Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, який є громадянином Німеччини, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивач просила про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачем на адресу суду направлено заяву,на якій проставлено апостиль,про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. Сторони перебувають у шлюбі з 02.05.2018 року, який зареєстровано відділом актів цивільного стану м.Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччини, актовий запис № Е 1368/2018, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно ст. 13 ЗУ "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5 від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Так, з поданого позивачем в якості доказу документу про укладення шлюбу вбачається проставляння на ньому апостиля. Таким чином, шлюб між [PERSON] до [PERSON] , який зареєстрований 02.05.2018 року, який зареєстровано відділом актів цивільного стану м.Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччини, актовий запис № Е 1368/2018, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Згдіно ст.60\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Законом України\~«Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» визначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах . Відповідно до ст.\~63\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» іноземці та громадяни України , які уклали шлюб з іноземцем , можуть розірвати шлюб на території України та за законодавством України. З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою України, відповідачє громадянином Федеративної Республіки Німеччини. Згідно із статтею 7\~Закону України\~«Про правонаступництво\~України» від\~12\~вересня 1991\~року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки. Згідно із Законом України\~«Про правонаступництво\~України» та положеннями Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1992 року, у порядку правонаступництва застосовується двосторонній міжнародний договір колишнього СРСР, а саме - Договір між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Німецькою Демократичною Республікою про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікований 28 березня 1958 року. Статтею 23 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Німецькою Демократичною Республікою про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах передбачений порядок і підсудність для вирішення позовів про розірвання шлюбу, зокрема: у справах про розірвання шлюбу та про визнання шлюбу недійсним застосовується законодавство і в принципі компетентні суди Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було в момент пред`явлення позову. Якщо подружжя має місце проживання на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також суди цієї Договірної Сторони. Якщо в момент порушення позову про розірвання шлюбу або про визнання шлюбу недійсним один із подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то у справах про розірвання шлюбу та про визнання шлюбу недійсним компетентні суди обох Договірних Сторін. Суди застосовують законодавство своєї держави. Таким чином, оскільки [PERSON] є громадянином Федеративної Республіки Німеччина і проживає там, а [PERSON] є громадянкою України місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , то на підставі вищевказаного Договору позов про розірвання шлюбу може розглядатися Центральним районним судом міста Миколаєва на підставі законодавства України. Згідно ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно\~ст.112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них , інтересам їх дітей , які мають суттєве значення . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки у подружжя не склалось сімейне життя, непорозуміння між ними є тривалими, а не тимчасовими, на примирення позивач не погоджується. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не є можливим та суперечить інтересам кожного з них.

Outcome: approved