Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

25.11.2017 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить звернути стягнення на транспортний засіб -автомобіль VOLKSWAGEN POLO білого кольору 2014р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що належить [PERSON], [INFO] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором між ними від 20.06.2014року - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Провадження у справі було відкрите ухвалою суду від 28.11.2017 року, судове засідання було призначене на 21.12.2017 року, яке потім відкладалося з поважної причини, про що сповіщалися сторони. 02.02.2018 року ухвалою суду розгляд справи було продовжено за правилами нової редакції ЦПК України, що діють з 15.12.2017 року, - зі стадії підготовчого провадження, було призначене підготовче судове засідання на 12.03.2018 року, яке потім відкладалось на 05.04.2018р. і на 24.05.2018р., про що сповіщалися сторони, відповідач [PERSON] за адресою, зазначеною в позові, судові повістки не отримував, оскільки вони повернулися з відміткою пошти "за закінченням строку зберігання". 03.04.2018 року надійшла повторно відповідь на повторний запит суду про реєстрацію місця проживання [PERSON], згідно якої він за адресою, зазначеною у позові - у Кіровоградській області, - зареєстрованим не значиться, а з відомостей, наданих представником позивача, відповідач [PERSON] перебуває у розшуку. Відповідно до ч.11ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке має бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а в разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, тому судом було відкладено розгляд позову у цивільній справі на 30.05.2018р. та викликано відповідача [PERSON] до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, хоча це й не є доказом того, що відповідачу відомо про розгляд справи стосовно його прав і обов'язків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте рішення суду не є заочним, оскільки у судовому засіданні присутній представник відповідача [PERSON] До суду у призначену судом дату відповідачі не з'явилися, представник позивача, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити його вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що власником майна - автомобіля VOLKSWAGEN POLO білого кольору 2014р. випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], - є його, представника, довіритель - відповідач [PERSON], яка є добросовісним набувачем цього рухомого майна і володіє ним на підставі договору купівлі-продажу, що ніким не розірваний, не скасований і не визнаний недійсним чи незаконним рішенням суду, до неї не пред'являвся також і вендикаційний позов та позов про повернення майна у зв'язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави, що визначено статтями 1212, 1213 ЦК України. Відповідач [PERSON] також не перебуває у договірних чи будь-яких правовідносинах з Позивачем. У даному ж позові йдеться про кредитні правовідносини між позивачем - ПАТ "КРЕДОБАНК" та відповідачем №1 [PERSON], якому автомобіль наразі не належить. Крім того, [PERSON] жодних стосунків з позивачем не мала та не має, а з відповідачем №1 не мала ніяких стосунків, не була знайома до купівлі автомобіля і наразі не спілкується з ним, не знає де він перебуває, їй також не відомо було про джерело походження автомобіля, окрім того факту, що вона добросовісно придбала зазначене рухоме майно в [PERSON] і є добросовісним набувачем, оскільки придбала його саме у законний спосіб, сплативши усю суму вартості автомобіля за ціною майже нового автомобіля, перевіривши перед тим наявність на автомобіль заборони відчуження, якої не виявилося. На підтвердження своєї думки щодо добросовісності набування автомобіля відповідачем [PERSON], її представник стверджує, що вона, придбавши автомобіль у 2014 році, досі ним користується, не перепродала його, не переховується сама і не переховує автомобіль, їй нічого не було відомо про кредитні правовідносини між відповідачем [PERSON] та Позивачем. Крім того, з часу придбання нею автомобіля сплинув трирічний строк позовної давності заявлення до неї будь-яких претензій з питань придбання нею автомобіля, який вона набула добросовісно, тому до цих правовідносин відповідач [PERSON] просить застосувати вимоги ЦК України про позовну давність. Що ж до відсутності заборони на вищевказаний автомобіль на момент його придбання [PERSON], то це питання скоріше до [PERSON] і працівників банку "КРЕДОБАНК", лише від яких залежало своєчасне накладення заборони на відчуження на заставне майно чи його зняття для реалізації майна. Також представник відповідача [PERSON] стверджує, що, оскільки до суду не з'явився відповідач [PERSON] (який, згідно наданих позивачем відомостей перебуває в розшуку, на даний час за місцем реєстрації на момент виникнення в нього кредитних правовідносин з позивачем, він не значиться ані зареєстрованим, ані знятим з реєстрації у Кіровоградському районі, згідно матеріалів справи), тому відсутня можливість запросити його до суду чи будь-яким іншим чином з'ясувати його думку усно чи письмово з приводу його кредитних правовідносин з Позивачем, а також його дій щодо виконання кредитних зобов'язань, обставин щодо накладення арешту і його зняття з автомобіля на момент реалізації цього рухомого майна, та обставин і мотивів укладання ним угоди купівлі-продажу автомобіля з відповідачем [PERSON] Що ж до твердження у заяві представника позивача, який є зацікавленою особою, - стосовно невиконання [PERSON] кредитних зобов'язань, то це твердження позивача, на думку адвоката [PERSON], підтверджене лише заочним рішенням Кіровського районного суду м.Кіровоград від 14 травня 2015року, з якого не вбачаються пояснення самого відповідача - боржника [PERSON], оскільки він був позбавлений можливості надати суду свої пояснення через невідомі причини неприбуття у судове засідання як відповідача у справі № 404/1168/15-ц (провадження №2/404/1430/15), й наразі взагалі невідомо, чи він був належним чином сповіщений про розгляд тієї справи судом і чи мав можливість надати суду пояснення, тому рішення суду хоча й набуло законної сили, проте є ухваленим на неповно встановлених обставинах - без врахування думки та пояснень відповідача, місце перебування якого невідоме; тому за таких обставин накладення арешту на майно [PERSON] - на вищевказаний автомобіль - буде неправомірним, ухваленим з порушенням права власності добросовісного набувача, строк позовної давності до якої з приводу придбання цього майна до того ж сплинув. Вислухавши думку представника [PERSON] - адвоката [PERSON], вивчивши доводи позову та дослідивши докази, додані до нього, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд дійшов висновку, що відсутні достатні підстави для задоволення позову за наступних підстав. Положеннями ст.ст.590, 592 та 293 ЦК України регламентовано, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. В разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: 1) передання заставодавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; 2) порушення заставодавцем правил про заміну предмета застави; 3) втрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: 1) у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; 2) у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; 3) в інших випадках, встановлених договором. Право застави припиняється в разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. В разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. В разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Крім того, відповідно до чинних норм ст.ст.17,27 ЗУ "Про заставу", на які посилається представник позивача, заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. \Частина друга статті 17 із змінами, внесеними згідно із Законами №1255-IV (1255-15) від 18.11.2003, №1983-VIII (1983-19) від 23.03.2017\. Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка забезпеченої заставодержателем заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Та, згідно ст.10 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. В разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. З наданих представником позивача відомостей вбачається, що 20 червня 2014 року між ПАТ "КРЕДОБАНК", Кіровоградським відділенням Центральної його філії (м.Кіровоград, пров.Центральний,1а, код ЄРПОУ 22360822, МФО 325365) в особі регіонального менеджера відділу продажу Департаменту кредитування [PERSON], що діяв на підставі довіреності, та [PERSON] (м.Кіровоград, вул.Вологодська,39), був укладений Кредитний договір №3970.10.00.2103, згідно якого [PERSON] отримав 199251,35грн. кредитних коштів (а.с.14-17), та у забезпечення цих зобов'язань [PERSON] уклав в цей же день з представником Департаменту автокредитування ПАТ "КРЕДОБАНК" [PERSON] (заставодержатель - ПАТ "КЕДОБАНК" - м.Львів, вул.Сахарова,78, код ЕДРПОУ 09807862, МФО 325912, Кіровоградське відділення Центральної його філії - м.Кіровоград, пров.Центральний,1а, код ЄРПОУ 22360822, МФО 325365), - договір застави транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO білого кольору 2014р. випуску номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с.18-23). Згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №44516177 від 20.06.2014р., наданого представником позивача (а.с.24), до Державного реєстру обтяжень внесено реєстраційний запис про заборону відчуження, параметрами якого є: вид обтяження - приватна, термін дії - до 20.06.2019року, обтяжувач - Центральна філія публічного Акціонерного Товариства "Кредобанк", код:22360822, м.Львів, вул.Наливайка,6 (!!!!), звернення стягнення - не зареєстроване. Згідно заяви юридичної особи ПАТ "КРЕДОБАНК" (усі великі літери в назві), що звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову, її ЄДРПОУ становить 09807862 (розташована на вул.Сахарова,78 в м.Львів), проте ЄДРПОУ юридичної особи, з якою [PERSON] укладалася угода про заставу майна, - зазначено у реєстрі обтяжень, згідно "ВИТЯГУ", - як 22360822, і має назву Центральна філія ПАТ "Кредобанк" (усі літери у назві маленькі окрім першої), - що, можливо, вплинуло на вирішення питання про наявність арешту на майно - автомобіль- при його реалізації відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON], і надати цьому оцінку у даному судовому засіданні суд позбавлений можливості, оскільки ці розбіжності не були розглянуті Кіровським районним судом м.Кіровоград при ухваленні заочного рішення 14 травня 2015року, та щодо цих розбіжностей відсутні пояснення в матеріалах даної справи. Таким чином, ці розбіжності вказують на неточність, припущення стосовно певних відомостей, які суд не може покласти в основу правомірного та повного рішення. Крім того, згідно ст.ст.11 і 12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон), обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. З вищевказаного «ВИТЯГУ» Державного реєстру обтяжень вбачається, що звернення стягнення - не зареєстроване, тобто, не є чинним, згідно вищевказаних норм Закону у відносинах з третіми особами, тобто, можливо, не є чинним стосовно набувача предмету застави (у даному випадку, відповідача [PERSON].), проте, оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення сторін стосовно зазначених відомостей «ВИТЯГУ», надати належну оцінку цим фактам суд позбавлений можливості. Крім того, суду не надано відомостей щодо виконання або його відсутність боржником [PERSON] його кредитних зобов'язань перед позивачем станом на момент звернення до суду позивачем з даним позовом, у тому числі коштами та іншим майном, що перевірити суд позбавлений можливості з-за неявки до суду відповідача [PERSON], про сповіщення якого щодо розгляду судом справи відносно його прав і обов'язків матеріали справи не містять відомостей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позову, оскільки доказів на підтвердження підстав та предмету позову (заборгованості відповідача [PERSON] за зазначеним кредитним договором) станом на теперішній час недостатньо, думку відповідача [PERSON] з'ясувати неможливо у зв'язку з неявкою його до суду. Згідно думки представника відповідача [PERSON], - станом на теперішній час сплинув трирічний строк позовної давності щодо пред'явлення до відповідача [PERSON] будь-яких претензій стосовно придбання нею вищевказаного автомобіля який він просить застосувати до даних правовідносин, та який позивач не просив поновити, що суд зобов'язаний врахувати при ухваленні даного рішення. Так, у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17) Верховний Суд зазначив, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка та належна фіксація її вручення. Крім того, у цій же Постанові, ВС зазначив, що "...Апеляційний суд не звернув уваги на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, право бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення (п.5 ч.1 ст.411 ЦПК України). Тому відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що [PERSON] був належним чином сповіщений про розгляд судом справи стосовно його прав та обов'язків, унеможливлює зробити рішенням суду висновок стосовно будь-яких прав та обов'язків [PERSON] за відсутності його пояснень в матеріалах справи або достовірних відомостей щодо байдужості цієї особи відносно результатів розгляду справи (тобто, що особі відомо про судовий розгляд справи, і вона не з'явилася до суду без поважної причини, не надавши суду будь-яких пояснень письмово стосовно предмету і підстав позову, оскільки заздалегідь погоджується з судовим рішенням, тощо). Таким чином, задоволенням позову за відсутності пояснень зацікавленої особи - [PERSON], який є носієм відомостей щодо предмету та підстав позову, і відомості якого можуть спростовувати твердження позову, буде порушене право відповідача [PERSON] здійснювати своє право власності щодо зазначеного їй власного автомобіля, щодо якого вона є добросовісним набувачем, оскільки доказів протилежного суду не надано. Враховуючи, що [PERSON] придбала автомобіль більш ніж три роки тому, - з того часу сплинув трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України - в межах якого Позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права до відповідача [PERSON] Крім того, договір застави був укладений у 2014 році, а до ст.17 ЗУ "Про заставу", на яку йдеться посилання представником позивача, були внесені зміни у 2017році, і пояснень щодо цих змін - яким чином вони стосуються предмету і підстав позову - позивачем не надано. А ст.10 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", на який також посилається представник позивача, "Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків" - що виключає звернення стягнення на майно [PERSON] - вищевказаний автомобіль, яка не є боржником Позивача. Той факт, що позивач не може отримати, на його твердження, відшкодування збитків з боржника [PERSON], про місце перебування якого нікому не відомо, як не відомо чи є він серед живих, - не є підставою для відшкодування таких збитків особою, яка не перебуває у договірних зобов'язаннях з позивачем, - у даному випадку - [PERSON], яка не має і не може отримати відомостей і пояснень від [PERSON] стосовно обставин виконання ним кредитних зобов'язань та обставин продажу їй зазначеного автомобіля і перебування цього автомобіля на момент продажу у заставі. Таким чином, твердження представника позивача, що відповідачем [PERSON] станом на теперішній час не виконане зобов'язання за вищевказаним кредитним зобов'язанням, у зв'язку з чим є підстави для звернення стягнення на предмет застави - станом на теперішній час, є лише припущенням у зв'язку з наявністю пояснень лише позивача і за відсутності пояснень відповідача [PERSON], тому суд дійшов висновку, що вимоги позову є недостатньо доведеними. Крім того, виходячи з вимог ст.ст.41 та 62 Конституції України, Конституцією України захищається право власності в разі недоведеності його відсутності, а також, що усі сумніви щодо наявності вини особи тлумачаться на її користь, та, враховуючи відсутність доказів недобросовісності відповідача [PERSON] як набувача та теперішнього власника зазначеного автомобіля, що не перебуває у кредитних правовідносинах з позивачем, не є поручителем у кредитних правовідносинах між позивачем та відповідачем [PERSON], суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для задоволення вищезазначеного позову про звернення стягнення на власне майно [PERSON] - вищевказаний автомобіль. Тому,

Outcome: dismissed