Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2008 р. він є власником будинку [ADDRESS]. Проте, користуватися своєю власністю він не може, оскільки у будинку мешкають відповідачі, які у 2003 році, зі згодою попереднього власника будинку - ТОВ "Україна-Агро", вселилися до будинку. Його вимогу про виселення з будинку відповідачі не виконали, тому він змушений тривалий час орендувати житло для свого проживання та членів його сім'ї, не має можливості користуватися належною йому власністю, чим порушуються його права, тому просить висилити відповідачів з належного йому будинку без надання їм іншого житлового приміщення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні по підставам, викладеним у позовній заяві, також пояснили, що проживання відповідачів у будинку, який належить позивачу на підставі права власності, є незаконним та порушує права позивача, як власника будинку, який не може використовувати належне йому житло для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], у судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи вони були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Боївської сільської ради Володарского району Донецької області у судове засідання не з*явився, залишив заяву, в якій просить суд розглянути справу без нього на розгляд суду. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Володарської районної адміністрації у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що при задоволенні позову та виселення відповідачів із займаного ними приміщення, будуть порушені права малолітньої особи - [PERSON], 2010 року народження. Просив відмовити у задоволенні позову. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності нез'явившегося позивача, відповідачів[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] Вислухавши представників позивача - [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченому приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] та укладеному 18.10.2008 р. між СТОВ "Україна - Агро" та позивачем [PERSON], останній є власником житлового будинку [ADDRESS]. 01.10.2006р. право власності позивача на зазначений будинок було зареєстровано, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12007072 від 01.10.2008 р., виданий Володарським БТІ. Відповідно до довідки виконкому Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 28.12.2011р. за № 231, а також акту від 02.03.2012р., складеному мешканцем будинку [ADDRESS] [PERSON], депутатом Боївської сільради Жигадло Н.В., виконавчим директором ТОВ "Володарський сортонасенницький завод" Мицик В.І., відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON], 2010 року народження, мешкають у будинку [ADDRESS]. Відповідно до довідок Адресного бюро від 01.03.2012р. відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] з 22.03.2012 р., [PERSON], [PERSON] з 22.01.2003р., а [PERSON] з 24.07.2008 року, неповнолітній [PERSON] не значиться за даною адресою. Згідно повідомлень від 07.08.2012, 23.08.2012 р., [PERSON] повідомляв [PERSON] про те, що уразі якщо, відповідачі не виселяться та не знімуться з реєстрації на протязі трьох місяців з належного йому будинка [ADDRESS], він буде змушений звернутися до суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на статті 316, 317, 319, 321 ЦК України, які входять до глави 23 Цивільного кодексу України, а також статтю 345, яка входить до глави 24 цього Кодексу, та які регламентують загальні положення про право власності та набуття права власності. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 р. норми цивільного законодавства, при розгляді судами спорів, застосовуються у разі, якщо ці правовідносини не урегульовані нормами житлового законодавства. Так, згідно із ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Так на підставі ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, виселення особи можливе лише за умови, що до неї попередньо були вжиті заходи попередження або громадського впливу. З огляду на законодавство України суд вважає, що вжиті до відповідачів заходи є достатніми для виселення останніх з квартири. За таких обставин, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушене, бо він мешкає на орендованій квартирі, має двох неповнолітніх дітей, при цьому маючи житловий будинок на праві власності, яким не в змозі користуватися із-за того, що в ньому мешкає сім*я [PERSON], перед якими ніяких обов*язків відповідач не має, тому що ні договору оренди ні іших договорів з ними, [PERSON] не укладав. Тому підлягають усуненню перешкоди в користуванні позивачем приватною власністю шляхом виселення відповідачів із спірного жилого приміщення без надання іншого житла. Такий висновок суду ґрунтується на нормах ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України згідно яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; на нормах ст.155 ЖК України, ст.321 ЦК України, згідно яких громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні; на нормах ст.391 ЦК України, згідно якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що відповідачі в добровільному порядку не бажають залишати житлове приміщення, а саме будинок [ADDRESS], що порушує право власності позивача на житлове приміщення та є суттєвою перешкодою у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження належним її майном, а тому є підстави для задоволення цього позову та виселення відповідачів із зазначеного жилого приміщення.

Outcome: approved