 869,14 гривень, що підтверджується довідкою № 72 від 23.09.2013 року (а.с. 3). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідачем не було проведено в день звільнення розрахунок. В зв'язку з чим у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 243,60 - 3654 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] як позивач по справі звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про стягнення заробітної плати. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому 1 % від ціни позову становить 109,87 гривен. Однак мінімальний розмір судового збору становить 243,60 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved