Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] в якому просив визнати недійним договір фінансового лізингу № 000097 від 25 вересня 2015 року між ТОВ «Євролізінг Холдінг» та [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача 13200 грн. та судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. В обґрунтування позову посилаються на те, що 25.09.2015 року між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та [PERSON], було укладено договір фінансового лізінгу № 000097. Предметом даного договору є автомобіль ЗАЗ SENS STANDARD, ціна якого, згідно додатку № 3 до договору, становить 132000 грн. Позивач оплатив рахунок на суму 13200 грн. із зазначенням авансового платежу за угодою № 000097, як було домовлено під час попередніх переговорів. Але відповідач відмовився передавати автомобіль посилаючись на те, що договором передбачено сплату 50 % від вартості предмету лізінгу, а сплачена ним сума є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином під час попередніх переговрів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення договору, позивачу стало зрозумілим, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвання договору не має, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання договору з ініціативи лізінгоодержувача, що є порушенням його прав як споживача. Договір № 000097 від 25.09.2015 року є недійсним, оскільки містить умови, які є не справедливими. Договір фінансового лізингу порушує права споживача встановлені у Законі України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обв»язків на шкоду споживача.Недобросовісність умов договору полягає в наступному: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавцем, виробником) або третьої особи уразі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов»язань включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача( ст. 18 ч. 2, 3 п. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» Зі спірного договору вбачається явно невигідні для споживача умови договору, які протилежна сторона правочину відповідач сформулювали в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обовязками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів учасника.У звязку з чим звернувся до суду. У судове засідання 25.01.2016 року представник позивача з'явився, повністю підтримав позовні вимоги, надав пояснення відповідно вищевикладеному, а також зазначив, що згідно умов договору лізингу ТОВ «Євролізинг Холдінг» повинен був передати предмет лізингу автомобіль після сплати 50% вартості та комісії у розмірі 10% вартості предмету. Вважає, що договір фінансового лізингу порушує права споживача встановлені у Закону України «Про захист прав споживачів» а саме: п .2 ч. 3 ст. 18 «виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця». У даному договорі обмежені права споживача у праві на односторонній розрив договору. Тобто, в змісті договору відсутні умови які забезпечують право лізингоодержувача на розірвання договору фін лізингу. П.4, ч. 3 ст. 18 «надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Ст. 12.11 «договору» У випадку розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача до підписання акта приймання передачі, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20%. У договорі присутні тільки право продавця на витребування сплачених коштів покупця у розмірі штрафу 20% та комісії а таке саме право покупця не передбачене в договорі, що і є порушенням ЗУ «про захист прав споживачів». П. 5, ч. 3, ст. 18 «встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором» Ст. 12.4 договору передбачає що лізингодавець має право достроково припинити дію договору та вимагати повернення предмету у разі якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж. Ст.12.5 договору передбачає, що у випадках настання обставин передбачених у ст. 12.4 лізингоодержувач зобовязаний сплатити всі неоплачені платежі та повернути предмет лізингу. У судове засідання призначене на 16.02.2016 року представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 12.01.2016 року представником відповідача було надано суду письмові заперечення, в яких представник просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатьоньо уважно читає умови цивільно-правового договору, на підставі якого виникли цивільно-правові відносини між ним та відповідачем, а також посилається на норми Закону, які взагалі не стосуються виниклих між стронами правовідносин. Відповідач здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України. Зокрема, відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізінгу юридичними особами суб»хєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення Юридична особа має можливість надавати послугу (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізінгу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих представників, які безпосередньо здійснюють діяльність фінансового лізингу; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Отже відповідно до вищезазначеного, юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізінгу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема мають отримати відповідну довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. Відповідач виконавши всі передбачені законодавством вимоги, 18.02.2015 року отримав довідку, що також зазначено в договорі. Визнання поняття «несправедливі умови договору» закріплені в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обв»язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можно дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше умови договору порушують принцип добросовісності ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 УК Українпи); по-друге умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обв»язків сторін, по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. В позовній заяві позивачем не вказано, які умови на його думку є несправедливими, не обґрунтовано в чому саме полягає порушення принципу добросовісності, який дисбаланс прав та обов»язків та в чому саме він полягає, а також якої шкоди йому, як споживачу завдають ті чи інші умови договору. Оскільки згідно з умовами договору після сплати позивачем першого лізингового платежу у відповідача по справі виникає обов»язок по придбанню предмета лізингу та його передачі в користування позивачу. Відповідач по справі з власних джерел фінансує різницю вартості предмета лізингу (загальна вартість мінус авансовий платіж здійснений позивачем) та покладає на позивача обов»язок щодо сплати залишку платежів, страхування предмета лізингу, належного його утримання та використання з метою гарантування повернення власних коштів та отримання прибутку. І у випадку належного виконання позивачем своїх договірних зобов»язань по вчасній сплаті платежів, страхування, утримання та використання предмета лізінгу за призначенням до останього не може бути застосовано жодних штрафних санкцій, або так чи інакше порушено його права на володіння та користування предметом лізингу. Отже, дані висновки свідчать про недостатнє дослідження позивачем умов спірного правочину та норм чинного законодавства України, що призвело до їх помилкового трактування. У зв'язку з чим, просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», в особі представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності №1 від 01.01.2015 року (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено Договір № 000097 фінансового лізингу. Даний договір підписаний представником ТОВ «Євролізинг Холдінг» [PERSON], та [PERSON], та скріплений печаткою ТОВ «Євролізинг Холдінг». Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг») Згідно п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль ЗАЗ SENS STANDARD. Додатком № 3 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу, та зазначено в його якості: марка\~ЗАЗ, модель\~SENS STANDARD, кількість\~1, ціна\~132000 грн. Відповідно до ст. 3 вказаного вище Закону, предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними\~\~ознаками\~\~та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках № 1, 2 до цього договору, які є його невідємною частиною (п. 8.1 договору). До складу лізингових платежів включаються: 1) Перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди за передачу предмета лізингу; 2) періодичний авансовий платіж, 3) другий авансовий платіж, який складається з періодичних лізингових платежів. (п. 8.2 договору) Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках №1,2. (п. 8.5 договору) Згідно Додатку №1 (Графік сплати першого лізингового платежу), вартість предмета лізингу становить 132000, 00 грн., сума виплат 66000 грн., щомісячний платіж\~5500, 00 грн., комісія за організацію\~13200, 00 грн., комісія за передачу\~3960, 00 грн. Суми зазначені у Додатку №1 відповідно до п. 2.1. договору є Авансовим платежем\~сумою, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в Додатку №1, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу. Додатком №2 (Графік сплати другого лізингового платежу) передбачено, що вартість предмета лізингу становить 132000, 00 грн., сума виплат\~66000 грн., викупна вартість\~1980 грн., відсоткова ставка\~22,00%, комісія\~5,00%, період лізингу\~60 місяців, щомісячний платіж\~2015, 33 грн. Судом встановлено, що 04.11.2014 року позивачем було сплачено 13200 грн. в якості сплати за договором фінансового лізінгу № 000097 від 25.09.2015 року. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 25 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Також, розділ 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Крім того, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, суд також приходить до висновку, що сторонами при укладенні договору не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосу вання норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов»язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно до ст. 216 ЦК Цкраїни, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним авансовий платіж в розмірі 13200 грн. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved