Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

07.03.2017 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних , штрафу за прострочення боргу та просила суд стягнути з відповідача на її користь борг з врахуванням інфляційних витрат в сумі 26 627 010, 10 грн., три відсотки річних в сумі 527 817,48 грн. та штраф за прострочення суми боргу 1 230 225,93 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12 червня 2013 року між нею, фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику [PERSON] у власність 24 380 595,00 грн. на термін три роки. Пунктом 2 договору встановлено, що повернення вказаної суми може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років рівновеликими частками, однак останній внесок повинний бути зроблений не пізніше 12.06.2016 р. Позика є безвідсотковою. Протягом визначеного в договорі позики строку відповідач жодної частки в погашення боргу не вніс. Письмова вимога від 02.02.2017 р., якою відповідачу було встановлено строк повернення боргу до 12.02.2017р., направлена відповідачеві поштою, залишилася без розгляду з боку відповідача. Станом на 15.07.2016 р. та на момент подачі позовної заяви відповідачем не повернуто борг в сумі 24604518,70 грн. Окрім того, згідно п.3 договору у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцеві штраф у розмірі 5 % від суми, що залишилася неповернутою. Штраф за прострочення повернення суми боргу по вказаному договору складає 1230225,93 грн. Також за змістом\~ст. 625 ЦКУ\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, на день подачі позову термін невиконання грошових зобов`язань боржником склав 261 день. Три відсотки річних за вказаний період прострочення становить 527 817,48 грн.(24 604 518,70 грн. х 3 %: 365 днів х261 днів). Інфляційні втрати від несвоєчасності виконання грошових зобов`язань за договором позики від 12.06.2013 р. складають 2 022 491,44 грн. 1) 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 102,8% х 101,8% х 101,9% х101,1 % = 108,22%, 2) 24 604 518,70 грн. х 108,22% = 26 627 010, 10 грн. - проіндексована сума заборгованості; 3) 26 627 010, 10 грн,- 24 604 518,70 грн.= 2 022491,44 грн. - інфляційні втрати, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму внаслідок не виконання умов договору позики від 12.06.2013 року, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Представником відповідача адвокатом Тищенко А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що лише письмовий договір позики є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, про хибність висновку позивача про те, що виписка по особовому рахунку відповідача із банку ПАТ «АКТАБАНК» підтверджує факт перерахування позивачем на користь відповідача 24\~604\~518,70 грн. у якості позики, Вважає, що зі змісту самої банківської виписки неможливо встановити умов отримання позичальником в борг грошей та зобов`язання [PERSON] щодо їх повернення, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що між [PERSON] і [PERSON] склалися правовідносини позики, а у [PERSON] - наявний обов`язок щодо повернення суми позики. Представником позивача адвокатом Пономаренко Г.О. подано відповідь на відзив, в якому вона вказує, що відповідач отримав вказані кошти, що підтверджується банківською випискою з ПАТ «АКТАБАНК», та використав їх для власних потреб, та відсутність оригіналу договору позики не спростовує правовідносини позики між сторонами, та підтверджуються іншими доказами. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, подали до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що момент виникнення між сторонами правовідносин позики пов`язаний не з фактом підписання будь-якого письмового документу, а з фактом реального отримання позичальником грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, на підтвердження чого у відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України може бути представлений інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт передачі [PERSON] та прийняття ним грошей в сумі 24\~604\~518,70 грн. в борг за договором позики на зворотній основі від 12.06.2013 р., а отже і факт укладення договору з моменту отримання першого платежу на виконання договору 19.06.2013 р. 4\~104\~000,00 грн. підтверджується іншими документами в розумінні ст. 1046, ч.2 ст.1047 ЦК України, зокрема банківськими, Договором банківського рахунку №В11-0027/Т/615445 від 23.04.2013 р. про відкриття та обслуговування банківського рахунку № [NUMBER] в ПАТ «АктаБанк» [PERSON] (т. 1 арк.справи 70), Договором про відкриття рахунку у цінних паперах 03-460/Т від 04.07.2013 р., укладеним [PERSON] з ПАТ «Актабанк» в м.Дніпропетровськ, Договором №383/13-БВ купівлі продажу цінних паперів від 04.07.2013 р. з Додатками. З врахуванням ч.2 ст. 1047 ЦК України , складений між Позивачем та Відповідачем письмовий документ, що зазначається як Договір позики б/н від 12.06.2013р., нотаріальна копія якого є в справі, становить лише елемент (частину) правочину, а юридичні взаємовідносини, що обумовлюють правочин в цілому та з яких випливають пов`язані з ним права та обов`язки сторін, характеризуються сукупністю дій, а саме: дій із фактичного передання Позивачем та отримання Відповідачем грошових коштів через банківську установу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Відповідач додатково повідомив в раніше призначеному судовому засіданні, що ніколи не підписував договір позики з [PERSON] , не знав про перерахування грошей на його банківський рахунок, гроші з банківського рахунку не отримував. 07.03.2017 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Нев`ядомському Д.В. Ухвалою судді від 22.03.2017 року відкрито судове провадження по даній справі. Протокольної ухвалою від 20.09.2017 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву відповідача про визнання договору позики недійсним. Ухвалою судді від 12.02.2018 року вжиті заходи забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року позов [PERSON] задоволено частково, та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 09.08.2019 року вказане рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року у частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та постанову Харківського апеляційного суду від 09.08.2019 року скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 25.02.2020 року вказана справа надійшла на адресу Київського районного суду м. Харкова. 26.02.2020 року вказану справу розподілено судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою судді від 03.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних витрат, 3% річних та штрафу за прострочення суми боргу в порядку загального позовного провадження. 10.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 24.04.2020 року справу прийнято до провадження судді, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.06.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11.12.2020 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім.. Бокаріуса, та провадження по справі зупинено. 18.01.2021 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта. Ухвалою суду від 19.01.2021 року відновлено провадження за даною справою, та призначено судове засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних , штрафу за прострочення боргу підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до копії виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 513984 [PERSON] в 2013 році була фізичною особою-підприємцем. В матеріали справи позивачем надана копія та нотаріальна копія договору позики від 12.06.2013 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та громадянином [PERSON] відповідно до якого, позикодавець [PERSON] передає позичальнику [PERSON] у власність 24380595,00 (двадцять чотири мільйони триста вісімдесят тисяч п`ятьсот дев`яносто п`ять гривень) на термін три роки, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений термін. Відповідно до пункту 2 повернення зазначеної в цьому договорі суми може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років рівновеликими частками, однак останній внесок повинний бути зроблений не пізніше 12.06.2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню. Відповідно до пункту 3 договору у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі 5 % від суми , що залишилася , за кожний день прострочення . Відповідно до пункту 5 цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей позикодавцем позичальнику. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За правилом ч. 1ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Оригінал договору позики від 12.06.2013, як зазначено представником позивача в судовому засіданні, у них відсутній в зв`язку з тим, що був вкрадений з машини серед інших документів у вересні 2017 р. під час слухання справи. Нотаріально посвідчена копія цього договору була представлена суду з долученням до матеріалів справи та досліджена в судовому засіданні (а.с. 49, т. 1). Вказана копія засвідчена 09.06.2017 року ПН ХМНО Шеренковим В.О., в якому зазначено, що останній засвідчив вірність цієї копії з оригіналу документа, в останньому підчисток, дописок, закреслених слів, незастережених виправлень або інших особливостей не виявлено. Відповідно до ч. 6 статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. \~ Відповідно\~до п.1,2\~Глави 7\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~засвідчення вірності\~копій документів\~і витягів\~з них\~здійснюється нотаріусом\~за усним\~зверненням заінтересованої\~особи. При підготовці до засвідчення вірності копій документів і виписок з них нотаріус зобов`язаний особисто звірити з оригіналом документа копію чи виписку з документа, вірність яких він засвідчує. Засвідчення вірності копій документів потребує додержання певних умов, за яких ця нотаріальна дія може бути вчинена, а копія документа матиме юридичну силу. Доказів того, що нотаріусом Шеренковим В.О. не додержані вказані умови матеріали справи не містять. Також для виникнення зобов`язання за договором позики потрібно фактична передача кредитором боржника грошових коштів (або інших речей, визначених родовими ознаками) саме на умовах договору позики, то в разі спору на кредиторі лежить обов`язок довести факт передачі боржникові предмета позики і те, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 71 ЦК України, а на позичальника - факт належного виконання зобов`язань щодо повернення позики або безгрошовість позики У відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. До таких доказів може відноситися, зокрема, платіжне доручення, банківська виписка, яка підтверджує факт передачі однією стороною певної грошової суми іншій стороні. На підтвердження факту виконання зобов`язань по передачі грошових коштів позивачем представлена виписка по банківському рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я фізичної особи-підприємця [PERSON] , згідно з якою з цього рахунку на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] в ПАТ "Актабанк", за період з 19.06.2013р. по 08.07.2013р. були перераховані грошові кошти на загальну суму 24\~604\~518,70 гривень, в тому числі: 19.06.2013 р. 4\~104\~000,00 грн. (т. 1 арк.справи 18), 25.06.2013 р. 4\~105\~000,00 грн. (т. 1 арк.справи 19), 27.06.2013 р. 4\~094\~695,35 грн. (т. 1 арк.справи 20), 02.07.2013 р. 4\~099\~348,00 грн. (т. 1 арк.справи 21), 05.07.2013 р. 4\~101\~761,98 грн. (т. 1 арк.справи 22-23), 08.07.2013 р. 4\~099 713,35 грн. (т. 1 арк.справи 24). Надходження зазначених платежів в ті ж дати і в тих самих сумах підтверджено випискою по рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] в ПАТ "Актабанк" із посиланням в рядку "призначення платежу" на договір позики від 12.06.2013 (а.с. 100-102 т. 1). Також в матеріалах справи міститься вимога позивача від 02.02.2017 року про повернення відповідачем боргу в строк до 12.02.2017 року, копія поштової квитанції та опису вкладення до цінного листа від 02.02.2017 року, копія електронного витягу з пошукової системи сайту «Укрпошти» (штриховой ідентифікатор 6102305789304), згідно з якою письмова вимога була отримана особисто відповідачем. Факт відкриття [PERSON] банківського рахунку підтверджено Договором банківського рахунку №В11-0027/Т/615445 від 23.04.2013 р. про відкриття та обслуговування банківського рахунку № [NUMBER] в ПАТ «АктаБанк» (т. 1 а.с. 68). Згідно з матеріалами, надісланими на виконання Ухвали Київського районного суду м.Харкова ПАТ "Актабанк" [PERSON] був клієнтом Банку, мав рахунок фізичної особи № [NUMBER] , який закритий 26.06.2014р. самим відповідачем [PERSON] . Залишок коштів на даному рахунку відсутній (а.с. 97, т. 1). Дати перерахування грошових сум та їх розмір за рахунками як [PERSON] , так і [PERSON] збігаються; при цьому як у виписці по рахунку ФОП [PERSON] , так і в виписці за рахунком [PERSON] призначення платежів вказано як ««згідно договору безвідсотковій позики на зворотній основі б/н від 12.06.2013 р.», тобто з посиланням на договір позики. Крім того, за умовами п. 2.2.7 договору по відкриттю банківського рахунку № [NUMBER] в ПАТ "АКТАБАНК" від 23.04.2013, Банк прийняв на себе зобов`язання при надходженні коштів на рахунок клієнта повідомляти останнього про надходження грошових коштів. Відповідач представив суду копії заяв про видачу готівки ПАТ "Актабанк" за період 12.06.2013-08.07.2014р. В наданих документах особистість [PERSON] засвідчена його паспортом [NUMBER] , виданими 05.11.1996р. Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. Вказаними документами підтверджено, що відповідач знімав грошові кошти з вказаного рахунку за мірою їх надходження на вказаний рахунок. Факт зняття [PERSON] вказаних грошових коштів також підтверджується випискою по банківському рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] в ПАТ "Актабанк". Оцінюючи зазначені докази у сукупності, суд прийшов до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, зобов`язання по якому позикодавцем [PERSON] виконані, а тому у позичальника [PERSON] виникли зобов`язання по поверненню отриманої за цим договором грошової суми. Відповідно до ч. 1ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З системного аналізу положень ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, вбачається що зарахування грошових коштів позикодавцем на рахунок позичальника само по собі є достатньою підставою для визнання виконаним зобов`язання позикодавцем з передачі грошових коштів у власність позичальника. Так, відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч.3). Як встановлено ст. 1068 ГК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч.1).Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3). У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України). З урахуванням зазначених правових норм, зарахування грошових коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] свідчить про виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики та виникненні у [PERSON] зобов`язань щодо їх повернення. Допущені в такому випадку порушення з боку Банку тягнуть передбачені законом правові наслідки, право на реалізацію яких [PERSON] не втрачене. Доказів невиконання ПАТ "АКТАБАНК" зазначених умов договору банківського рахунку суду не надано, а доводи відповідача про те, що він не займався проведенням фінансових операцій по своєму рахунку, необґрунтовані, та не спростовують факт надходження грошових коштів на належний йому розрахунковий рахунок і не звільняють його від обов`язку по поверненню грошових коштів, які були перераховані йому за договором позики від 12.06.2013 р. [PERSON] , заперечуючи факт позики, заходів щодо повернення коштів, що надійшли на його розрахунковий рахунок від [PERSON] , отриманих в такому випадку без достатніх на те правових підстав, не вжив, а його доводи про недобросовісні дії [PERSON] і співробітників банку по використанню його рахунку, про надання недостовірних доказів руху грошових коштів на його рахунку допустимими доказами не підтверджені. З пояснень [PERSON] випливає, що він довіреність на право отримання грошових коштів з належного йому рахунку, зокрема на ім`я [PERSON] , не видавав. Факти надання Банком підроблених документів, проведення незаконних операцій по розрахунковому рахунку клієнта в рамках розгляду цієї справи не встановлені, допустимі докази у зазначеній частині суду відповідачем не надані. Суд перевірив заперечення [PERSON] проти позову [PERSON] , в який він посилається на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018221080000089 від 16.03.2018 за його заявою та висновок експерта державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 19/17-3/1/159-СЕ/18, складений 24 січня 2019 року, та приймає до уваги подане позивачем судове рішення- Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м.Києва (справа №757/29596/20-к) від 11.08.2020 р. про закриття на підставі ч.9 ст.284 КПК України кримінального провадження № 42018221080000089 від 16.03.2018, відкритого за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України за заявою [PERSON] (т.3, а.с. 160-162). Позивач у вказаному кримінальному провадженні мала статус свідка (т.3, а.с. 109). З врахуванням прийнятого кінцевого процесуального рішення по кримінальному провадженню суд прийшов до висновку про невстановлення правоохоронними органами та відповідно не підтвердження доводів відповідача про те, що [PERSON] використовуючи підроблений договір позики б/н від 12 червня 2013 року зі свого банківського рахунку , відкритого у ПАТ «АКТАБАНК», перерахувала без його відома на його банківський рахунок, відкритий у ПАТ «АКТАБАНК», під виглядом безвідсоткової позики, грошові кошти у особливо великому розмірі, а в подальшому шахрайським шляхом зняла перераховані кошти з його рахунку на підставі підроблених від його імені заяв на видачу готівки № 583522 від 22 червня 2013 року, № 716733 від 25 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 56673 від 02 липня\~2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня 2013 року. В своїх поясненнях відповідач [PERSON] , спочатку заперечував не тільки факт укладення договору позики та отримання ним грошових коштів, але і факт укладення договору по відкриттю банківського рахунку № [NUMBER] в ПАТ "АКТАБАНК" від 23.04.2013, та його використання особисто ним. Однак, суд відноситься критично до цих пояснень, оскільки вони не послідовні, не узгоджуються з іншими доказами у справі, в тому числі з: довідкою ПАТ "АКТАБАНК", копіями договору купівлі-продажу цінних паперів, де самим [PERSON] вказано даний розрахунковий рахунок в банку, на який були перераховані, в тому числі і грошові кошти, які є предметом спору в цій справі. Після надання суду зазначених договорів та документів про рух грошових коштів по рахунку, в тому числі за цими договорами, [PERSON] визнав приналежність йому зазначеного розрахункового рахунку. Викладене розцінюється як прояв несумлінності при вирішенні судом цього спору. За клопотання відповідача судом була призначена судова почеркознавча експертиза, на виконання якої надано повідомлення про неможливість надання висновку експерта №21268 від 12.01.2021 року, оскільки відсутній оригінал договору позики (т.3, а.с. 178). Сукупність і зміст поданих суду доказів свідчить про те, що зазначені кошти перераховано [PERSON] і отримані [PERSON] , як позикові, що за характером даних правовідносин передбачає їх повернення. Тим часом, беручи до уваги відсутність оригіналу договору позики, а також покладену на позивача обов`язок довести не тільки факт укладення договору позики, але і умови цього договору, суд не може визнати, як безумовні, викладені в поданій суду нотаріально завіреній копії цього договору умови щодо терміну повернення грошових коштів і розмірі встановлених цим договором штрафних санкцій за їх несвоєчасне повернення. У такому випадку, згідно ст. 1049 ЦК України, вважаючи, що термін повернення позики договором не встановлений, сума позики повинна бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Така вимога направлена [PERSON] на адресу [PERSON] 02.02.2017р., і, крім того, така вимога заявлена в позові. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених [PERSON] вимог і наявності правових підстав для стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі , з урахуванням положень ст. 1046, 1049 ЦК України. Суд задовольняє позов в частині стягнення суми позики. Одночасно, враховуючи, що із банківської інформації випливає, що позика безвідсоткова, без визначення терміну виконання, суд вважає настанням строку виконання зобов`язання, саме строк звернення [PERSON] до до [PERSON] з вимогою до суду. Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 відсотків річних та штрафу. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial