Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON] використовує земельну ділянку, орієнтовною площею 444,0 м.кв, з моменту державної реєстрації права власності на культурно-оздоровчий молодіжний центр, а саме з 30.03.2007 року, що розташований в [ADDRESS] . Крім того, рішенням 13 сесії 24 скликання Хмільницької міської ради від 18.12.2003 відповідачу затверджено проект відводу на земельну ділянку площею 444,0 кв.м. для функціонування та обслуговування майнового комплексу "Культурно-оздоровчого молодіжного центру" та надано дану земельну ділянку в користування на умовах оренди, терміном до 01.12.2004 року. Рішенням 25 сесії 4 скликання Хмільницької міської ради №459 від 31.03.2005 року відповідачу надано дозвіл на проведення інвентаризації та виготовленнятехнічної документації для оформлення права користування земельною ділянкою. 22.04.2005 року між сторонами, на підставі вказаного рішення, укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 2 роки, тобто до 01.12.2006 року Рішенням 17 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради від 22.02.2007 року відповідачу продовжено користування земельною ділянкою площею 444,0 м.кв до 01.03.2017 року. 25.03.2010 рішенням 63 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради продовжено [PERSON] користування земельною ділянкою площею 444,0 кв.м. Рішенням 66 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради від 24.06.2010 відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо оформлення права користування на умовах оренди земельною ділянкою по [ADDRESS] для функіонування та обслуговування культурно-оздоровчого центру - сауни. 05.08.2010 на 68 сесії 5 скликання Хмілицької міської ради було прийнято рішення про припинення [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 255,0 кв.м. по [ADDRESS] у зв"язку проведеною реконструкцією частини будівлі під житлову та продовжено користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 189,0 кв.м. терміном до 01.03.2015 року. 05.12.2011 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 189,0 кв.м. строком до 01.03.2015 року. Про закінчення договору оренди відповіда неодноразово повідомлялась. 09.12.2019 року членами комісії з самоврядного контролю за використанням та охороною земель у Хмільницькій міській ОТГ було проведено обстеження земельної ділянки в [ADDRESS] в ході якого встановлено, що земельна ділянка орієнтовною площею 444.0 кв. м. огорожена капітальним парканом та використовується [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 24.02.2020 №64 було затверджено акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, згідно якого завдані [PERSON] збитки становлять 61697, 43 грн. за використання земельної ділянки площею 444,0 кв.м. за період з 01.12.2016 по 30.11.2019 роки. Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з [PERSON] збитки, які нанесені місцевому бюджету Хмільницької міської ради внаслідок неодержання нею доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки в сумі 61697,43 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2102,0 грн. Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. 12.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позовні вимоги та просить їх задоволити, посилаючись на обставини, що містяться в позові. В минулому судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та зазначила, що незважаючи на те, що користування земельною ділянкою, площею 255,0 кв.м. було припинено, проте [PERSON] продовжувала користуватись нею, про що свідчить капітальний паркан, яким спірна земля огорожена. Крім відповідача доступу до земельноїділянки ніхто не мав. Відповідач [PERSON] в минулому судовому засіданні позов визнала частково. Зазначила, що земельною ділянкою, площею 189,0 м.кв. вона користується та згідна сплатити нараховані збитки в цій частині. Проте, земельну ділянку площею 255,0 м.кв у неї вилучено у зв"язку з перебудовою частини приміщення в житлову квартиру, а тому цю ділянку вона не використовує для функціонування культурно-оздоровчого молодіжного центру. Визнає, що капітальний паркан встановлений нею ще до переобладнання частини нежитлової будівлі в житлову. Про те, що його необхідно знести їй міська рада не повідомляла. Представник відповідача - адвокат Кюстюк С.М. заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість, посилаючись на обставини, що ним зазначені в письмовій промові, яку долучено до матеріалів справи, а також зазначив, що безпідставно нараховано позивачем збитки за 2016 та шість місяців 2017 р. , оскільки пропущено строки позовної давності. Досліджуючи письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідач є власником культурно-оздоровчого молодіжного центру, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 14,15,17-18, зворот), яку перейменовано на " [ADDRESS] (а.с.19); 18.12.2003 року рішенням 13 сесії 24 скликання Хмільницької міської ради Недовісі О.С. надано в оренду земельну ділянку, площею 444,0 кв.м, по [ADDRESS] для функціонування та обслуговування майнового комплексу "Культурно-оздоровчий молодіжний центр" терміном до 01.12.2004 року (а.с. 20); 31.03.2005 року рішенням №459 25 сесії 4 скликання Хмільницької міської ради Недовісі О.С. продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки, площею 444,0 кв.м, до 01.12.2006 року (а.с. 21); Згідно договору оренди земельної ділянки від 22.04.2005 [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 444.0 кв.м., до 01.12.2006 (а.с. 49-54). 22.02.2007 року рішенням 17 сесії 5 скликання [PERSON] продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки, площею 444,0 кв.м., до 01.03.2017 року (а.с. 22); 25.03.2010 року рішенням 63 сесії 5 скликання [PERSON] продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки , площею 444,0 кв.м., до 01.03.2015 року (а.с. 23); 24.06.2010 рішенням 66 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради Недовісі О.С. надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо оформлення права користування на умовах оренди на земельну ділянку по [ADDRESS] , для функціонування та обслуговування культурно-оздоровчого центру - сауни (а.с. 24); 05.08.2010 рішенням 68 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради припинено право [PERSON] користуватись земельною ділянкою, площею 255.0 кв.м., що по [ADDRESS] , у зв"язку із проведеною реконструкцією частини будівлі під житлову квартиру. Продовжено користування на умовах оренди земельною ділянкою, площею 189.0 кв.м., по [ADDRESS] , на якій знаходиться майновий комплекс "Культурно-оздоровчий молодіжний центр"терміном до 01.03.2015 (а.с. 25). Згідно договору оренди землі від 05.12.2011 [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 189.0 кв.м., до 01.03.2015 (а.с. 42-48). Актом обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки №28 від 09.12.2019 встановлено, що відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою, площею 444.0 кв.м., яка огорожена капітальним парканом (а.с.27 -29). Відповідно до попереднього розрахунку розміру збитків по земельній ділянці, площею 444. 0 кв.м., що розташована в [ADDRESS] по гр. [PERSON] , розмір збитків за фактичне користування земельною ділянкою становить 61 697.43 грн.(а.с. 35-36). Рішенням Хмільницької міської ради № 64 від 24.02.2020 затверджено акт про визначення розміру збитків, складений комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі, про нарахування [PERSON] збитків в розмірі 61697.43 грн. (а.с. 37-40). Протягом 2018,2019 р.р відповідач передавала в найм нерухоме майно по [ADDRESS] (а.с. 68-75) У відповідності до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкта прийнято в експлуатацію реконструкція частини вбудованого приміщення під житлову квартиру по [ADDRESS] (а.с. 139-147) 29.12.2020 між відповідачем та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 189,00 кв.м. (149-152) Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно зі ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5). Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287цього розділу (п. 288.7). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до вимог ст.34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. Згідно з п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ № 284 від 19 квітня 1993 року з наступними змінами, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п.3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, в тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно з п.2 Порядку визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Отже, суд аналізуючи зазначені вище норми матеріального права приходить до висновку, що у випадку неукладення договору оренди (непродовження його дії на новий строк), суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст.157 ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам. Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-2588цс15. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, відповідно до ч. 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, зокрема із земель комунальної власності, за проектом землеустрою щодо її відведення звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою (п. «ґ» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій»). Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про землеустрій»). При цьому згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Законом України «Про Державний земельний кадастр» визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру. За змістом ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. При цьому у ст. 15 зазначеного Закону наведено перелік відомостей про земельні ділянки, за змістом якої до Державного земельного кадастру включаються такі відомості: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині 2 статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Згідно з п. 26 Порядку ведення Державного земельного кадастру, ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер. Відповідно до п. 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами у справі 22.04.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 444,0 м.кв по [ADDRESS] , на якій знаходиться майновий комплекс "Культурно-оздоровчий молодіжний центр". Вподальшому термін дії вказаного договору оренди землі неодноразово продовжувався. Проте, 05.08.2010 рішенням 68 сесії 5 скликання Хмільницької міської ради Недовісі О.С. припинено право користування частиною земельної ділянки площею 255,0 кв.м та продовжено користування до 01.03.2015 року земельною ділянкою площею 189,0 кв.м. Враховуючи, що відповідачем договір оренди земельної ділянки не продовжувався, а остання використовує земельну ділянку загальною площею 444,0 м.кв, тому комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було нараховано збитки, що завдані позивачу використанням землі без відповідних правоустановчих документів. Також встановлено, що земельна ділянка площею 189,0 кв.м. сформована як об"єкт цивільних прав з присвоєнням кадастрового номеру 0510900000:00:003:0995, на земельну ділянку площею 255,0 м.кв кадастровий номер відсутній. Судом встановлено, що технічна документація на земельну ділянку площею 255,0 га не розроблялась, точна площа та межі такої земельної ділянки не визначені, а отже ця земельна ділянка не може вважатися сформованим об`єктом цивільних прав у розумінні положень статті 79-1 Земельного кодексу України. За змістом п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до п. 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України. Тобто, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 року по справі № 920/739/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2020 у справі № 915/1806/19). Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213, згідно з п. 21 якої нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За змістом ч. 4 ст. 23 цього Закону рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України, якою, в свою чергу, передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Згідно з Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.11.2016 року № 489, за результатами нормативної грошової оцінки земель укладається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що нарахування збитків комісією здійснювалось на підставі витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 189,0 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Проте, доказів, проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки площею 255,0 м.кв не надано, що позбавляє суд можливості перевірити дійсний розмір безпідставно збережених коштів - орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності. Крім того, земельна ділянка орієнтовною площею 255,0 м.кв. в окремий об"єкт не виділена та точний розмір її не встановлений. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що [PERSON] протягом 2015-2019 р.р використовувала земельну ділянку загальною площею 189,0 м. кв з кадастровим номером 0510900000:00:003:0995, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі без належних на те правових підстав, а саме без укладеного (продовженого) договору оренди земельної ділянки. Оскільки в даному випадку предметом розгляду, крім іншого, є стягнення безпідставно збереженого майна у вигляді орендної плати за земельну ділянку площею 255,0 м.кв. , тому нарахування мають здійснюватися саме на підставі технічної документації та витягу з нормативної грошової оцінки землі, у випадку формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, а за відсутності цього - на підставі належним чином затвердженої нормативно грошової оцінки земель комунальної власності, розташованих в межах відповідного населеного пункту, чого суду не надано, а із наданого розрахунку неможливо встановити, чи вірними є застосовані коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені як вихідні дані для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення, тому суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами по справі не було доведено розрахунок розміру заявлених до стягнення коштів за земельну ділянку площею 255,0 м.кв., що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Визначаючи розмір безпідставно збережених коштів - орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності площею 189,0 м.кв суд виходить з того, що земельна ділянка використовувалась відповідачем протягом 2015-2019 р.р., комісією збитки нараховані за грудень 2016-2019 роки, проте з позовом за захистом порушених прав Хмільницька міська рада звернулась лише в червні 2020 року, тобто клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності та стягнення коштів лише в межах трирічного строку є обгрунтованим. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задоволити частково та стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти - орендну плату за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності площею 189,0 м.кв за період з 15.06.2017 по 2019 рік включно, що становить 21920,38 грн. Щодо посилання представника відповідача на те, що у матеріалах справи відсутня нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за 2017, 2018 роки, то суд зазначає, що з розрахунку, наданого позивачем вбачаєтья, що протягом цього періоду нормативно-грошова оцінка не змінювалась. В частині стягнення з відповідача коштів за використання землі площею 255,0 м.кв. позовні вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial