Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він -\~[PERSON], з 11.07.1979 року по 31.12.1980 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний електрослюсар по ремонту устаткування та дробильником у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», з 06.10.1981 року по 01.10.1989 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний прохідник та гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», а з 01.10.1989 року по 31.05.1992 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева 1» (а всього 12 років 3 місяці). Відповідно до постанови КМУ від 2 березня 1998 р. N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», наказом Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 01.01.2000 року, згідно наказу міністерства промислової політики України від 12.07.1999 року № 248, перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». [PERSON] спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат», Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» було перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке з 04.04.2011 року було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ (далі ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ»). При цьому слід одразу зазначити, що Першотравневе рудоуправління та шахти «Північна Вентиляційна» і «Першотравнева-1» були лише відособленими (структурними) підрозділами (які у серединні 90-х років були ліквідовані) Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (тобто вони не були самостійними юридичними особами). При цьому, сама юридична особа (підприємство) Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (м. Кривий Ріг) з ідентифікаційним кодом 00191307 не було ліквідовано, а має правонаступника ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» з таким самим ідентифікаційним кодом 00191307, що і ДВО «Кривбасруда» та з такою самою юридичною адресою (м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1А), що і ДВО «Кривбасруда». Внаслідок погіршення стану здоров'я його було направлено на обстеження до Криворізького НДІ гігієни праці і профзахворювань м. Кривий Ріг. Відповідно до висновку Криворізького НДІ гігієни праці і профзахворювань йому 18.05.1995 року було встановлено професійне захворювання: пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст. Крім того, відповідно до висновку Криворізького НДІ гігієни праці і профзахворювань про професійне захворювання від 18.07.1996 року, йому також було встановлено професійне захворювання: попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. У нього виражене обмеження руху у попереково-крижовому відділі хребта, наявний кашель у ночі та вранці, порушення сну, задишка при незначному фізичному навантажені, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, загальна слабкість, підвищена втомлюваність. [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 05.06.1995 року та [PERSON] № 15 розслідування хронічного професійного захворювання від 05.08.1996 року, він 15 років працював у ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 (далі Гігієнічна класифікація праці). [PERSON] витягу із [PERSON] огляду у ЛТЕК від 08.06.1995 року, мені було первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту (копії якої додається до позовної заяви). [PERSON] витягу із [PERSON] огляду у ЛТЕК від 30.07.1996 року, мені було первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності по радикулопатії та повторно встановлено 35 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту, а всього 60 % втрати професійної працездатності (копії якої додається до позовної заяви). [PERSON] останньої Довідки МСЕК від 21.06.2005 року, мені (при повторному огляді) з 01.07.2005 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності (20 % по пиловому бронхіту та 40 % по радикулопатії) (копії якої додається до позовної заяви). Моральну шкоду ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») йому не відшкодовувало. Насамперед, завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через вищевказані професійні захворювання. У результаті професійних захворювань у стані його здоровя виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для мене негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Фізичний біль та страждання, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він зазнаю та терпить: виражене обмеження руху у попереково-крижовому відділі хребта, кашель у ночі та вранці, порушення сну, задишка при незначному фізичному навантажені, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, підвищену втомлюваність (що підтверджується Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" м. Кривий Ріг. Також, у результаті захворювання (яке є професійним), у 36 років був порушений його звичайний спосіб життя. Тобто, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він вже не може працювати за своїми колишніми спеціальностями. Більш того, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він не тільки не може працювати за своїми колишніми спеціальностями, але й не може виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав захворювання. Зараз, замість нього, його частину домашньої роботи виконує дружина, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини. Через втрату свого здоровя йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога - приходиться звертатися до оточуючих його людей за допомогою і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. І це кожного дня. Крім того, до отримання професійного захворювання, він разом зі своїми друзями, у вільний від роботи час займався рибальством та грав у футбол. Також у вихідні дні займався бігом для підтримання свого здоровя. Однак, тепер у звязку з отриманням професійного захворювання, він вже не може разом з друзями займатись рибальством та грати у футбол, бігати. Після отримання захворювання, він постійно відчуває свою обмеженість як у спілкуванні з оточуючими його людьми, так і обмеженість у можливості продовжувати активний спосіб життя. Передумовою для поліпшення свого стану здоровя є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Все вищевказане спричинило втрату повноцінного, якісного життя у віці 36 років, що також безперечно призвело та надалі призводить до завдання йому моральної шкоди (моральних страждань). Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань. Оцінка моральної шкоди є річ глибоко субєктивна та\~позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання, нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. В даний час розмірі мінімальної заробітної плати складає 1378 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 576 мінімальних розмірів заробітних плат: 1378 гри. X 576 = 793\~728 грн., де 1378 грн. мінімальний розмір заробітної плати. Вважає, що вищевказана сума у розмірі 793\~728 грн. є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він вимушений кожного дня зазнавати та терпіти у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через вищевказане професійне захворювання. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» на його користь [PERSON] 793\~728 гривні, за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві та судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності а.с.24. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача представника відповідача ПАТ «КЗРК» [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги [PERSON] в частині, з наступних підстав. Дійсно [PERSON], працював\~з 11.07.1979 року по 31.12.1980 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний електрослюсар по ремонту устаткування та дробильником у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», з 06.10.1981 року по 01.10.1989 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний прохідник та гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», а з 01.10.1989 року по 31.05.1992 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева 1»; з 17.11.1995 року по 12.03.1998 року начальником дільниці№2 ЖКО, головним інженером ЖКО Шахтоуправління «Октябрське»та УСП в/о «Кривбасруда»; з 17.02.2005 року по 01.11.2011р. слюсарем в ЛП «Криворізька Теплоцентраль КПТМ «Криворіжтепломережа». ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає вимоги позивача незаконними і необгрунтованими та заперечую проти їх задоволення з наступних підстав. Вважають, що ПАТ Кривбасзалізрудком не є правонаступником прав та обов'язків шахти Північна Вентиляційна Першотравневого РУ та Першотравиева-2 В/О Кривбасруда про шо свідчить наступна низка наказів: наказ № 349 від 20 вересня 1989 року ВО по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», відповідно до якого було упразднено Першотравневе РУ та створено у складі об'єднання шахти Першотравнева-1, Першотравнева-2; наказ № 423 від 1 листопада 1989 року ВО по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», відповідно до якого в пункті 1 наказу № 349 від 20 вересня 1989 року ВО Кривбасрудаслово «упразднить» читати «ликвидировать»; наказ № 169 від 26 грудня 1994 року ВО по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», відповідно до якого з 01.01.1995р. було ліквідовано шахти Першотравнева - 1 і Першотравнева - 2 та створено шахту Першотравнева; наказ № 1 від 05 січня 1998 року ВО по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», відповідно до якого було ліквідовано з 01.01.1998р. шахту «Першотравнева»; наказ № 12 від 20 січня 1998 року ВО по видобутку руд підземним засобом; наказ Міністерства промислової політики України № 262 від 29.07.1998 року, відповідно до якого було створено підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахист» (управління «Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант- Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» шляхом їх відокремлення. Майно даних шахт було передано від ДВО Кривбасруда до управління Кривбасгідрозахист. про шо складено акти приймання передачі та розподільчий баланс, а також внесені зміни до обліку майна. Як зазначено у п. 5 даного наказу, правонаступником всіх майнових прав та обов'язків реорганізованого ВО Кривбасруда є управління Кривбасгідрозахисту у відповідній частині майнових прав та обов'язків, означених розподільчим балансом; наказ Міністерства промислової політики України № 315 від 25 червня 2004 року, відповідно до якого було створено державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» на майні державного підприємства Кривбасреструктуризація. Відповідно до п.11 даного наказу, ДП «Кривбасшахтозакриття» є правонаступником майнових і немайнових прав та обов'язків ДП Кривбасреструктуризація згідно з розподільчим балансом; наказ Міністерства промислової політики України № 104 від 17 березня 2006 року, відповідно до якого було ліквідовано управління Кривбасгідрозахист (ДП Кривбасгідрозахист). [PERSON] п. 4 цього наказу ДП «Кривбасшахтозакриття» на підставі передавального акту прийняло на баланс до статутного фонду майно ДП «Кривбасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів», а також забезпечило подальшу реалізацію проекту ліквідації шахти Першотравнева. На підставі вищевикладеного вважають, що в даному випадку ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником прав та обов'язків шахт Північна Вентиляційна Першотравневого РУ, шахт Першотравнева -1, Першотравнева -2,Першотравнева, Першотравнева Дренажна В/О Кривбасруда, так як у даній частині майнових прав та обов'язків правонаступником реорганізованого В/О Кривбасруда є управління Кривбасгідрозахисту. Також вважають, що обставини справи щодо спричинення [PERSON] моральної шкоди повинні доводитись відповідними висновками медичних установ, але позивач таких документів не надав та розрахунок моральної шкоди вважають не вірним та не обґрунтованим. Крім того, позивач у позовній заяві обґрунтовує позовні вимоги, посилаючись на норми ст.237-1 КзпП, ст.ст.23, 1167,1168 ЦК України не враховуючи дату набрання чинності вказаних нормативних актів та час їх введення в дію. Так, ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди була введена в дію - 13.01.2000 року, а Цивільний Кодекс України 01.01.2004 року, тобто за межами періоду, в якому позивачу було первинно встановлено втрату професійної працездатності. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинний на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. Вважають, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, зазначені закони не мають зворотної сили і не регулюють правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. [PERSON] ст.71 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позивач про свої порушені права знав на момент складення висновку МСЕК в 1995 р., а звернувся з позовом лише в листопаді 2015 року. Тому, просять відмовити позивачу [PERSON] в задоволені позову в повному обсязі. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони не оспорюють той факт, що позивач [PERSON], з 11.07.1979 року по 31.12.1980 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний електрослюсар по ремонту устаткування та дробильником у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», з 06.10.1981 року по 01.10.1989 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю підземний прохідник та гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні на шахті «Північна Вентиляційна» та на шахті «Першотравнева 1», а з 01.10.1989 року по 31.05.1992 року виконував роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю гірничий майстер у Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева 1» (а всього 12 років 3 місяці) а.с.11-15, 16-19. Представник відповідача ПАТ Кривбасзалізрудком [PERSON] вважає, що вони не є правонаступником прав та обов'язків шахти Північна Вентиляційна Першотравневого РУ та Першотравиева-2 В/О Кривбасруда. Однак суд, прийшов до висновку, що позивач є правонаступником тих підприємств, на яких працював позивач з наступних підстав. У Переліку підприємств, установ і організацій Мінпромполітики, який є Додатком до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства промислової політики» від 6 квітня 1998 р. N 453, зазначена (під № 6 у списку) юридична особа Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», з \~ідентифікаційним кодом 00191307.\~ Правонаступництво ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» після Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», яке неодноразово реорганізовувалося, підтверджується як відповідними наказами (письмовими доказами), які зазначені нижче, так і як наступним законодавством України. [PERSON] ч.ч. 1, 2 ст. 37, ч. 1 ст. 466 Цивільного кодексу Української РСР із змінами і доповненнями (який діяв з 01.01.1964 року до 01.01.2004 року), юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. В разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї в зв'язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров'я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року N 1576-XII із змінами і доповненнями, припинення діяльності товариства відбувається шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) або ліквідації з дотриманням вимог антимонопольного законодавства. Реорганізація товариства відбувається за рішенням вищого органу товариства. Реорганізація товариства, що зловживає своїм монопольним становищем на ринку, може здійснюватися також шляхом його примусового поділу в порядку, передбаченому чинним законодавством. При реорганізації товариства вся сукупність прав та обов'язків товариства переходить до його правонаступників. [PERSON] ч.ч. 1, 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року N 887-XII із змінами і доповненнями (який діяв до 01.01.2004 року, тобто до 01.01.2004 року регулював умови реорганізації (перетворення) підприємств), ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. Реорганізація підприємства, що зловживає своїм монопольним становищем на ринку, може здійснюватись також шляхом його примусового поділу в порядку, передбаченому чинним законодавством. Реорганізація підприємства, яка може призвести до екологічних, демографічних та інших негативних наслідків, що зачіпають інтереси населення території, повинна погоджуватися з відповідною Радою народних депутатів. При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства. Крім того, судом, на підставі наявних у матеріалах справи доказів (наказів), встановлено наступне. Відповідно до постанови КМУ від 2 березня 1998 року N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». [PERSON] п. 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 правонаступником перейменованого Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12.07.1999 року № 248 та п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». [PERSON] п. 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат», п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». [PERSON] п. 3.2. наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» стало правонаступником реорганізованого Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до п. 1.1. розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» за 2011 рік (який розміщений ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» на своєму офіційному сайті у мережі інтернет http://www.krruda.dp.ua/), який затверджений загальними зборами акціонерів ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» протокол № 1/2011 від 30.03.2011 року та який пройшов державну реєстрацію 04.04.2011 року, з 04.04.2011 року (з моменту державної реєстрації змін до Статуту) згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.03.2011 року, ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ (ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ»). [PERSON] абз. 2 п. 1.1. розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» за 2011 рік, ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» є правонаступником ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ». Тобто, спочатку з 29.07.1998 року Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 31.12.1999 року було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 30.07.2001 року було знову перетворено у ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке з 04.04.2011 року було перейменовано у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Отже, у результаті неодноразових перейменувань та реорганізацій, правонаступником усіх прав та обов'язків Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307 згідно з ЄДРПОУ. Також при вирішені цієї справи судом врахована та обставина, що ДВО «Кривбасруда» на протязі свого існування з 1975 року по 1998 рік у різний час створювало та ліквідовувало свої структурні підрозділи. Тобто, по даній справі суд повинен вирішити: чи працював позивач у ДВО «Кривбасруда»; у який період часу та у якому саме структурному підрозділі ДВО «Кривбасруда» та що сталося з таким структурним підрозділом ДВО «Кривбасруда», тобто чи був він ліквідований або реорганізований (шляхом злиття, приєднання, поділ, виділення). Так, судом встановлено і це визнають сторони по справі, що з 1975 року до складу Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (яке створено згідно постанови Ради Міністрів УРСР від 18 квітня 1975 р. N 194, Додаток № 1) входили 11 рудоуправлінь на правах структурних підрозділів: Рудоуправління Інгулець, Рудоуправління ім. Ілліча, Рудоуправління ім. Дзержинського, Рудоуправління ім. Кірова, Рудоуправління ім. Карла Лібкнехта, Рудоуправління ім. Комінтерна, Рудоуправління ім. Фрунзе, Рудоуправління ім. ХХ партз'їзду, Рудоуправління ім. Рози Люксембург, Рудоуправління ім. Леніна, Рудоуправління Першотравневе. Позивач працював у структурних підрозділах ДВО «Кривбасруда»: з 1979 року до 1980 року у Рудоуправлінні Першотравневе та з 1981 року до 1989 року на шахтах «Північна Вентиляційна» та «Першотравнева-1». Рудоуправління Першотравневе та шахта «Першотравнева-1», були лише майновими комплексами (які складалися з окремих споруд, приміщень та майна), які входили до юридичної особи ДВО «Кривбасруда». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року N 887-XII\~ із змінами і доповненнями (який діяв до 01.01.2004 року, тобто до 01.01.2004 року регулював умови створення відособлених підрозділів підприємства), підприємство має право створювати філіали, представництва, відділення та інші структурні підрозділи з правом відкриття поточних і розрахункових рахунків і затверджує положення про них. Так само, підприємство має право ліквідовувати філіали, представництва, відділення та інші структурні підрозділи. Слід зазначити, що усі зазначені нижче структурні підрозділи ДВО «Кривбасруда» у різний час (та з різних причин) були ліквідовані відповідно до законодавства наказами ДВО «Кривбасруда» згідно розпоряджень міністерств (що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними наказами). На час ліквідації Рудоуправління Першотравневе та шахта «Першотравнева-1» (як структурні підрозділи) входили до ДВО «Кривбасруда». Так, з 1975 року до 01.10.1989 року до ДВО «Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Рудоуправління Першотравневе. З 01.10.1989 року Рудоуправління Першотравневе, як структурний підрозділ, було ліквідовано, що підтверджується наявними у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 1) та наказом ДВО «Кривбасруда» від 01.11.1989 року № 423. Потім, з 01.10.1989 року до 01.01.1995 року, до ДВО «Кривбасруда» на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 2). З 01.01.1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», як структурні підрозділи, були ліквідовані, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 26.12.1994 року № 169 (пункт 1). Після цього, з 01.01.1995 року до 01.01.1998 року, до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева», що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 26.12.1994 року № 169 (пункт 2). З 01.01.1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, була також ліквідована, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 05.01.1998 року № 1 (пункт 1). При вирішені цієї справи судом також була врахована та обставина, що усі вищенаведені структурні підрозділи ДВО «Кривбасруда» (Рудоуправління Першотравневе, новостворені з 01.10.1989 року структурні підрозділи шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», а також новостворений з 01.01.1995 року структурний підрозділ шахта «Першотравнева») не були самостійними юридичними особами, тобто були створені як структурні підрозділи без права юридичної особи. Враховуючи той факт, що згідно вищевказаних наказів зазначені структурні підрозділи ДВО «Кривбасруда» були ліквідовані, тобто ніякої реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення) Рудоуправління Першотравневого, шахти «Першотравнева-1» та шахти «Першотравнева-2», шахти «Першотравнева» не було, кожний новостворений структурний підрозділ ДВО «Кривбасруда» (наприклад, новостворена шахта), враховуючи положення зазначеного вище законодавства України (яке регулювало порядок ліквідації та реорганізації підприємств), не міг бути правонаступником прав та обов'язків іншого ліквідованого структурного підрозділу ДВО «Кривбасруда» (наприклад, ліквідованої шахти або Рудоуправління). Крім того, при цьому, слід зазначити, що сама юридична особа (підприємство) Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (м. Кривий Ріг) з \~ідентифікаційним кодом 00191307\~ не було ліквідовано, а має правонаступника ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» з таким самим ідентифікаційним кодом 00191307, що і ДВО «Кривбасруда» та з такою самою юридичною адресою (м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1А). Крім того, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає діючому законодавству з наступних підстав. Дійсно, відповідно до п. 38 Правил, якими регулюються спірні правовідносини, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 16 травня 2012 року (справа № 6-27цс12) і в силу ст. 214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. При цьому, згідно з ч.1 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд, вирішуючи це питання на засадах розумності, виваженості та справедливості, повинен виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, треба враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день установлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності, при цьому необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 24 грудня 2014 року по справі № 6-188цс14. Пунктом 11 Правил (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Абзац 5 пункту 11 Правил щодо встановлення обмеження розміру відшкодування моральної шкоди 150 неоподатковуваними мінімумами доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат було змінено згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1100 від 3 жовтня 1997 року, яка почала діяти лише 24.10.1997 року. Однак ця правова норма не має зворотної дії у часі. Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини справи, суд вважає, що вирішуючи питання щодо максимального розміру відшкодування моральної шкоди, який передбачений Правилами на день установлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності, треба виходити з того, що цей розмір складатиме 275 600 грн. (1378 грн. - розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи * 200 = 275 600 грн.). Тож, з моменту набрання чинності Цивільним кодексом України (1 січня 2004 року) до правовідносин сторін, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, але продовжують існувати і після набрання ним чинності, у силу положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень застосовуються положення Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України. Той факт, що правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, є триваючими, підтверджується також тим, що позивачу при повторному огляді 21.06.2005 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 (третю) групу інвалідності з 01.07.2005 року безстроково. Тобто, не зважаючи на те, що до набрання чинності ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України позивачу у 1995 році вперше була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40 %, однак вже після набрання чинності ст. 237-Крім 1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України, згідно Довідки МСЕК від 21.06.2005 року позивачу при повторному огляді було встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 (третя) група інвалідності з 01.07.2005 року безстроково. Тому, хоча право на пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виникло у позивача з моменту встановлення професійного ушкодження здоровя (встановлення професійного захворювання), проте з позовною заявою позивач звернувся у 2015 році. Тобто право на судовий захист шляхом пред'явлення відповідного позову реалізоване позивачем вже після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосування положень якого до спірних відносин випливає з вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу України. Отже, враховуючи тривалість правовідносин сторін, моральна (немайнова) шкода, яка є наслідком нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що спричиняє працівнику професійно зумовлену фізичну та/або психічну травму, повинна відшкодовуватися за ст.ст. 173, 2371 КЗпП України та ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України у силу прямого припису положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відповідно до актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.06.1995р. та 05.08.1996р. причиною професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 12 років 3 місяців внаслідок його професійної діяльності у ДВО «Кривбасруда» (правонаступник ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ») на його організм впливали шкідливі виробничі фактори а.с.16-17,18-19. Позивач працюючи на підприємствах відповідачів підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища а.с.16-19. [PERSON] наданих позивачем медичних документів [PERSON] встановлено професійні захворювання з 05.06.1995 року - (а.с.20-22). На підставі витягу із [PERSON] огляду у ЛТЕК від 08.06.1995 року, [PERSON] було первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту - а.с.20. [PERSON] витягу із [PERSON] огляду у ЛТЕК від 30.07.1996 року, [PERSON] було первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності по радикулопатії та повторно встановлено 35 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту, а всього 60 % втрати професійної працездатності - а.с.21. [PERSON] останньої Довідки МСЕК від 21.06.2005 року, [PERSON] з 01.07.2005 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності (20 % по пиловому бронхіту та 40 % по радикулопатії) - а.с.22. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.І-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. [PERSON] до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці» та актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.06.1995р. та від 05.08.1996р. (а.с.16-19), виписок МСЕК [PERSON], суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з отриманим ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Позивач потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу [PERSON] встановлено 25% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн. та судові витрати на користь держави. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial