Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Авдіївського професійно-технічного училища, [PERSON] про скасування наказу, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1 вересня 2010 року вона працює на посаді викладача спецдисциплін. Наказом Авдіївського професійно-технічного училища № 134 від 31 серпня 2012 року позивача закріплено за групою № 14 третього курсу в якості класного керівника. Доплата за класне керівництво проводиться у розмірі 20% від посадового окладу з 1 вересня 2012 року. Згідно з наказом Авдіївського професійно-технічного училища від 12 листопада 2012 року № 188 вказана доплата була необґрунтована їй знята на період з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року на період виробничої практики студентів. Позивач з вказаним наказом не погоджується, оскільки він суперечить Закону України «Про професійно-технічну освіту», Положення про класного керівника навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 6 вересня 2000 року № 434, та Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України № 102 від 15 квітня 1993 року. Вважає, що вона недоотримала вказану доплату на суму 1 026,60 гривень. Крім того, позивач вказує, що директор Авдіївського професійно-технічного училища [PERSON] у такий спосіб принижує її честь та гідність, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Просила скасувати наказ Авдіївського професійно-технічного училища від 12 листопада 2012 року № 188, стягнути з Авдіївського професійно-технічного училища на її користь доплату за класне керівництво у сумі 1026,60 гривень, зобов'язати [PERSON] на найближчих зборах педагогічного колективу принести їй вибачення, стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який водночас є законним представником відповідача Авдіївського професійно-технічного училища як його директор, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що з [PERSON] була обґрунтована знята доплата за класне керівництво з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року, оскільки студенти її групи в цей час перебували на виробничій практиці за межами міста. Крім того, на здійснення вказаної доплати у цей період не виділялись кошти з бюджету. Вважає, що не принижував честь та гідність позивача, оскільки діяв на підставі законодавства. Зауважив, що дійсно між ним та позивачем мав місце конфлікт та він на зборах колективу припустився емоційних висловів, проте, зі зняттям [PERSON] доплати за класне керівництво це не було пов'язано, оскільки причинами зняття надбавки було не його ставлення до [PERSON], а відсутність бюджетних коштів для здійснення цієї виплати та вимоги Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] згідно з наказом Авдіївського професійно-технічного училища від 1 вересня 2010 року № 18 працює викладачем спецдисциплін з 1 вересня 2010 року. Наказом Авдіївського професійно-технічного училища від 31 серпня 2012 року № 134 позивача закріплено за групою № 14 третього курсу як класного керівника для керівництва групою, виховної роботи, контролю за учнями в позаурочний час. Зазначеним наказом установлено також доплату за класне керівництво у розмірі 20% від посадового окладу з 1 вересня 2012 року. Наказом Авдіївського професійно-технічного училища № 188 від 12 листопада 2012 року у зв'язку зі знаходженням групи № 14 з професії «слюсар ремонту автомобіля», «електрогазозварювальник» на виробничій практиці з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року [PERSON] знято доплату у розмірі 20% від посадового окладу за класне керівництво з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року. Позивач, вважаючи наказ Авдіївського професійно-технічного училища № 188 від 12 листопада 2012 року неправомірним, звернулась до Департаменту професійно-технічної освіти. На своє звернення позивач отримала відповідь від 27 грудня 2012 року № 3.1/15-1704, в якій їй було роз'яснено, що зняття доплати за класне керівництво можливо лише для викладачів вищого навчального закладу І-ІІ рівнів акредитації та у разі терміну виробничої практики більше одного місяця за межами населеного пункту, в якому розташовано навчальний заклад. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним цивільним позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами спору в частині зняття доплати за класне керівництво регулюються Кодексом законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України), Законами України «Про оплату праці» та «Про професійно-технічну освіту», Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.05.1993 за № 56 (далі за текстом - Інструкція № 102). Так, відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Зазначена норма Кодексу кореспондує з положеннями ст. 13 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25 січня 1993 року № 44 "Про оплату праці працівників бюджетних установ і організацій на основі Єдиної тарифної сітки" та наказу Міністерства освіти України від 25.02.93 р. № 45 "Про розміри ставок заробітної плати і посадових окладів працівників освіти України" Міністерством освіти України затверджено Інструкцію № 102. Положеннями пункту 36 Інструкції № 102 передбачено, що вчителям, викладачам, старшим викладачам, майстрам виробничого навчання та іншим педагогічним працівникам (крім керівних) загальноосвітніх навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів провадиться додаткова оплата за класне керівництво: - у I-IV класах - в розмірі 20 відсотків ставки заробітної плати; - у V-XI (XII) класах (в тому числі при виправно та виховно-трудових установах та спеціальних професійно-технічних училищах) - в розмірі 25 відсотків ставки заробітної плати (посадового окладу); - у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, крім вечірніх (змінних) професійно-технічних навчальних закладів (відділень, груп) і професійно-технічних навчальних закладів при виправно-трудових установах Міністерства внутрішніх справ, - в розмірі 20 відсотків ставки заробітної плати (посадового окладу). Викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації в період перебування учнів на виробничій (технологічній, переддипломній) і навчальній практиці, якщо вона продовжується більше ніж місяць і проводиться за межами того населеного пункту, де розташований навчальний заклад, а також у випадку випуску учнів в місяць, що передує червню, додаткова оплата за класне керівництво не проводиться за місяць відсутності учнів. Викладач може здійснювати класне керівництво лише в одній групі. Таким чином, зняття додаткової оплати за класне керівництво може здійснюватися за таких умов: викладач має працювати у вищому навчальному закладі І-ІІ рівнів акредитації; учні мають перебувати на виробничій (технологічній, переддипломній) і навчальній практиці більше одного місяця і за межами того населеного пункту, де розташований навчальний заклад. У даному випадку Авдіївське професійно-технічне училище є державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня (лист Управління освіти і науки Донецької облдержадміністрації від 5 квітня 2013 року № 01/12-Т-155-22), тобто не є вищим навчальним закладом. Учні групи, в якій позивач здійснювала класне керівництво, перебували на виробничій практиці більше місяця (графіки виробничого навчання та виробничої практики на І-й та ІІ-й семестри 2012-2013 навчального року, затверджені директором Авдіївського професійно-технічного училища). Як пояснила у судовому засіданні позивач, проти чого також не заперечував відповідач, на виробничій практиці за межами населеного пункту (м. Авдіївка) знаходились не всі студенти групи № 14. Отже, в Авдіївського професійно-технічного училища не було всіх передбачених п. 36 Інструкції № 102 підстав для зняття з [PERSON] додаткової оплати за класне керівництво у період з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року, що обумовлює протиправність наказу № 188 від 12 листопада 2012 року. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача стосовно відсутності бюджетного фінансування на виплату доплати позивачеві, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. На переконання суду, та обставина, що позивач отримувала цю доплату у попередні та наступні місяці навпаки свідчить про наявність бюджетного фінансування на проведення даної доплати. Крім того, в будь-якому разі відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання установлених законом зобов'язань, на що також неодноразово звертав увагу Європейський Суд з прав людини (рішення у справах «Сук проти України», «Войтенко проти України», «Шмалько проти України» та ін.). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині скасування зазначеного наказу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення з Авдіївського професійно-технічного училища на користь позивача недоплаченої додаткової оплати за класне керівництво за період з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року у розмірі 1 026,60 гривень, суд зауважує, що з наданої суду довідки училища від 25 вересня 2013 року № 273 вбачається, що дійсно у спірний період позивачу не нараховувалась вказана додаткова оплата. Проте, у попередні та наступні місяці оплата нараховувалась не у фіксованому розмірі, а обчислювалась виходячи з 20 % посадового окладу. В свою чергу оклад виплачувався в залежності від педагогічних часів роботи позивача. Інформації про кількість відпрацьованих педагогічних часів у спірний період суду не надано, з огляду на що неможливо встановити точний розмір суми, яка не була доплачені позивачеві за класне керівництво. Виходячи з того, що обчислення заробітної плати та її складових частин здійснюється бухгалтерією Авдіївського професійно-технічного училища, а також враховуючи відсутність необхідних даних для обрахування суми доплати за класне керівництво в період з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання Авдіївського професійно-технічного училища здійснити нарахування та виплату [PERSON] за класне керівництво за період з 26 листопада 2012 року по 28 лютого 2013 року. Отже, позовні вимоги в цій частині суд задовольняє частково. З приводу позвах вимог [PERSON], які стосуються захисту честі та гідності, та відшкодування директором Авдіївського професійно-технічного училища моральної шкоди, суд зазначає наступне. За змістом позовних вимог, [PERSON] вказує, що директор училища [PERSON] на педагогічних зборах негативно висловлюється у бік позивача, що пов'язано із зверненнями позивача до нього та інших установ з приводу захисту своїх трудових прав. Зазначені висловлювання [PERSON] позивач вважає недостовірною інформацією, яка порочить її честь та гідність. Суд зазначає, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 Постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Виступ директора училища, в якому працює позивач, не може вважатись поширенням недостовірної інформації у розумінні зазначених вище положень ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, оскільки вислови директора на зборах педагогічних працівників училища вчинювались ним не публічно, а серед підпорядкованих йому працівників на заході з організації внутрішньої трудової діяльності училища, що може лише свідчити про порушення етичних норм поведінки вказаною особою. Також позивачем не додано доказів, що [PERSON] у будь-якій спосіб (у пресі, по радіо, Інтернету та ін.) поширював недостовірну інформацію стосовно позивача. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а також задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, які є похідними від вимог щодо захисту честі та гідності. Також під час розгляду даної справи судом не було встановлено підстав, визначених у статті 237-1 КЗпП України, для відшкодування позивачеві моральної шкоди. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] частково. На підставі статті 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з Авдіївського професійно-технічного училища на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст.ст. 94, 98, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про оплату праці», ст. 28 Закону України «Про професійно-технічну освіту», п. 36 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.05.1993 за № 56, ст.ст. 94, 277 ЦК України,

Outcome: partial