Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач у серпні 2014 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що 28.03.2013 року отримав від [PERSON] автомобіль марки Рено Мастер 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі нотаріально посвідченої довіреності. В свою чергу позивачем передано [PERSON] кошти за придбання автомобіля. Вказує на те, що на момент передачі транспортного засобу не мав грошових коштів для проведення реєстрації автомобіля. Власником зазначеного майна є [PERSON], який передав право розпорядження автомобілем [PERSON] Постановою державного виконавця Луцького районного управління юстиції від 25.03.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника - [PERSON] Посилаючись на обмеження у праві використання та розпорядження майном, позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Рено Мастер 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зняти арешт та оголошення заборони відчуження. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з"явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На виконанні у відділі державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції перебуває виконавче провадження, що здійснюється на підставі виконавчого листа Дергачівського районного суду Харківської області № 2010/2-659/11 від 07.07.2011 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] 25.03.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Лопушанською І.Ф. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Судом встановлено, що транспортний засіб зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]. 23.05.2012 року [PERSON] надав довірень на ім"я [PERSON], [PERSON], визначивши обсяг прав, пов"язаних із транспортним засобом - автомобілем марки Рено Мастер, реєстраційний номер [NUMBER]. 23.11.2013 року [PERSON] від імені [PERSON] уповноважив за довіреністю [PERSON] представляти інтереси [PERSON] з приводу продажу та вчинення всіх юридично-значимих дій по відношенню до автомобіля марки Рено Мастер, реєстраційний номер [NUMBER]. У відповідності до ч. 1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. За положеннями ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд звертає увагу, що договір купівлі-продажу, на фактичне вчинення якого посилається позивач як на підставу виникнення у нього прав власності на спірне майно, має інші правові ознаки, що полягають у тому, що одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Надана суду копія розписки про передачу грошових коштів від [PERSON] на користь [PERSON] не може свідчити про намір власника транспортного засобу - [PERSON] укласти договір купівлі-продажу. У відповідності до п. 8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів... Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не отримано доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу спірного майна між [PERSON] як власником майна та позивачем [PERSON] з урахуванням особливостей, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388. Досліджена в судовому засіданні копія договору купівлі-продажу транспортного засобу не відповідає вищевказаним нормативним вимогам. Крім того, позивачем не надано оригінал такого документа. Суд також вважає необхідним зазначити, що право власності є право володіння, розпорядження та користування майном. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За відсутності оформлення правовстановлюючих документів у відповідності до Порядку (№ 1388) "набувач" позбавлений можливості здійснювати дії, пов"язані із вирішенням юридичної долі належної йому речі, зокрема: зареєструвати автомобіль, зняти його з обліку, а відтак право власності не набуває повного виявлення. Наміри сторін про передачу майна саме у власність не можуть за таких умов оцінюватись як реальні. Приймаючи до уваги наведені висновки, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed