Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

08.06.2017 р. до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла заява головного лікаря ОКЗ Сумського обласного психоневрологічного диспансеру про примусову госпіталізацію щодо [PERSON], з посиланням на те, що [PERSON], [INFO], поступив в гостре психіатричне відділення 07.06.2017 р. о 16 год., був доставлений психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги з дому за викликом співробітників поліції, до яких звернулися сусіди пацієнта, які знали, що пацієнт не може самостійно за собою доглядати, також у звязку з неадекватною поведінкою висить на газовій трубі, корпається у смітнику, зносить сміття у квартиру, стукає вночі сусідам у двері, за собою не доглядає. Пацієнт не може забезпечувати свої основні життєві потреби на належному рівні: після смерті опікуна проживає один, не має коштів, вимушений збирати пляшки, не вміє належним чином витрачати гроші, приготувати їжу, приходить в стаціонарний центр, де просить поїсти, робітники вимушені слідкувати за чистотою одягу та за виконанням ним гігієнічних процедур. 08.06.2017 р. пацієнт був оглянутий комісією лікарів - психіатрів у складі: зав.відд. [PERSON], лікарів психіатрів [PERSON] та [PERSON], й встановлено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розгляд у вигляді: помірно виражена розумова відсталість. У звязку з наявністю тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також враховуючи те, що дана особа позбавлена дієздатності, опікун пацієнта помер та нікому здійснювати догляд, він потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Представник ОКЗ Сумського обласного психоневрологічного диспансеру, [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви. [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він бажає, щоб його помістили до інтернату, бо після смерті опікуна він вимушений збирати пляшки та просити їжу. Представник особи відносно якої розглядається заява адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Прокурор Краснобрижа М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON], так як відсутні підстави для госпіталізації у примусовому порядку [PERSON] Суд, заслухавши думку прокурора, лікаря психіатра, особи, щодо якої заявлено клопотання про примусову госпіталізацію [PERSON], представника особи, відносно якої розглядається заява - адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України,- за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України,- у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 08.06.2017 р. вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: помірно виражена розумова відсталість. У звязку з наявністю тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, враховуючи те, що дана особа позбавлена дієздатності, враховуючи те, що опікун пацієнта помер та нікому здійснювати догляд, тому він потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку (а.с.4). Таким чином, вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд приходить до висновку щодо відсутності в матеріалах справи відомостей, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про погіршення психічного стану [PERSON] у разі ненадання йому психіатричної допомоги, тобто обставин, передбачених статтею 11 Закону України "Про психіатричну допомогу". Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу",- як підстави для примусової госпіталізації. Заява головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер не є достатньою для задоволення поданої заяви, а доказів того, що обстеження або лікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, про існування медичних показань для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку суду не подано. Згідно частини першої статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невідємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви головного лікаря Обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], у звязку з необґрунтованістю заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed