Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., приватного виконавця Гамбаль Олександра Євгеновича про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір ODXRF107060287. На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 02.06.2017 року №4901, відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості. Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями та підлягає скасуванню. Під час розгляду справи Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року, витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №4901, виданого 02.06.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 203452,28 гривень. Справа неодноразово відкладалась, у зв'язку з неявкою ПАТ КБ «ПриватБанк». На адресу суду надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк», про неотримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та необхідністю направлення матеріалів на адресу головного офісу. Копії документів були направленні повторно. Приватний нотаріус надав заяву про розгляд справи за його відсутності. 22 серпня 2018 року закрито підготовче засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, справу відкладено на 05.09.2018 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. ПАТ КБ «ПриватБанк», в судове засідання не з'явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, інших процесуальних документів не надходило. Враховуючи наявний лист відповідача про направлення копій документів, повторно, який надійшов з головного офісу, суд приходить до висновку, що відповідачу відомо про наявність спору між сторонами, активних дій, щодо спростування доводів позивача не приймались. Правами передбаченими цивільно-процесуальним кодексом України не скористались. Решта учасників в судове засідання не з'явились, про дату та час слухання сповіщались належним чином. Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір ODXRF107060287. На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 02.06.2017 року №4901, відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться за період з 22.08.2007 року - 27.04.2017, тобто з моменту виникнення права вимоги минуло десять років. Днів прострочення 3536 днів. Суми стягнення, складає 201652,28 гривень, з яких : -заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 7485,34 гривень; -заборгованість за відсотками у розмірі - 80664,31 гривень; -заборгованість з комісії у розмірі 194,63 гривень; -заборгованість по пені у розмірі - 103 229,32 гривень; -заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі - 500 гривень; -заборгованість по штафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 9578,68 гривень. Матеріали нотаріальної справи містить розрахунок наданий Відповідачем, для вчинення виконавчого напису, що підтверджує викладенні нарахування. Позивач надав до суду контррозрахунок заборгованості, з якого вбачається, що з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") [PERSON] не знайомилася та не підписувала. Враховуючи, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до нотаріусу тільки в 27.04.2017 році, то відповідно, у кредитора пропущений строк щодо стягнення заборгованості за кредитом. Загальний розмір відсотків станом на 27.04.2017 року становить 80 664,31 грн, [PERSON] вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" має право на стягнення з неї відсотків за кредитом за останні три роки: 7 785 грн : 100% * 5,04 = 392,36 грн відсотки за період з 27.04.2017 року по 27.04.2016 року; 7 785 грн : 100% * 5,04 = 392,36 грн відсотки за період з 27.04.2016 року по 27.04.2015 року; 7 785 грн : 100% * 5,04 = 392,36 грн відсотки за період з 27.04.2015 року по 27.04.2014 року; Таким чином, розмір відсотків, що підлягає стягнення становить - 1 177,08 грн. Стосовно нарахування комісії у розмірі 194,63 грн, пені у розмірі 103 229,32 грн. та штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (відсоток від суми заборгованості ) - у розмірі 9 578,68 грн, [PERSON] вважає, що таке нарахування є неправомірним, адже такі санкції не передбачені договором. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором № ODXRF107060287 [PERSON] перед ПАТ КБ "ПриватБанк" становить: 1 177,08 грн. Суд дослідивши розрахунки, приходить до висновку про помилкові нарахування з боку відповідача, які згодом намагались стягнути з [PERSON] у позасудовому порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Як висновок, заявлені до стягнення, пеня, комісія та штрафи не передбаченні умовами кредитного договору, а додатків з боку [PERSON] які б регулювали викладені нарахування підписано не було. Інші суми по тілу та відсотками заявлені до стягнення з пропуском трирічного строку, згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до розяснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, ст.88 законом України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах між юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. За змістом наведеної норми закону при вирішенні питання про видачу виконавчого напису нотаріус зобовязаний перевірити чи предявлена вимога у межах встановленого законом строку давності. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17 при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд погоджується із твердженнями позивача, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався на п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, однак 22.02.2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано нечинною та незаконною Постанову КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»від 26.11.2014р. №662 в частині, зокрема, пункт 2 цієї постанови, згідно з яким перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, було доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в цій справі касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ "КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. - без змін. Оскільки постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»від 26.11.2014р. №662 визнано незаконною та нечинною (в частині) з моменту її прийняття, то й відсутні правові підстави для виконання спірного виконавчого напису. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved