Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

24.02.2021 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладений між продавцями: [PERSON] , [PERSON] , та покупцем [PERSON] , зареєстрований на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" Миколаївська філія за № 608/1 від 18.09.1998 року, з подальшою реєстрацією у Миколаївському МБТІ за № 291 від 28.09.1998 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.09.1998 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS] . Зазначені 2/3 частини домоволодіння належали продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.1983 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, і зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 27.05.1998 року за № 291. Договір купівлі-продажу, укладений між позивачем і продавцями, був зареєстрований відповідно до Закону України «Про товарну біржу» на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" Миколаївська філія 18.09.1998 року за № 608/1. 28.09.1998 року на підставі вказаного договору Миколаївським бюро технічної інвентаризації мені було видано реєстраційне посвідчення №291. Внаслідок вказаної угоди позивач стала власником домоволодіння по [ADDRESS] . Угода сторонами виконана в повному обсязі, позивачем сплачена продавцям вся вартість 2/3 частин домоволодіння, позивач вселилася в житло і користується ним, продавці в свою чергу отримали оплату за домоволодіння, виселилися і претензій не мають. В даний період позивач має намір використати своє конституційне право щодо розпорядження своєю власністю, але в органах нотаріату їй відмовили, пославшись на те, що необхідно в судовому порядку визнати договір купівлі продажу дійсним. Відповідачі відмовилися від нотаріального посвідчення договору мотивуючи тим, що він зареєстрований на біржі відповідно до вимог Закону України «Про біржу» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. На підставі вищевикладеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. 24.02.2021 року визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положнення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Відповідно до частини 5 статті 165 ЦПК, в порядку досудової підготовки судом був надісланий запит до відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області ,відповідь на який надійшла 05.03.2021 року. 29.03.2021 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.09.1998 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS] . Зазначені 2/3 частини домоволодіння належали продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.1983 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, і зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 27.05.1998 року за № 291. Договір купівлі-продажу, укладений між позивачем і продавцями, був зареєстрований відповідно до Закону України «Про товарну біржу» на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості" Миколаївська філія 18.09.1998 року за № 608/1. 28.09.1998 року на підставі вказаного договору Миколаївським бюро технічної інвентаризації мені було видано реєстраційне посвідчення №291. Внаслідок вказаної угоди позивач стала власником домоволодіння по [ADDRESS] . Угода сторонами виконана в повному обсязі, позивачем сплачена продавцям вся вартість 2/3 частин домоволодіння, позивач вселилася в житло і користується ним, продавці в свою чергу отримали оплату за домоволодіння, виселилися і претензій не мають. В даний період позивач має намір використати своє конституційне право щодо розпорядження своєю власністю, але в органах нотаріату їй відмовили, пославшись на те, що необхідно в судовому порядку визнати договір купівлі продажу дійсним. Відповідачі відмовилися від нотаріального посвідчення договору мотивуючи тим, що він зареєстрований на біржі відповідно до вимог Закону України «Про біржу» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки правовідносини між сторонами по справі, за даним предметом спору відбулися при дії ЦК УРСР в ред. 1963 року, ці відносини регулюються цим кодексом. Так при укладанні угоди, умови, передбачені ст. 224 ЦК України сторонами по договору купівлі-продажу виконані в повному обсязі, а саме відповідач передав позивачу у власність, а той в свою чергу прийняв нерухоме майно та виплатив відповідачу обумовлену суму грошей. Тобто обов`язки за договором купівлі - продажу позивачем виконані в повному обсязі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved