Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

26 жовтня 2020 року позивач - орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у службі у справах дітей на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , який не зареєстрований за місцем проживання матері - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №138 від 19 серпня 2017 року малолітній [PERSON] тимчасово влаштований до КЗ "Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини" ДОР" на повне державне забезпечення за заявою матері. Відомості про батька дитини записані відповідно ч.1 ст.135 СК України. 01 жовтня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього [PERSON] . Станом на 01 жовтня 2020 року відповідач не працює, вихованням дитини не займається, не піклується про нього, не забезпечує всім необхідним. В 2019 році судом розглядалася справа за позовом органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено, відповідача попереджено про необхідність належного виконання батьківських обовязків. Станом на 01 жовтня 2020 року відповідач не зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу щодо повернення малолітнього [PERSON] , відвідувала дитину кілька разів, приносила дитячі ласощі, допомоги ніякої не надавала. [PERSON] не працює, вихованням дитини не займається, не цікавиться його життям і здоров`ям. Відповідно до інформації Першотравенського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді сім`ї відповідача надавалися соціальні послуги, її взято на соціальний супровід, відповідач частково виконує рекомендації відповідно до плану соціального супроводу, на контакт з власної ініціативи не йде. З відповідачем проводилися неодноразово бесіди щодо виконання нею батьківських обов`язків, однак висновків вона не зробила. [PERSON] , згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України, зобов`язана виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, зобов`язана піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину та відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язана виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність, готувати до самостійного життя та праці.? Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, відзив на позовну заяву не надала, зазначила, що [INFO] народила сина [PERSON] . Потрапила з донькою [PERSON] , [INFO] , в лікарню, тому вимушена була [PERSON] віддати в будинок дитини, бо [PERSON] кашляла, вона з нею лежала в дитячій лікарні. [PERSON] було 2-3 місяці, як вона відвезла його в будинок дитини, написала заяву, щоб його прийняли, він знаходиться там 4 роки, вона відвідувала його 3 рази. Хоче, щоб [PERSON] жив з нею. У неї є ще двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] . Батько є, він в колонії зараз сидить за вбивство, він їй ніколи не розповідав, кого вбив, його вже 4 роки немає, вона з ним не спілкується. Проживає в квартирі мами, там дві кімнати, проживають там вона з двома дітьми, мама, ще мамині дві дитини та мамин співмешканець. Відвідувати дитину їздила лише після нагадувань органу опіки. 2 місяці тому дзвонила в будинок дитини, їй сказали, щоб частіше відвідувала сина. [PERSON] говорить на неї "мама", коли вона йому повезла банани, йому було 2 роки, він не любить банани, лише любить печиво. Останній раз вона його бачила в 2019 році, перед його Днем народження. Намагалася навчитися готувати їсти, а зараз не прибирає, не готує, бо води немає. Працювала один день в ПП "Комунальщик-1", потім їй сказали, що вона вагітна і вона звільнилася. Наразі вона вагітна, не працює, сидить вдома. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] притягувалася 3-4 рази до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Була не раз помічена з пивом при дітях та співмешканцем, по вулицях міста ходили, вживали пиво. Вона разом з центром і службою в справах дітей виходила за місцем проживання відповідача, там безлад, їжа відсутня, вона її вчила мити підлогу, їжу вона не вміє готувати. Її син [PERSON] знаходиться в будинку дитини з серпня 2017 року, відповідач навідувала його 3-4 рази. Ще двоє дітей знаходяться з нею на її вихованні. Зараз вона вагітна четвертим. У неї не дуже добра була поведінка: помічена у крадіжках. У неї є молодий хлопець, з яким вона не в шлюбі, але він не батько цих дітей. З березня 2019 року, коли вже був поданий позов, виправлень з боку відповідача, немає. Вона не працює, дитиною не цікавиться. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2017 року син відповідача - [PERSON] за рішенням виконавчого комітету поміщений в будинок дитини. [PERSON] знає, коли та ще навчалася в інтернаті. Було прийнято рішення забрати дитину з будинку дитини, але відповідач ні разу протягом року не поїхала, коли вже справа слухалася, вона просила відповідача, плакала, щоб та одумалася, бо вони - адвокати дітей, казала, що її позбавлять батьківських прав, бо дитина їй не потрібна. Ходили комісією до неї додому, їсти нічого не має, мама та сестра готують інколи, вона - ні. Центр завіз диван, допомагали продуктами харчування. Дітям потрібна мама, але часу за рік, щоб поїхати до сина, вона не знайшла. Бачить відповідача кожного дня, у її матері своя сім`я, свої клопоти. Двоє дітей відповідача - брудні, голодні, вони навчають відповідача всьому, а вона кудись їздить, вдома не буває. Про те, що вона вагітна, вона не зізнавалася, на облік не стала. Проводять з нею бесіди, тренінги, їй подобається, але послухає, а далі своє робить, дітьми не займається. Матері діти не потрібні. Дуже шкода, що дитина до цього часу не усиновлена, бо відповідач не буде надійною, доброю, люблячою мамою. Вони допомагали відповідачу працевлаштуватися, але вона працювати не хоче. Її мати дзвонила їм, щоб вони дітей забрали, бо [PERSON] знову кудись поділась. Ними вжиті всі заходи для того, щоб відповідач виправилася, але все марно. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 20 липня 2017 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження підтверджується, що батько дитини записаний зі слів матері, на підставі ч.1 ст.135 СК України. Копією рішення виконавчого комітету Першотравнської міської ради Дніпропетровської області №138 від 19 серпня 2017 року підтверджується, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування КЗ "Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини" ДОР" на повне державне забезпечення, за заявою матері. Повідомленням вказаного закладу від 30 вересня 2020 року підтверджується, що [PERSON] відвідувала дитину 9 раз з 2017 року, декілька разів цікавилася станом його здоров`я по телефону, приносила дитячі ласощі, допомоги ніякої не надавала. Поясненнями [PERSON] від 11 жовтня 2017 року, 27 березня 2018 року, 20 серпня 2018 року,08 листопада 2018 року підтверджується, що її попереджали про належне виконання батьківських обов`язків. Довідкою Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 жовтня 2020 року підтверджується, що [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності 18 та 26 травня 2020 року, 20 червня 2020 року по ч.1, ч.2 ст.184 КУпАП. Листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від підтверджується, що згідно рішення комісії про взаємодію суб`єктів соціальної роботи, щодо здійснення соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах родину [PERSON] забезпечено соціальною підтримкою, а саме: послугою соціальний супровід. За період роботи з даною родиною встановлено, що [PERSON] не працює, до центру не з`являється на запрошення, життям і здоров`ям дітей не цікавиться, На разі жодних спроб подолати складні життєві обставини не робить. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО є: низький рівень батьківського потенціалу, безробіття матері. Актами обстеження умов проживання підтверджується, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - мати відповідача, [PERSON] - відповідач, [PERSON] - син відповідача, [PERSON] - донька відповідача, [PERSON] - брат відповідача та [PERSON] - сестра відповідача. Квартира двокімнатна. Відсутні в достатній кількості спальні місця, обдерті шпалери, продукти харчування в мінімальній кількості. [PERSON] не працює, діти не відвідують навчальні заклади. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 16 жовтня 2020 року підтверджується, що в інтересах малолітньої дитини доцільно позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняють їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд, з урахуванням всіх обставин справи, погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Відповідач дійсно самоусунулася від виховання та утримання свого сина [PERSON] , не забезпечує його фізичного та духовного розвитку, не створює належні умови для його життя, не надає йому можливості отримувати освіту, відвідувати школу та дитячий садок, не створює всі умови для його повноцінного розвитку. Відповідач потрібних висновків не зробила, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, дитину не відвідує. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) також підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані та відповідають нормам закону. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, які задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1 681,60 гривень.

Outcome: approved