Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

ПАТ КБ "Надра" звернулося в суд із зазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра") та [PERSON] 30.01.2008 року було укладено кредитний договір №711/МК, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 49 500 тис. дол США на споживчі потреби зі строком повернення до 23.01.2015 року, та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,40 % річних. Відповідно до Додаткової угоди від 29.05.2009 р. кінцевий термін повернення кредиту встановлювався 23.01.2016 р. За належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору поручилися [PERSON] та [PERSON], уклавши договори поруки від 30.01.2008 року та Додаткові угоди №1 до договору Поруки від 29.05.2009 р. Банк належним чином виконав свої зобов'язання, однак позичальник [PERSON] порушив умови крединого договору, не повертає кредит та нароховані відсотки за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 06.10.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 136,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 141 283,09 грн. Крім того банком направлялися відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору №658,659,660 від 13.10.2014 р. На підставі наведеного просить стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором в сумі 88 136,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 141 283,09 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач 1- [PERSON] попередньо подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. В судове засідання на 17.03.2015 року не з'явився, його представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, позовні вимоги не визнає та просить зменшити розмір пені з урахуванням його матеріального становища. Відповідачка 2- [PERSON] та відповідач 3- [PERSON] попередньо подали до суду зустрічні позовні заяви, в яких факт укладення кредитного договору від 30.01.2008 р. та договору поруки від 30.01.2008 р. а також Додаткової угоди №1 від 29.05.2009 р підтвердили, крім того вказали, що у зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором, кредитор використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та п.4.1.4 кредитного договору №711/МК від 30.01.2008 р. право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 13.11.2012 р. вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів вих №5-3-11585 протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги, ПАТ КБ "Надра" мало б звернутися з позовом до суду до поручителя протягом шести місяців з дня закінчення 30-денного терміну, встановленого у цій досудовій вимозі. А тому просять визнати припиненою поруку [PERSON], [PERSON] передбачену Договорами поруки від 30.01.2008 р., укладеними між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON], [PERSON] з урахуванням Додаткової угоди №1 від 29.05.2009 р. по всіх зобов'язаннях [PERSON] перед ПАТ КБ "Надра", що виникають із умов кредитного договору. В судове засідання на 17.03.2015 року не з'явилися, подали заяви в якій позовні вимоги не визнали та просять визнати Договори поруки від 30.01.2008 року та Додаткові угоди №1 до даних договорів від 29.05.2009 року припиненими, а справу слухати без їх участі. Вислухавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно із вимогами ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11, 60 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України і повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до закону, договору, а при відсутності таких вказівок -відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що 30.01.2008 року між ВАТ "КБ "Надра"(правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра") було укладено кредитний договір №711/МК, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 49500 дол. США на споживчі потреби зі строком повернення до 23.01.2015 року, та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,40 % річних (а.с.9-10). Крім того 29.05.2009 року було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору (а.с.12). Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору №711/МК позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки з користування кредитними коштами згідно з Графіком повернення кредиту, а саме шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 942,00 дол. США, до 25 числа поточного місяця. Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником строку повернення Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно п. 9.2 Кредитного Договору у разі порушення строку повернення Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню Кредиту та /чи сплати відсотків вказаних у Графіку і визначених на дату прострочення. Відповідач [PERSON] порушив умови крединого договору №711/МК, і станом на 06.10.2014 року має заборгованість у розмірі 88 136,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 1 141 283,09 грн., яка складається з наступного : - 44539.34 дол. США, що еквівалентно 576742.10 грн. - заборгованості по кредиту; - 31825,01 дол. США, що еквівалентно 412103,61 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; - 9481,16 дол. США, що еквівалентно 122772,01 грн. - пені за порушення строку сплати кредиту; - 2290,93 дол.США, що еквівалентно 29665,37 грн. - штрафи за порушення умов додаткової угоди. Відповідач повідомлявся позивачем про необхідність виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, однак зобов'язання за кредитним договором не виконане, заборгованість не погашена, а тому суд, належно оцінивши досліджені по справі докази, приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за Кредитним договором. Разом з тим, суд вважає, що позивачем при проведенні розрахунку заборгованості не дотримано положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України (спеціальна позовна давність) в частині стягнення неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору № 711/МК від 30.01.2008 року, оскільки неустойку за цим договором нараховано з 06.10.2013 року по 05.10.2014 року, тобто за період, що перевищує один рік. (із розрахунку пені за прострочення сплати мінімального платежу вбачається, що із 06.10.2013 р. по 23.10.2013 року пеня нараховувалася із мінімальної суми необхідного платежу із 28524.78 дол. США, а із 24.10.2013 року по 25.11.2013 р. із суми 48728.93 дол. США, тобто перевищивши суму на 20204.15 дол. США) Крім того, згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до ст. ст. 549-551 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Також за нормами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.03.2015 року та довідки про склад сім'ї №313 від 17.03.2015 року, виданих Верхньоясенівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області видно, що відповідач [PERSON] проживає у складних матеріальних умовах, не працює, додаткових джерел надходжень не має, власного житла та земельної ділянки не має, проживає у будинку, який належить його матері, має на утриманні неповнолітнього сина, доглядає за матір'ю яка є інвалідом ІІІ групи. Таким чином, визначаючи суму неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд вважає можливим застосувати норми ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи його матеріальний стан та приходить до висновку про те, що неустойку (пеню, штрафи), яка включена до суми заборгованості за кредитним договором №711/МК від 30.01.2008 року в межах спеціального строку позовної давності, наслідки спливу якого підлягають застосуванню, слід зменшити з 9481,16 дол. США до 1000 дол. США, а тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним на загальну суму 79655,28 дол.США. (44539.34 дол.США+ 31825,01 дол. США+ 1000 дол. США+ 2290,93 дол.США), що в гривневому еквіваленті становить 1031460,12 грн. Що стосується договорів поруки, то судом встановлено, що належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору поручилися [PERSON] та [PERSON], уклавши договори поруки від 30.01.2008 року та Додаткові угоди №1 від 29.05.2009 р. (а.с.15-18). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови Договорів поруки від 30.01.2008 року про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Встановлено, що відповідач [PERSON] з урахуванням змін до кредитного договору, взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 23.01.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,40 % річних. Згідно п.4.1 Кредитного договору, повернення кредиту та нарахування, сплата відсотків за користування Кредитом здійснюється згідно з Графіком повернення Кредиту (а.с.11,13-14). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 4.1.4 договору право на дострокове виконання боргових зобов'язань, надіславши 13.11.2012 року [PERSON] вимогу, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги, тобто до 13.12.2012 року. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів. Із аналізу представлених сторонами доказів, суд вважає, що ПАТ КБ "Надра" пропустило встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк звернення в судовому порядку до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобов'язання за договором в межах строку дії поруки, а саме протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту. Днем, встановленим кредитором для дострокового погашення кредиту, слід вважати дату, яка настала після встановленого вимогою від 13.11.2012 року надісланою на ім'я [PERSON], тридцятиденного терміну погашення сум заборгованості за договором №711/МК від 30.01.2008 р., а саме 13.12.2012 року. Як вбачається з представлених позивачем претензій вихідний №658 від 13.10.2014 р. та № 659 від 13.10.2014 р. надісланих поручителям [PERSON] та [PERSON], банк повідомив їх про виниклу заборгованість за Кредитним договором №711/МК від 30.01.2008 р. та Додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 29.05.2009 р. з вимагою протягом 10-ти днів погасити дану заборгованість тільки 13.10.2014 року, а 03.11.2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення з них та основного боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку. А в період строку дії поруки, тобто в межах шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту ПАТ КБ "Надра" не звертався до поручителів в судовому порядку з позовом про виконання ними солідарного з боржником зобов'язання за договором №711/МК від 30.01.2008 року. Тому в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, так як договори поруки від 30.01.2008 року та Додаткові угоди №1 від 29.05.2009 року укладені між ПАТ КБ "Надра" та поручителями [PERSON] та [PERSON], які поручилися за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору з урахуванням ч.4 ст.559 ЦК вважаються припиненими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3654,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial