Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] (далі позивач) 11 вересня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) третя особа: [PERSON] , з вимогою про стягнення аліментів, та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і на період навчання, але до 22.07.2025 року. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття, тобто, [INFO] та на період подальшого навчання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з відповідним позовом. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що старший син [PERSON] , [INFO] проживає з ним та знаходиться на його утриманні, молодший син на вихідні перебуває у нього. Зацікавлена особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог що стосуються його утримання, посилаючись на те, що він навчається в учбовому закладі на денній формі навчання, проживає з батьком. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 22 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.32-33). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13-16). Повнолітній [PERSON] , [INFO] навчається в ДНЗ "ОВПУ АТ" на денному відділенні на бюджетній формі навчання, закінчує навчання 24.12.2020 (а.с.9). Виходячи з пояснень сторін по справі, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, але на вихідні перебуває у батька. Відповідач працює на посаді водія в ТОВ "Рєфтранс" з 01.08.2019 року, його заробітна плата за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 складає 53844,96 грн. (а.с.39). V. Оцінка Суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача Суд відповідно до статті 182 СК, враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, - доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, тощо; - інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що стаття 182 СК закріплює положення про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, з врахуванням того, що з відповідачем проживає повнолітній син, якого відповідач отримує, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який визначений позивачкою у позові є занадто завищеним, а тому аліменти підлягають стягненню у меншому розмірі. Відмовляючи в задоволенні вимог в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, суд керується наступним. Стаття 199 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням наступних обставин: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Визнаючи розмір аліментів суд враховує як інтереси повнолітньої дитини, яка потребує матеріальної допомоги, так і інтереси батьків. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається в ДНЗ "ОВПУ АТ" на денному відділенні на бюджетній формі навчання, закінчує навчання 24.12.2020 (а.с.9). [PERSON] проживає разом з відповідачем, знаходиться на його утриманні. Надані докази свідчать, що [PERSON] не потребує матеріальної допомоги від відповідача на період навчання у навчальному закладі, що було визнано ним особисто в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з навчанням не підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", однак при подачі позову до суду сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн., він підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). В матеріалах справи наявний витяг з договору №93 про надання правової допомоги [PERSON] від імені адвоката Пасічник О.В. (а.с.20), ордер серії ОД №402858 (а.с.21), квитанція №93 до прибуткового касового ордеру від 10.09.2020 року на суму 3000,00 грн. (зворотній бік а.с.21), розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом (а.с.25). Отже, у звязку із частковим задоволенням позову, суд доходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі задоволених вимог в сумі 1500,00 грн. З цих підстав,

Outcome: partial