Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач є матір'ю-одиначкою малолітнього [PERSON],[INFO] З 07.04.2009 р. сім'я перебувала на обліку у сільській раді як неблагополучна. З матір'ю неодноразово проводилися бесіди з приводу виконання нею батьківських обов'язків, але ситуація покращувалася на нетривалий час. [PERSON] пропонували направити дитину до обласного реабілітаційного центру строком на 9 місяців Путивльської школи -інтернат на навчальний рік, але мати категорично відмовилася. У 2012 році [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Тростянецького РЦ СССДМ, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. За період соціального супроводу житлово-побутові умови змінилися на краще, але витримки матері на тривалий час не вистачає, вона знову починає вживати спиртне, внаслідок чого в будинку безлад, відсутність продуктів харчування. Алкогольні напої вживають і співмешканець [PERSON] та її батько [PERSON], після чого відбуваються лайки та бійки. Проживаючи в таких умовах дитина морально нівечиться, це негативно впливає на її нормальний розвиток та виховання. З огляду на такі обставини і звернувся позивач до суду з даним позовом, в якому просив: відібрати у [PERSON], [INFO] її дитину- Свиридова [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісяця. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, при цьому пояснив, що незважаючи на всі вжиті заходи, позитивних змін у поведінці відповідача та виконанні нею батьківських обов'язків не відбулося, тому необхідно відібрати дитину від матері та стягнути з неї аліменти. Представники 3-х осіб підтримали позовні вимоги та пояснили, що дійсно відповідач перебувала на обліку, були випадки вживання нею спиртних напоїв, внаслідок чого умови проживання погіршувалися, а коли відповідач не вживає алкоголь, то умови проживання задовільні. Прокурор в судовому засіданні не погодилася з позовними вимогами, враховуючи всі обставини, вважає, що для дитини буде краще проживати разом з матір'ю. Суд, вислухавши сторони, представників 3-х осіб, прокурора, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є матір'ю-одиначкою [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Відповідно до ст.8 вищевказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Відповідно до ч.5 ст.19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції. У вищевказаній справі було встановлено, що за рішенням суду першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, було відібрано трьох неповнолітніх дітей без позбавлення заявників батьківських прав (ст.170 СК України). У рішенні йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Відповідно до ст.165 СК України виконком Боромлянської сільської ради Тростянецького району, як орган опіки та піклування, мав право за наявності достатніх підстав на звернення до суду з позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] Проте, для визначення чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві» необхідно оцінювати в контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені на виправдання втручання доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п.48 Рішення). У названому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї. Так, суть позовних вимог зводиться до того, що з 07.04.2009 р. сім'я перебувала на обліку у сільській раді як неблагополучна. З матір'ю неодноразово проводилися бесіди з приводу виконання нею батьківських обов'язків, але ситуація покращувалася на нетривалий час. [PERSON] пропонували направити дитину до обласного реабілітаційного центру строком на 9 місяців Путивльської школи -інтернат на навчальний рік, але мати категорично відмовилася. У 2012 році [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Тростянецького РЦ СССДМ, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. За період соціального супроводу житлово-побутові умови змінилися на краще, але витримки матері на тривалий час не вистачає, вона знову починає вживати спиртне, внаслідок чого в будинку безлад, відсутність продуктів харчування. Алкогольні напої вживають і співмешканець [PERSON] та [PERSON], після чого відбуваються лайки та бійки. Проживаючи в таких умовах дитина морально нівечиться, це негативно впливає на її нормальний розвиток та виховання. Відповідно до частин 4 - 6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: рішення виконкому Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №28 від 22.04.2014 р. про затвердження висновку про відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] та сам висновок (а.с.3-6); довідку про здійснення соціального супроводу родини [PERSON] (а.с.7), а також надано акти обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], згідно яких під час кожних обстежень матеріально-побутові умови характеризувалися від позитивних до незадовільних, які виникали внаслідок вживання спиртних напоїв як [PERSON], так і її співмешканцем [PERSON] та батьком- пенсіонером [PERSON] (а.с.10-17,19-22,32). У висновку про доцільність відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав виконкомом Боромлянської сільської ради Тростянецького району зазначає: «беручи до уваги той факт, що мати малолітнього належним чином не піклується про розвиток, виховання та здоров'я своєї дитини та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування Боромлянської сільської ради вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON],[INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав" (а.с.5-6). Відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вищевказаний висновок органу опіки і піклування, яким визнано за доцільне відібрати дитину від матері, не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з матір'ю та відсутність з її боку піклування про сина в майбутньому. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Так, допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він любить свою матір, вона змінилася на краще та бажає проживати разом з нею. Допитані в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно раніше були присутні випадки вживання спиртних напоїв з боку відповідача, але [PERSON] змінилася, просили не відбирати дитину у матері. Також судом встановлено, що [PERSON] працює в ТДВ "Маяк" робітником по догляду за тваринами, що підтверджується копією трудової книжки та за період з листопада 2013 року по травень 2014 року отримала заробітну плату в сумі 11159 грн.89 коп., що підтверджується довідкою ТДВ "Маяк" за №106 від 27.05.2014 року, а отже матеріально відповідач має змогу забезпечити себе й свою дитину. Крім того, дитина проживає в будинку, де в нього є власна кімната, ліжко, стіл для занять, що є нормальними умовами для виховання хлопчика, а також є в наявності деяка худоба, кури, тобто є також і продукти харчування. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки надані ним докази є не достатньо переконливими та суперечливими, що викликає сумнів щодо наявних підстав для відібрання дитини від матері та стягнення з неї аліментів. В той же час, суд вважає, що винна поведінка [PERSON], яка визнає, що періодично вживала алкогольні напої, що заважало їй нормально опіковуватись дитиною є неприпустимою, тому її необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування Боромлянської сільської ради Тростянецького району обов'язок по здійсненню контролю за виконанням батьківських обов'язків [PERSON], що буде відповідати положенню закріпленому в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed