Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу марки "DAEWOO" моделі "Lanos", 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], укладеного 20 жовтня 2016 року між відповідачами, посилаючись на те, що він був придбаний [PERSON] за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Однак, спірний транспортний засіб був проданий [PERSON] без його згоди та за заниженою ціною. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на те, що спірний транспортний засіб був придбаний за особисті кошти [PERSON] В ідповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на його необгрунтованість. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 65 ч. ч. 1 та 4 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON] перебували в шлюбі з 25 жовтня 2011 року по 13 лютого 2017 року. За час шлюбу 11 жовтня 2013 року [PERSON] придбала транспортний засіб марки "DAEWOO" моделі "Lanos", 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] за 55230 грн. А 20 жовтня 2016 року вона його продала [PERSON] за 27000 грн. Згідно висновку експерта №002/01/2017 від 25 січня 2017 року вартість спірного транспортного засобу станом на листопад 2016 року становить 102596 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, ні відповідачем [PERSON], ні її представником не надано суду доказів, які б вказували на придбання спірного транспортного засобу за її особисті кошти. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що, оскільки транспортний засіб марки "DAEWOO" моделі "Lanos" був придбаний відповідачем [PERSON] за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому він є їхньою спільною сумісною власністю. Крім того, оскільки спірний транспортний засіб був проданий [PERSON] без згоди іншого з подружжя та за заниженою ціною, а тому договір купівлі - продажу вказаного транспортного засобу, укладеного між відповідачами 20 жовтня 2016 року, необхідно визнати недійсним. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved