Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів в якому зазначила, що 12.12.2006 року між нею та ПАТ КБ "Приват Банк" було укладено кредитний договір № zре0GК50180341, відповідно до умов якого банком надано кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 16800,00 дол. США та для сплати страхових платежів у розмірі 2800,00 дол. США. Згідно пункту 2.2.7. зазначеного договору: "Під оформленням договорів застави/іпотеки/поручительства належним чином сторони розуміють: письмове узгодження з банком договорів страхування, у т.ч. вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, що підлягають страхуванню, пред'явлення банку підписаних страхувальником договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза вповноваженого представ\-ника банку на договорах страхування". 23.02.2007 року нею отримано від ПАТ КБ "Приват Банк" лист від №20.1.3.2/6- 811/5757, в якому зазначено, що всі права вимоги за кредитними доку\-ментами відступлені ПриватБанком компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс», яка внаслідок відступлення є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитними до\-кументами. В подальшому - 14.12.2010 року, нею було отримано лист за вих. №2607716968, в якому зазначено, що кредитором та заставодержателем є ПАТ КБ «ПриватБанк». Також в цьому листі зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано на користь СК ЗАО "Страхова компанія "ИНГОССТРАХ" страхові внески у сумі 88,91 доларів США. Зважаючи на те, що з боку ПАТ КБ "ПриватБанк" було надано суперечливу інформацію, а також враховуючи, що від працівників ПАТ КБ "Приват Банк" стало відомо, що ПриватБанком не перерахувалися на користь СК ЗАО "Страхова компанія "ИНГОССТ\-РАХ" страхові внески у сумі 88,91 доларів США, вона була змушена вимагати на\-дання доказів щодо існування у ПАТ КБ "ПриватБанк" права вимоги та доказів оплати страхових внесків. Такі докази їй надані не були, тому вона просить суд визнати дії ПАТ КБ "ПриватБанк" протиправними та визнати недійсним пункт 2.2.7. кредитного договору № zре0GК50180341 від 12.12.2006 року, який регулює сплату страхових внесків за договором.. У судове засідання позивачка та її представник не з»явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла телеграма про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав наведених у його письмових запереченнях. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.12.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № zре0GК50180341, відповідно до умов якого банком надано позивачу кредитні кошти на строк до 11.12.2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 16800,00 дол. США на наступні цілі: придбання квартири за 14000,00 дол. США та для сплати страхових платежів у розмірі 2800,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто, умовами договору було передбачено, яка сума коштів повинна була перераховуватись страховій компанії. Згідно виписки по рахунку вбачається, що банк кожного року перераховував страховий платіж Страховій компанії, згідно умов договору, не зважаючи на те, що право вимоги було відступлено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс», адже саме в банку обслуговується рахунок для погашення заборгованості за договором, і тому всі перерахування здійснювались через рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто усі умови договору, в тому числі і по розрахункам зі страховою компанією, також дотримує [PERSON]. Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. При укладенні кредитного договору позичальнику було надано всю необхідну інформацію, про що свідчить власноручний підпис позичальника у кредитній угоді. Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору № zре0GК50180341 від 12.12.2006р. позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 1.3 договору застави, іпотеки, поруки й т. ін., для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, договір страхування заставного майна і договір особистого страхування позичальника. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про оплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договором страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 даного договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. Таким чином, позивачем та відповідачем погоджено порядок та умови сплати страхових платежів. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В статті 627 ЦК України говориться, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредитні кошти у сумі 16 800,00 дол. США, що не заперечується і позивачем. Позивач також прийняла та виконує умови договору. З кредитного договору, вбачається, що сторони при його підписанні домовилися про предмет договору, свої права та обов'язки, щодо відповідальності, ціни, строку дії та інших умов. Договір підписано сторонами та прийнято до виконання, тобто він с таким, що має реальні правові наслідки. Крім того, договір відповідає іншим вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. До матеріалів справи не надано доказів того, що особи, які уклали договір не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, їх волевиявлення у момент підписання договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, тощо. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу порушення відповідачем умов договору та підстав для визнання договору частково або повністю недійсним, тому в позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та визнання договору в частині пункту 2.2.7. недійсним, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed