Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

26 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 31 липня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від сумісного життя вони мають неповнолітню дитину. У квітні 2015 року припинили шлюбні відносини, через нерозуміння одне одного та різних поглядів на життя. Майнового спору та спору щодо виховання дитини вони не мають. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 18), в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі, а також не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки відповідача (а.с. 20). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.19), в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі суду не надав. З огляду на викладене суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України провести розгляд справи в заочному порядку. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис № 104), що підтверджується свідоцвом про шлюб серії І-НО № 224969, виданим 31 липня 2010 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 373987, виданим 12 січня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 08), Батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Сторони припинили шлюбні відносини в квітні місяці 2015 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв"язку з чим між сторонами почали виникати сварки, були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Майнового спору та спору щодо виховання дитини сторони не мають. Відповідно до ст.ст.104, 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство близько трьох років. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, позивач не має наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи те, що при реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище "Хрєнова" на "Молчанова" і бажає надалі іменуватися цим прізвищем, на підставі ст. 113 СК України після розірвання шлюбу слід залишити їй прізвище "Молчанова" На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved