Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У липні 2014 року КС "Ольвія" звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитного боргу. Позивач зазначав, що 07 жовтня 2013 року кредитна спілка "Ольвія" (кредитор) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № 591/13, за яким КС "Ольвія" надала позичальниці кредит в розмірі 4900 грн. строком до 07 жовтня 2014 року зі сплатою 50 відсотків річних. За умовами цього договору позичальниця мала щомісячними платежами відповідно до графіку, погашати заборгованість перед банком, у тому числі, частину кредиту, проценти за його користування. З метою забезпечення виконання умов кредиту по зазначеному договору з [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 591/13 від 07 жовтня 2013 року. Внаслідок невиконання позичальницею зобов'язань по договору утворилась заборгованість розмір якої станом на липень 2014 року становить 5027 грн. 60 коп., з них: 3855,16 грн. - тіло кредиту, та 1172,44 грн. відсотки за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 591/13 в сумі 5027 грн. 60 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, так як її матеріальний стан не дозволяв сплатити суму заборгованості, з розрахунком заборгованості погодилася. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] направили на адресу суду заяви про слухання справи в їх відсутність, позов визнали. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Зі змісту ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, в разі, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики. Такі ж вимоги передбачені і п.п. 5.4.3 кредитного договору. З матеріалів справи встановлено, що 07 жовтня 2013 року між КС "Ольвія" і [PERSON] укладено кредитний договір № 591/13 за яким банк зобов'язався надати останній кредит в розмірі 4900 грн. строком до 07 жовтня 2014 року, а остання, в свою чергу, зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. З метою забезпечення виконання умов кредиту по зазначеному договору з [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 591/13 від 07 жовтня 2013 року. Згідно п. 3.2.2 кредитного договору відповідачка повинна здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Проте, позичальник не виконує належним чином взяті зобов'язання за кредитними договором. В зв'язку з цим станом на липень 2014 року заборгованість за кредитом становить 5027 грн. 60 коп., з них: 3855,16 грн. - тіло кредиту, та 1172,44 грн. відсотки за користування кредитом. Отже, відповідачем порушено зобов'язання, щодо погашення позичкової заборгованості, а тому відповідно до ст.. 1050 ЦК України є підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Про наявність такої заборгованості повідомлені відповідачі. Правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за порушення зобов'язання передбачені ст.. 611 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд вважає, що несплата своєчасно позичальником кредиту є істотним порушенням умов договору. Оцінюючи надані докази позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved