Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

13.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ«Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, у якій просить стягнути моральну шкоду у розмірі 220 000 грн. В обґрунтування вказує, що з 20.12.1976 по 14.04.1986 працював слюсарем з ремонту гірничого обладнання у Ганнівському руднику на підприємстві відповідача. 21.04.1979 року під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем стався нещасний випадок, позивач отримав проникаюче поранення правого ока, про що було складено Акт 26/IV про нещасний випадок на виробництві від 23.04.1979 року. В п.15 Акту причиною нещасного випадку зазначено : відсутність належного керівництва та нагляду зі сторони інженерно-технічних робітників за виконанням правил технічної безпеки працівниками, в частині застосування захисних засобів при виконанні робіт ударним інструментом. В результаті нещасного випадку він зазнав значного ушкодження здоров`я, позивачу було проведені операції, та неодноразово перебував на лікарняних. Оглядом МСЕК від 29.03.1995 року йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, а потім і безстроково. Втрата працездатності також встановлена рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2006 року. Трудовим каліцтвом йому завдано моральну шкоду, котра полягає в тому, що від моменту отримання травми та по теперішній час немає жодного дня, щоб отримана травма не давала про себе знати, оскільки позивач бачить тільки на одне око. В результаті отриманих травм йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, побуту та відпочинку. Він постійно переживає як фізичні так і моральні страждання. Через травму порушені нормальні життєві зв`язки, він не може реалізувати своє бажання повноцінно працювати, матеріально забезпечувати себе, свою родину, відпочивати. Моральну шкоду позивач оцінює у 220 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 06.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02.11.2021 від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог. 12.11.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача, згідно до якого вказує про необґрунтованість позову, оскільки у висновку МСЕК відсутні відомості щодо первинного встановлення непрацездатності, оскільки це є обов`язковим атрибутом для встановлення, якими нормативними актами регулювалися відповідні правовідносини та чи допускало відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. А того, вказує, що підстав для задоволення позову відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 20.12.1976 по 14.04.1986 працював слюсарем з ремонту гірничого обладнання у Ганнівському руднику на підприємстві відповідача, що підтверджується копіями трудової книжки та не заперечувалось представником відповідача (а.с. 12). 21.04.1979 року під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем стався нещасний випадок, позивач отримав проникаюче поранення правого ока, про що було складено Акт 26/IV про нещасний випадок на виробництві від 23.04.1979 року(а.с.13-14). Згідно даного акта встановлено вину посадових осіб підприємства. Внаслідок отриманого ушкодження позивачу встановлено діагноз - травма правого ока, що підтверджується медичними виписками, а.с.16-29. У подальшому, позивачу згідно довідки МСЕК від 29.03.1995 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково(а.с.15). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.06.2006 року задоволено частково позов [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Кривому Розі про стягнення недоплат по втраченому заробітку в зв`язку з відшкодуванням шкоди здоров`ю, де встановлено що висновком МСЕК від 29.03.1995 позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом і третя група інвалідності, рішення набрало законної сили, а.с. 30-33. Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві і втратою працездатності у позивача виникло 29.03.1995 року. На той час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (5*6000=30000 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік"). Крім того, згідно до п.п. 1,11 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі - ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (200*6000=1200000 грн. ) незалежно від інших будь-яких виплат. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні, втратив одне око та працездатність в розмірі 50%, відтак зазнав фізичних і моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність частково вини позивача в нещасному випадку, а також мінімальний і максимальний розмір відшкодування. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 150000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача, про те що довідкою МСЕК від 29.03.1995 року не може бути встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково, суд до уваги не приймає, оскільки вони є неспроможними. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер - то з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1500 грн. На підставі ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial