Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію про причетність [PERSON] до смерті домашнього улюбленця [PERSON] , шляхом видалення із соціальної мережі «Фейсбук» публікації відносно позивача, яка відображена в скріншотах, що додані до даного позову, та опублікувати спростування цієї інформації, в соціальній мережі Фейсбук, про причетність позивача до подій, описаних в скріншотах, наступним текстом:Я, [PERSON] , прошу вибачення у [PERSON] за слова, висловлені в його бік 22 жовтня 2020 року, у яких я, в стані емоційного хвилювання після втрати мого домашнього улюбленця, переконливо стверджувала, що [PERSON] винний у вбивстві моєї тварини. Хочу наголосити на тому, що мої слова, висловлені у некоректній формі, ґрунтувалися виключно на моїх внутрішніх переконаннях та думках і є недостовірною інформацією". Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 10 000 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 жовтня 2020 року відбулося публічне приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , шляхом розповсюдження недостовірної інформації в мережі «Фейсбук» відносно його причетності до смерті домашнього улюбленця громадянкою [PERSON] , яка стверджувала, що саме [PERSON] здійснив вбивство її домашнього улюбленця. [PERSON] в своїх недостовірних ствердженнях вживала нецензурні слова, якими охарактеризувала [PERSON] , чим спричинила приниження його честі, гідності та ділової репутації, відповідні ствердження у вигляді публікацій та коментарів були розповсюдженні публічно. Таким чином [PERSON] має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Внаслідок дій [PERSON] позивачу завдано моральної шкоди, яка оцінюється ним в розмірі 10 000 грн., завдана моральна шкода виявилася в приниженні його честі, гідності (ділової репутації). Розмір завданої моральної шкоди обгрунтовано тим, що [PERSON] брав участь у міських виборах , маючи бажання бути депутатом, проте відповідне поширення недостовірної інформації, з публічним приниженням, відносно нього спричинило зниження його рейтингу серед виборців та сильних моральних страждань. Представник позивача, адвокат Мельник А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що 22.10.2020 року відповідачка [PERSON] в соціальній мережі "Фейсбук" поширила недостовірну інформацію про причетність [PERSON] до смерті її домашнього улюбленця. Так, у мережі "Фейсбук" вона здійснила публікацію з наступним текстом:" Моє маленьке пухнасте сонечко... Мій малесенький вусатий хлопчик... Моя душа... яку безжально вирвали сьогодні... Вибач, що не вберегла... Клятий виродок, ти сьогодні забрав частинку мого серця... Не пробачу!!! Не забуду!!! Ти згубив невинну душу!!! Не в депутати тобі дорога, а в пекло!!!". В послідуючому відповідаючи на коментарі користувачів мережі до даного посту здійснила наступну публікацію:" Тримайся!!! Даю тобі слово, я не пробачу цьому виродку!!! Горіти йому в пеклі!!!" до якого прикріпила фото [PERSON] . Пізніше знову відповідаючи на коментарі користувачів [PERSON] зробила публікацію: "вбили..." та пізніше ще одну: "навіщо? це потрібно запитати в нього..." до якої знову прикріпила фото [PERSON] . Таким чином відбулося публічне приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , оскільки позивач жодним чином не причетний до смерті домашнього улюбленця [PERSON] . Факт непричетності [PERSON] до смерті кота [PERSON] підтверджується і тим, що за заявою [PERSON] щодо факту жорстокого поводження з її твариною, а саме котом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020025090000100 від 22.10.2020 внесені відомості за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України та відповідно до відповіді старшого дізнавача СД ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 09.03.2021, наданої на адвокатський запит, будь-якого статусу [PERSON] в рамках вказаного кримінального провадження не надано. Проведена в межах вказаного кримінального провадження експертиза кота показала, що причиною смерті є вірус. Крім того, в жовтні 2020 року [PERSON] був кандидатом в депутати на місцевих виборах і, можливо, дана публікація була спеціально зроблена для створення негативного образу [PERSON] в суспільстві та призвела до зниження його рейтингу серед виборців. Поширення відповідачем недостовірної інформації про причетність [PERSON] до вбивства домашньої тварини [PERSON] завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000 грн., яка полягала в сильних душевних стражданнях. Враховуючи вищевказане представник позивача, адвокат Мельник А.С. просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила , відзиву на позовну заяву не надала. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в соціальній мережі "Фейсбук" відповідачка [PERSON] опублікувала допис наступного змісту: "Моє маленьке пухнасте сонечко... Мій малесенький вусатий хлопчик... Моя душа... яку безжально вирвали сьогодні... Вибач, що не вберегла... Клятий виродок, ти сьогодні забрав частинку мого серця... Не пробачу!!! Не забуду!!! Ти згубив невинну душу!!! Не в депутати тобі дорога, а в пекло!!!". Даний допис було здійснено у зв"язку зі смертю її домашнього улюбленця та до якого було прикріплено фотографію кота, що підтверджується скріншотом зазначеної публікації. Дана публікація була доступна широкому загалу та коментувалася користувачами мережі "Фейсбук". Так, відповідаючи на коментарі користувачів мережі до вказаної вище публікації [PERSON] здійснила ще дописи наступного змісту: "Тримайся!!! Даю тобі слово, я не пробачу цьому виродку!!! Горіти йому в пеклі!!!" до якого прикріпила фото [PERSON] ; "вбили..." та ""навіщо?" це потрібно запитати в нього..." до якого також прикріпила фото [PERSON] . Здійснюючи вказані публікації та опубліковуючи фотографії [PERSON] відповідачка [PERSON] переконливо стверджувала, що [PERSON] причетний до смерті її домашнього улюбленця, а саме: вбив її кота. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно вимог ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Частиною 1 статті 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст. 3 Конституції України, честь та гідність визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст.28Конституції передбачено, що кожний має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Європейська конвенція захисту прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. В п. 15 даної постанови вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 761/7719/18 зроблено висновок, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна». Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень», є можливість перевірки інформації на предмет правдивості. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що здійснена відповідачем публікація та коментарі до неї з прикріпленням фотографій позивача є фактичним твердженням вбивства [PERSON] її кота, оскільки їх можна перевірити на предмет правдивості. Крім того, даний факт і перевіряється органами досудового розслідування, оскільки за заявою відповідачки [PERSON] щодо факту жорстокого поводження з її твариною, а саме котом, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020025090000100 від 22.10.2020, за ознаками кримінального проступку , передбаченого ч.1 ст. 299 КК України. Згідно відповіді старшого дізнавача СД ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Багнюка О.В. від 09.03.2021 № 1971/205-2021 будь-якого статусу [PERSON] в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №№ 12020025090000100 від 22.10.2020, за ознаками кримінального проступку , передбаченого ч.1 ст. 299 КК України не надано. Приймаючи до уваги те, що достовірність фактичних тверджень відповідача судом не встановлена, таку інформацію слід визнати недостовірною. Частинами 4, 6 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено, що 22.10.2020 відповідачем на своїй особистій сторінці у соціальній мережі "Фейсбук" поширено недостовірну інформацію про позивача, тому зазначена недостовірна інформація повинна бути спростована відповідачем шляхом розміщення відповідного допису на особистій сторінці відповідача у мережі "Фейсбук". Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача в частині зобов"язання відповідача опублікувати спростування текстом зазначеним в позовній заяві, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Щодо захисту прав позивача шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач посилається на те, що він був кандидатом в депутати на місцевих виборах і поширення відповідачем недостовірної інформації завдало зниження його рейтингу серед виборців та сильних моральних страждань. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана публікація вплинула на його рейтинг серед виборців. Також позивачем не обгрунтовано в чому проявлялися його моральні страждання. Враховуючи викладене суд вважає, що в даному випадку, вимога позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди в грошовому розмірі не обґрунтована, а завдана йому моральна шкода, буде в достатній мірі компенсована зобов`язанням відповідача спростувати поширену неї недостовірну інформацію . Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,40 гривень за вимогу немайнового характеру та половину витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial