Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги змінили, змінені підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що 11.07.2008 року сторони уклали між собою шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спочатку вся родина проживала в квартирі відповідача в [ADDRESS] . Але в подальшому спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважають, що сім`я подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно. Крім того, їх спільні діти проживали спочатку з матір`ю, однак відповідач брав дітей на виховання і дозволяв їм всі пустощі, які забороняла матір, при цьому розповідаючи дітям про нібито погану їх матір. Потім відповідач забрав дітей до свого місце проживання, де вони знаходяться і на теперішній час. Однак батько не приділяє достатньої уваги дітям, багато часу вони проводять на вулиці або за гаджетами. Крім того, відповідач має патологічну хворобу на цефалгію, що може негативно вплинути і на виховання та розвиток їх спільних дітей. Саме випадки загострення такої хвороби призводили до неприхованої агресії та спроби зґвалтування позивачки відповідачем, що стало підставою для припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами по справі. За таких обставин просять розірвати шлюб між сторонами, визначити місце проживання дітей з матір`ю та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей в розмірі 25 000 грн. щомісяця, також встановити розмір стягнення з батька дітей додаткових витрат на їх утримання 5 000 грн. щомісяця. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, крім розірвання шлюбу, з яким повністю погоджується, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що з моменту народження дітей останні зареєстровані в квартирі, яка належить йому на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . На даний час фактично діти проживають разом з батьком. Згідно акту обстеження житлових умов, складеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, батько створив всі належні умови для їх проживання, виховання, навчання та розвитку. За висновком психологічного обстеження малолітні діти [PERSON] та [PERSON] мають надійну форму прив`язаності до батька, до матері у дітей визначається амбівалентний тип прив`язаності. Весь час лікуванням дітей, відвідуванням лікарів для огляду займався їх батько. Навчанням дітей, відвідуванням батьківських зборів, зустрічами з вчителями також займався виключно тато. Мама дітей не цікавиться їх навчанням та профілактикою їх здоров`я. Згідно довідок лікаря-психіатра та нарколога [PERSON] на обліку у вказаних профільних лікарів не перебуває. Батько дітей є фізичною особою-підприємцем, надаючи послуги в галузі права, працює на посаді керуючого Адвокатського бюро Кононенка „Дігнум", має постійний високий стабільний дохід. Самі діти бажають проживати саме з батьком, а не з матір`ю. Тому вважає, що є всі підстави для визнання місця проживання дітей з батьком, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити в повному обсязі, крім розірвання шлюбу, оскільки Іванківським районним судом Київської області було винесено судовий наказ від 31.07.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільних дітей в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду просив розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи і винести рішення з максимальним урахуванням інтересів малолітньої дитини (т.2, а.с.69; 125), одночасно надавши висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2019 року №101-5446/03 (т.2, а.с.70-71). Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги первісного позову необхідно задовольнити частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.3; ч.1, ст.9; ч.1, ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. За правилами ч.2, ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Як регламентовано ч.1-2, ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 11.07.2008 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №443 (т.1, а.с.3). Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.4-5; т.2, а.с.10; 13). У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності в частині вимог первісного позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу. Таким чином, первісний позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як стверджували сторони по справі, після народження дітей вся родина проживала в квартирі [ADDRESS] , але після непорозумінь та сварок між позивачем та відповідачем сторони стали проживати у окремих помешканнях. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , відповідачу за первісним позовом, на підставі договору дарування, що підтвердили сторони по справі та їх представники, тому дана обставини не підлягає доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. В даній квартирі є зареєстрованими діти сторін [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (т.1, а.с.71-72), а також їх мати [PERSON] , позивач за первісним позовом (т.1, а.с.6-8; 16-17; 205). Згідно акту обстеження умов проживання від 23.07.2018 року, складеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, квартира [ADDRESS] розташована на 7 поверсі 18-типоверхового будинку і складається з 3 окремих кімнат: в квартирі здійснено коштовний ремонт, кімнати мебльовані, обладнані побутовою технікою; для виховання та розвитку дітей є окремо мебльована кімната, речі складені охайно, продукти харчування у задовільній кількості, основні потреби дітей задоволено, діти мешкають з батьком, стосунки доброзичливі, взаємоповажні, батько спроможний матеріально утримувати дітей (т.1, а.с.73). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є засновником (учасником) Адвокатського бюро Кононенка „Дігнум" і зареєстрований його керівником з розміром внеску до статутного фонду - 500 000 грн. (т.1, а.с.9-11). Відповідно до довідки Адвокатського бюро „Дігнум" керуючий [PERSON] отримує згідно штатного розкладу оклад в розмірі 4000 грн. щомісяця (т.1, а.с.69). Згідно довідки Іванківсько-Поліської ДПІ Головного управління ДФС у Київській області ФО-П [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку 2 групи. Обсяг його доходу склав: за 2016 рік - 930 768 грн.; за 2017 рік - 720 000 грн.; за 2018 рік - 1 200 000 грн. (т.2, а.с.67). Крім того, що у [PERSON] є на праві власності вказана квартира, описана вище, він зареєстрований у приватному будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.15; 25), тобто має право користування вказаним житлом. За змістом наданих відповідачем [PERSON] фіскальних чеків, протягом 2018 року він купував своїм дітям носильні речі, товари для розваг та відпочинку (т.1, а.с.74-82; 85-88; 91-94; 101-109), оплачував їм медичні препарати та послуги лікарських установ (т.1, а.с.83-84; 89; 95; 98-100), постійно відвідував разом з дітьми медичні заклади для профілактики та лікування останніх (т.1, а.с.111-118; т.2, а.с.29-63; 115). Як вбачається з характеристик учнів початкової школи №322 від 6.02.2019 року, від 28.05.2019 року (т.2, а.с.11-12; 14-15) [PERSON] та [PERSON] , вихованням дітей займається виключно батько [PERSON] , діти проживають разом з татом і отримують всі належні умови для свого розвитку: завжди охайні, забезпечені всім необхідним для навчання, саме батько кожного ранку приводить синів до школи і забирає після закінчення уроків або веде їх на зайняття футболом. [PERSON] завжди цікавиться перебігом навчального процесу дітей, адекватно реагує на проблеми дітей, мати приходила до школи два рази у вересні 2018 року, з дітьми не розмовляла, про хід навчання спілкувалась з класним керівником, в подальшому цікавилась навчанням дітей у телефонному режимі. Відповідно до характеристик на обох дітей з того ж навчального закладу, але від 5.12.2019 року №283 та б/н від 3.12.2019 року, навчанням дітей займається батько, завжди цікавиться перебігом навчального процесу, мати до школи в навчальному році не з`являлась, навчанням та успішністю дітей не цікавилась (т.2, а.с.112-114). Крім того, батько дітей 24.09.2018 року уклав з ФО-П [PERSON] договір про надання репетиторських послуг, згідно якого з 24.09.2018 року до 31.07.2019 року [PERSON] надавались репетиторські послуги з вивчення української мови вартістю 160 грн. за 45 хвилин послуг періодичністю два рази на тиждень (т.2, а.с.16). Оплату за договором здійснив саме [PERSON] (т.2, а.с.17). Також з [PERSON] за участю батька було проведено 37 логопедичних занять по 2 години з 24.09.2018 року по 15.02.2019 року вчителем-логопедом [PERSON] (т.2, а.с.18-28). [PERSON] директором школи №332 [PERSON] було висловлено письмову подяку за добре виховання дитини, за проявлену цікавість не тільки до її навчання, а й до життя класу та школи (т.2, а.с.66). Відповідно до двох довідок від 15.02.2019 року [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Іванківської центральної районної лікарні не перебуває (т.2, а.с.64-65). Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 2ААЛ №991502 від 2.10.2019 року психіатричні протипоказання до виконання допуску до державної таємниці та обов`язків державного службовця у [PERSON] не виявлені (т.2, а.с.110). Також сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 2РРС № 354770 від 2.10.2019 року свідчить, що наркологічні протипоказання до провадження роботи, пов`язаної з виконанням функцій держави у [PERSON] не виявлено (т.2, а.с.111). За змістом висновку №181 від 10.09.2018 року психологічного обстеження [PERSON] та [PERSON] , складеного міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації до батька у дітей [PERSON] і Тимофія визначається надійний тип прив`язаності, діти повністю підтримують батька у його конфлікті з матір`ю, до матері у дітей визначається амбівалентний тип прив`язаності, свідомо вони на неї зляться і ображаються за те, що вона забрала їх в с. Проліски, проте підсвідомо діти тягнуться до матері і потребують її уваги і ласки (т.1, а.с.207-211). Як констатовано ч.1-3, ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами ч.1, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 10.05.2019 року, квартира [ADDRESS] , де проживають діти з батьком [PERSON] , розташована на 7 поверсі 18-типоверхового будинку і складається з 3 окремих кімнат: кімнати мебльовані, обладнані побутовою технікою; для виховання та розвитку дітей є окремо мебльована кімната, яка є чистою, охайною, світлою, мається двохярусне ліжко, стіл для навчання, речі складені охайно, батько створив належні житлово-побутові умови для дітей (т.2, а.с.72). Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2019 року №101-5446/03 з метою забезпечення прав та інтересів дітей Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (т.2, а.с.70-71). За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.2, ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що на даний час вони проживають з батьком, який повністю їх утримує, фінансово забезпечує, турбується та піклується на стан їх здоров`я, навчання, відпочинку та дозвілля, а також оздоровлення. Мама рідко з ними контактує, але вони б хотіли проживати разом з батьком. В свою чергу позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] надали суду в якості доказів по справі в частині вимог первісного позову про визначення проживання малолітніх дітей з матір`ю наступні документи: договір оренди нерухомого майна від 14.11.2017 року (т.1, а.с.44-46), акт обстеження умов проживання від 7.08.2018 року (т.1, а.с.47), довідку від 17.07.2018 року №БМ000000001 з місця роботи [PERSON] (т.1, а.с.55; 204). Суд розцінює договір оренди нерухомого майна від 14.11.2017 року та акт обстеження умов проживання від 7.08.2018 року як неналежні докази, оскільки за вказаним договором [PERSON] здійснювала оренду двохкімнатної квартири [ADDRESS] , а в акті зазначено створення нею належних умов у цій квартирі для проживання, однак строк дії договору був вичерпаний 10.09.2020 року (т.1, а.с.45), а іншого договору позивач за первісним позовом суду не надала. А оцінюючи зміст вказаної довідки, що [PERSON] працює на посаді менеджера по збуту ТОВ „БОНАМІТ", отримуючи оклад 3 723 грн., який значно поступається у розмірі фінансового щомісячного доходу [PERSON] , описаного вище. Характеристику адвокатського об`єднання „ЮК „Шмаров і партнери" про період роботи [PERSON] в даній установі (т.1, а.с.52; 203), суд не може взяти до уваги, оскільки дана характеристика не містить в собі терміну тривалості роботи в часі відповідача по справі, за який він характеризується, особисті його негативні відносини з іншими працівниками не містять підстав таких стосунків між співробітниками, а невихід на роботу [PERSON] у зв`язку з тривалим перебуванням у стані алкогольного сп`яніння не містить посилань на докази ствердження такого факту, докази лікування з цього приводу, а також на докази реагування юридичної особи на невихід на роботу [PERSON] . Суд не може покласти в основу рішення показання свідка [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] був агресивним в родині, залякував дітей, не допускав [PERSON] до своїх дітей, свідка [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі їх син [PERSON] став агресивним, почав бити дівчат у школі, [PERSON] є поганим батьком, свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки всю інформацію висловлену у судовому засіданні свідок [PERSON] знає зі слів [PERSON] , позивачки по справі, а безпосереднім свідком подій вона не була, свідок [PERSON] всю інформацію знає зі слів своєї доньки, яка є однокласницею [PERSON] , а безпосереднім свідком подій вона не була, а також вони суперечать змісту шкільних характеристик [PERSON] , описаних вище, а свідки [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , які зацікавлені у вирішенні спору на користь своєї доньки, позивача за первісним позовом. Суд також не може покласти в основу рішення показання позивача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] , зловживаючи алкогольними напоями, має незадовільний психічний стан, що підтверджується відповіддю Комунального закладу Київської обласної ради „Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" №542 від 28.09.2018 року (т.1, а.с.166), оскільки вказана відповідь містить період лікування [PERSON] від психічних та поведінкових розладів з 2005 року по 2007 рік, останнє лікування відбулось з 2.06.2007 року по 1.07.2006 року, тобто до народження обох дітей. Відомості про зловживання алкоголем або лікування від алкогольної залежності [PERSON] після 2007 року позивачем та її представником не надано. А на даний час його стан здоров`я, включаючи і психічний стан, є задовільними, будь-яких протипоказань немає, що підтверджується довідками від 15.02.2019 року про те, що [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Іванківської центральної районної лікарні не перебуває, медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 2ААЛ №991502 від 2.10.2019 року та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 2РРС № 354770 від 2.10.2019 року, описаними вище. В ч.1, ст.3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. В рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява №2091/13, у справі „М.С. проти України" та у рішенні „Мамчур проти України" від 16.07.2015 року №10383/09, параграф 100, Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: 1) інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 7.12.2006 року №31111/04 у справі „Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини і інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі „Олсон проти Швеції") (№2) від 27.11.1992 року, серія А, №250, ст.35-36, параграф 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема і практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Презумпція вирішення спору на користь матері у справах про опіку над дитиною не підтримується ні практикою ООН після прийняття Декларації про права дитини, ні судовою практикою ЄСПЛ та не відповідає позиції Ради Європи. Декларація прав дитини від 20.11.1959 року не є міжнародним договором в розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 року та Закону №1906-ІV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку з цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях повинно приділятись першочергова увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини узгоджується з нормами Конституції України та Законів України, тому саме її норми зобов`язані враховуватись усіма судами при розглядів спорів, які стосуються прав дітей. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у Постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц, який в розумінні ст.411; 417 ЦПК України є обов`язковими для судів першої інстанції. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.10.2018 року відступила від висновків Верховного Суду України, зазначених у постановах від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17 про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім випадків виняткових обставин, бути розлучена з матір`ю. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання своїх дітей, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самих дітей, приходить до висновку, що оскільки батько дитини [PERSON] має на праві власності трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , в якому проживають спільно батько з обома синами і останні зареєстровані в ній та на праві користування - будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, має переважно більший щомісячний дохід ніж [PERSON] , діти мають всі умови для проживання, виховання та їх утримання (окреме спальне місце, меблевий куточок для зберігання сезонних речей, стіл для навчання), батько повністю займається навчанням, лікуванням дітей, створює їм умови їх розвитку (відвідують секцію футболу), [PERSON] займається у логопеда, має достатній фінансовий стан та час для утримання дітей, тому, приймаючи до уваги бажання самих дітей проживати з батьком, необхідно визначити місце проживання обох дітей з батьком, що буде повністю відповідати правам та інтересам дітей, які мають повне право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому фінансовий та житловий стан позивача [PERSON] , а також її ставлення до дітей та дітей до неї, яка також ставила питання про встановлення місця проживання дітей з матір`ю, не надає як на день подачі позову, так і на теперішній час визначити місце проживання дітей саме з нею. Таким чином, суд вважає необхідно зустрічний позов задовольнити, а первісний в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю не підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, де зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, оскільки вимоги національного законодавства: ст.21; 22; 24; 51 Конституції України, ст.141 СК України, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи. При цьому позивач [PERSON] не позбавлена права у побаченнях та спілкуванні зі своїми дітьми ні в їх кількості, ні в часі, що і гарантував у судовому засіданні батько дітей [PERSON] . У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Оскільки суд задовольнив зустрічний позов і визначив місце проживання обох дітей з батьком, і відмовив в частині первісного позову щодо визначення проживання дітей з матір`ю, тому вимоги первісного позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей з батька на користь матері не підлягають задоволенню, так як є похідними від визначення місця проживання дітей. Крім того, Іванківським районним судом Київської області було винесено судовий наказ від 31.07.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх спільних дітей в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття (т.1, а.с.70; т.2, а.с.82). Хоча і ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 1.10.2018 року було скасовано зазначений судовий наказ (т.2, а.с.83-84), однак Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2019 року ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 1.10.2018 року було скасовано і в задоволенні заяви про перегляд судового наказу Іванківського районного суду Київської області від 31.07.2018 року за ново виявленими обставинами було відмовлено (т.2, а.с.85-86). Стягнення аліментів на утримання дітей з матері на користь батька триває і на даний час (т.2, а.с.87).

Outcome: partial