Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ № 10013/051 філії Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось в суд із цим позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 3146 від 20.08.2007 року у розмірі 211388,63 грн. (двісті одинадцять тисяч триста вісімдесят вісім гривень 63 копійки), у тому числі: залишок строкового кредиту - 29711,38 грн., залишок прострочених платежів по кредиту - 49793,54 грн., залишок прострочених платежів по відсотках - 17356,47 грн., пені по кредиту - 78660,82 грн., пені по відсотках - 27214,33 грн., інфляційні втрати - 7026,67 грн., три відсотки річних - 1625,42 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1139 від 20.08.2007 року, а саме, нерухоме майно: корівник - відгодівельник, загальною площею 1841,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки - 406500,00 грн. (чотириста шість тисяч п'ятсот гривень 00 копійок). Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 20.08.2007 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3146. За вказаним договором позивач зобов'язувався надати відповідачу на умовах повернення кредит в розмірі 130000,00 грн., окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, зі сплатою 18% річних за його користування на суму залишку заборгованості за кредитом, який зобов'язувався погашати з кінцевим терміном повернення до 20.08.2010 року. З 01.11.2008 року сторонами було змінено відсоткову ставку за цим кредитом шляхом укладення окремого договору про внесення змін до основного договору, збільшивши таку до 22% річних. 19.08.2010 року сторонами було в черговий раз змінено умови основного договору шляхом укладення окремого договору про внесення змін до основного договору, зокрема, щодо покладення на відповідача обов'язку здійснювати щомісячне погашення кредиту та нарахованих відсотків у розмірі 3590,46 грн., а також щодо перенесення дати остаточного терміну погашення кредиту на 07.06.2017 року. В порядку забезпечення цього кредиту, сторонами було укладено Договір іпотеки № 1139 від 20.08.2007 року, в силу якого відповідач передав в іпотеку позивача належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: корівник - відгодівельник, загальною площею 1841,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якого складає 406500,00 грн. Проте, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав, допустив прострочення платежів по кредиту та відсотках, спірною сумою коштів позивача користується. Станом на 27.11.2014 року за відповідачем рахується заборгованість в 211388,63 грн., у тому числі: залишок строкового кредиту - 29711,38 грн., залишок прострочених платежів по кредиту - 49793,54 грн., залишок прострочених платежів по відсотках - 17356,47 грн., пені по кредиту - 78660,82 грн., пені по відсотках - 27214,33 грн. Окрім того, позивач нарахував відповідачеві обов'язкові до сплати платежі, згідно вимог ст. 625 ЦК України, а саме: інфляційні втрати - 7026,67 грн. і три відсотки річних в сумі 1625,42 грн. Оскільки, на жодні вимоги позивача відповідач не реагує, що змусило першого звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача за довіреністю Лащук А.С. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги банку підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, виходячи із наведених вище мотивів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, позовних вимог по суті не оспорив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між сторонами по цій справі укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 3146 (із відповідними змінами та доповненнями від 01.11.2008 року та від 19.08.2010 року), за яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 130000,00 грн., зі сплатою 22% річних за його користування, окремими частинами за відновлювальною кредитною лінією у період до 20 серпня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту сторонами визначено - 07 червня 2017 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту та нарахованих відсотків у розмірі 3590,46 грн. (а.с. 21-24, 27). 20 серпня 2007 року та 16 травня 2008 року відповідач [PERSON] отримав у позивача кредитні кошти двома траншами по 100000,00 грн. та 30000,00 грн. відповідно, на загальну суму 130000,00 грн., що стверджується видатковими касовими ордерами № 74328 та № 79888, копії яких є в матеріалах справи (а.с. 8-9). Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 20 серпня 2007 року сторонами по цій справі було укладено Договір іпотеки № 1139, в силу якого відповідач передав в іпотеку позивача нежитлове приміщення: корівник - відгодівельник, загальною площею 1841,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14). Вказане вище майно належить на праві приватної власності відповідача [PERSON], що стверджується правовстановлюючими документами на нього, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 28-30). Вартість вищевказаного предмета іпотеки становить 406500,00 грн., про що вбачається із Висновку про вартість майна від 25.03.2014 року, складеного ТзОВ "Гал-Світ", копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 121). Як вбачається із наявного у матеріалах справи Розрахунку суми боргу станом на 27.11.2014 року за відповідачем рахується заборгованість в 211388,63 грн., у тому числі: залишок строкового кредиту - 29711,38 грн., залишок прострочених платежів по кредиту - 49793,54 грн., залишок прострочених платежів по відсотках - 17356,47 грн., пені по кредиту - 78660,82 грн., пені по відсотках - 27214,33 грн., інфляційні втрати - 7026,67 грн., три відсотки річних - 1625,42 грн. (а.с. 105-106, 107-111). 10 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою № 037 щодо спонукання останнього до виконання ним своїх зобов'язань за кредитними зобов'язаннями, яка була залишена без належного реагування з боку відповідача. Наведені обставини стівержуються наявними матеріалами в даній справі (а.с. 40-41). За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. В силу ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вказані положення відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В силу пункту 42 цієї ж Постанови ПВССУ суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Оскільки, відповідач не виконав умови кредитного договору, не вносив у строк визначений договором платежів в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку у спосіб обраний позивачем, тобто шляхом звернення стягнення на заставне майно. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3654,00 грн. судових витрат, сплачених при пред'явленні позову до суду. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved