Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач в серпні 2019р. звернувся до суду із позовом, в якому, зменшивши позовні вимоги, просить стягнути із відповідача недораховану заробітну плату за період з 01.01.2010р. по 30.09.2015р. в сумі 68359 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати в сумі 85771 грн. 36 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 28 лютого 2000 року по даний час він працює в ЛМКП «Львівтеплоенерго». 28 лютого 2000 року він був прийнятий слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування четвертого розряду в хімічний цех згідно наказу № 35-к від 28.02.2000р. 01 листопада 2000 року він був переміщений за аналогічною професією в групу з ремонту та техобслуговування устаткування водопідготовки на дільницю з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 208-к від 01.11.2000р. 22 лютого 2002 року він був переведений електрозварником ручного зварювання четвертого розряду в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріва, трубопроводів та устаткування дільниці з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 25-к від 22.02.2002р. 01 березня 2004 року позивачу присвоєно п`ятий розряд за професією електрозварник ручного зварювання згідно наказу № 43-к від 01.03.2004р. 24 травня 2004 року він був переміщений за аналогічною професією в групу з ремонту та техобслуговування устаткування водопідготовки згідно наказу №121-к від 24.05.2004р. 01 вересня 2004 року група з ремонту та теплообслуговування устаткування водопідготовки перейменована в групу з ремонту устаткування водопідготовки, а дільниця з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд перейменована в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 98а від 20.09.2004р. 02 липня 2007 року позивачу присвоєно шостий розряд за професією електрозварник ручного зварювання групи з ремонту устаткування водопідготовки цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 126-к від 02.07.2007р. 01 вересня 2007 року він був переведений на Теплоелектроцентраль-1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд електрозварником ручного зварювання шостого розряду цієї ж групи згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р. 04 вересня 2015 року цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд перейменовано в цех з ремонту тепломеханічного устаткування згідно наказу № 353 від 04.09.2015р. 04 вересня 2015 року він був переведений в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріву котельного та турбінного устаткування цеху з ремонту тепломеханічного устаткування електрозварником ручного зварювання по шостому розряду згідно наказу №559-к від 04.09.2015р. Починаючи з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач порушував законодавство про працю, його трудові права, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати. Відтак, при нарахуванні заробітної плати відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки та Галузевої угоди на 2013-2015 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2010-2011 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки. Відповідачем, всупереч вищезазначеним положенням законодавства, самостійно встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до ненарахування та, відповідно, виплати йому не в повному розмірі заробітної плати протягом спірного періоду. Відтак, відповідачем за період з 01.01.2010р. по 30.09.2015р. недораховано та недовиплачено позивачу заробітну плату в сумі 68359 грн., яка включає суму недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки), суму недорахованої доплати за роботу у шкідливих умовах праці (12 % від тарифної ставки) та надбавки за високу профмайстерність (20-24 % від тарифної ставки). У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення встановлених строків її виплати, яка станом на 01.08.2019р. складає 85771 грн. 36 коп. За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ч.2 ст.233 КЗпП України, оскільки факт порушення законодавства про працю стосовно позивача встановлено не було. Крім того, розрахунок позовних вимог здійснений позивачем невірно, а тому ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснило власний контррозрахунок, як в частині заробітної плати, так і в частині компенсації втрати частини заробітної плати. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 лютого 2000 року по даний час працює в ЛМКП «Львівтеплоенерго». 28 лютого 2000 року його було прийнято слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування четвертого розряду в хімічний цех згідно наказу № 35-к від 28.02.2000р. 01 листопада 2000 року його переміщено за аналогічною професією в групу з ремонту та техобслуговування устаткування водопідготовки на дільницю з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 208-к від 01.11.2000р. 22 лютого 2002 року [PERSON] переведений електрозварником ручного зварювання четвертого розряду в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріва, трубопроводів та устаткування дільниці з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 25-к від 22.02.2002р. 01 березня 2004 року йому присвоєно п`ятий розряд за професією електрозварник ручного зварювання згідно наказу № 43-к від 01.03.2004р. 24 травня 2004 року він був переміщений за аналогічною професією в групу з ремонту та техобслуговування устаткування водопідготовки згідно наказу №121-к від 24.05.2004р. 01 вересня 2004 року група з ремонту та теплообслуговування устаткування водопідготовки перейменована в групу з ремонту устаткування водопідготовки, а дільниця з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд перейменована в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 98а від 20.09.2004р. 02 липня 2007 року позивачу присвоєно шостий розряд за професією електрозварник ручного зварювання групи з ремонту устаткування водопідготовки цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 126-к від 02.07.2007р. 01 вересня 2007 року його було переведено на Теплоелектроцентраль-1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд електрозварником ручного зварювання шостого розряду цієї ж групи згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р. 04 вересня 2015 року цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд перейменовано в цех з ремонту тепломеханічного устаткування згідно наказу № 353 від 04.09.2015р. 04 вересня 2015 року позивача переведено в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріву котельного та турбінного устаткування цеху з ремонту тепломеханічного устаткування електрозварником ручного зварювання по шостому розряду згідно наказу №559-к від 04.09.2015р. /а.с.20-22/. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14.11.2013р. /а.с.54/ визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, і накладено на нього стягнення - штраф у розмірі 510 /п`ятсот десять/ грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96,97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про оплату праці", тарифна ставка розраховувалась з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановлення Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 р. - 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2012 р. по 30.04.2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік" мінімальної заробітної плати з 01.04.2012 р. - 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік" мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. - 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 01.05.2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду - становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду - становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. - 3986 грн., начальник цеху - 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки та в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. За наведеного встановлено, що на підприємстві мало місце порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі і до позивача. Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 26.02.2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки /а.с.95/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Частиною 2 ст.233 КУпАП передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За наведеного, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача у відзиві на те, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ч.2 ст.233 КУпАП. Як вбачається із відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 17.03.2014р. № 02-1175/04 та від 02.06.2014р. №06-16/3740 проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти порушення вимоги п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 рр., ст.96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» - тобто при розроблені тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлено Галузевою угодою на 2010-2012рр., та порушено вимоги ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» якими передбачено проведення виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, окрім цього, окрім цього встановлене заниження розмірів окладів керівників, професіоналів, фахівців, службовців і робітників /а.с.56-57, 58-59/. Згідно пункту 4.3. Колективного договору ЛМКП „Львівтеплоенерго" на 2009-2010 роки та пункту 4.3. Колективного договору ЛМКП „Львівтеплоенерго" на 2012-2013 роки ЛМКП „Львівтеплоенерго" погодилося враховувати норми та положення генеральної, галузевої, регіональної та міської угод /а.с.73-79, 80-87/. Відповідно до п. 1.1.3. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі „Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки та п.3.1.1. Галузевої угоди на 2013-2015 роки, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом /а.с.63-66, 67-72/. Згідно з Тарифною частини Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки /а.с.88-89/. Додатком № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки /а.с.90-91/ встановлено, що коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації) - для працівників, зайнятих на будівельно-монтажних і ремонтно-будівельних роботах, даний коефіцієнт становить 1,80. Додатком № 2 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2012-2014 роки /а.с.90/ єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для робітників 6 розряду становить 1,80. Згідно з п. 16.2 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою. Також встановлено, що розміри мінімальної заробітної плати на 2010 - 2015 роки встановлені Законами України: „Про Державний бюджет України на 2010 рік"' від 27.04.2010р. № 2154-УІ, „Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010р. № 2857- VI, „Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011р. № 4282-УІ, „Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012р. № 5515-УІ, „Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014р. № 719-УІІ, „Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014р. № 80-УІІ, і становили:на 2010 рік: з 1 січня - 869,00 грн., з 1 квітня - 884.00 грн., з 1 липня - 888.00 грн., з 1 жовтня - 907,00 грн., з 1 грудня - 922,00 грн.;на 2011 рік: з 1 січня - 941,00 грн., з 1 квітня - 960.00 грн., з 1 жовтня - 985.00 грн.. з 1 грудня - 1004,00 грн.;на 2012 рік: з 1 січня - 1073,00 грн., з 1 квітня - 1094.00 грн., з 1 липня - 1102,00 грн., з 1 жовтня - 1118,00 грн., з 1 грудня - 1134,00 грн.;на 2013 рік: з 1 січня - 1147,00 грн., з 1 грудня - 1218,00 грн.; на 2014 рік: 1218.00 грн.;на 2015 рік: з 1 січня - 1218,00 грн.; з 1 вересня - 1378,00 грн. Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8). Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів. Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України. За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як встановлено судом, що лише в Територіальній угоді, а саме в додатках № 1 та №6 до тарифної частини угоди сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді). Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов`язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством. Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області /а.с.50-53/. З долученого до матеріалів справи розрахунку відповідача вбачається, що недорахована заробітна плата електрозварювальника ручного зварювання ЦРТМУ ТЕЦ-1 [PERSON] за період з 01.01.2010р. по 30.09.2015р. становить 68359 грн. Даний розрахунок позивачем не оспорюється. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату, яка присуджена йому без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 68359 грн. за період з 01.01.2010р. по 30.09.2015р. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України № 2050-111 від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно із ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. З долученого до матеріалів справи відповідачем розрахунку вбачається, що компенсація втрати частини заробітної плати [PERSON] , у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01.08.2019р. становить 85771 грн. 35 коп. Даний розрахунок позивачем не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплатило позивачу заробітну плату, що потягло за собою втрату частини його доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, то з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 85771 грн. 35 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, без врахування утримання податків та інших обов"язкових платежів. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2019р. та додаткової угоди до такого від 16.05.2019р., ордера серії ВС №1000340 на надання правової допомоги від 17.05.2019р., квитанції до прибуткового касового ордера №27 про сплату коштів від 08.08.2019р., акту приймання-передачі до Договору про надання правничої (правової) допомоги /а.с.44, 46, 48, 48а/, долучених до матеріалів справи, позивач уклав з адвокатом Прімєровою Н.Г. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 3000 грн. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимогизадоволено, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі та

Outcome: approved