Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліменти. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 липня 2003 року він уклав шлюб з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2006 року з нього в користь відповідача, на утримання сина [PERSON] , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), виконавче провадження № 19785677 від 01 червня 2010 року. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2010 року його сина [PERSON] усиновлено громадянином [PERSON] . Зазначає, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлені. Просить визнати обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітнього [PERSON] припиненим з 29 жовтня 2010 року та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по стягненню аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] з 29 жовтня 2010 року. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача - адвокат Вайдич Я.В. в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2021 року дана справа прийнята до розгляду та у ній відкрито провадження. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, згідно з якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2006 року з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., що місячно, до досягнення дитиною повноліття. Із виклику державного/приватного виконавця від 18 листопада 2020 року відомо, що на примусовому виконанні у Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 19785677 від 01 червня 2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 2п-1004 від 26 липня 2006 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2010 року, [PERSON] усиновив неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Також, даним рішенням внесено зміни в актовий запис № 76 від 26 січня 2005 року про народження [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції, змінивши в графі прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", по батькові з " [PERSON] " на " [PERSON] ", а в графі батько з " [PERSON] " на " [PERSON] , уродженець та житель [ADDRESS] , а в графі мати з " [PERSON] " на " [PERSON] ". V. Оцінка Суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ч.1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена. Враховуючи те, що 29 жовтня 2010 року судове рішення про усиновлення [PERSON] набрало законної сили, суд вважає, що саме з цього часу обов`язок позивача [PERSON] по утриманню дитини припинено. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від періодичних платежів. Згідно із ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 207, 225 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Як встановлено при розгляді справи, з 29 жовтня 2010 року (дати набрання судовим рішенням про усиновлення дитини законної сили) змінилися обставини, при яких позивач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд вважає, що є всі підстави для звільнення позивача від заборгованості по аліментам. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання обов`язку позивача по утриманню неповнолітньої дитини припиненим, звільнення позивача від заборгованості за аліментами, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню. Отже, відповідно до вимог ст.232 СК України з моменту здійснення усиновлення [PERSON] , між позивачем та його сином були припиненні особисті та майнові права і обов`язки, які існували між ними, в тому числі обов`язок позивача утримувати дитину до досягнення нею повнолітня, що передбачено ст. 180 СК України та позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved