Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О.О., ПАТ АКБ «Аркада», про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину майна, що є спільною сумісною власністю. Позов мотивований тим, що вона ( [PERSON] ) з 18 червня 1996 року була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживала її сім`я: чоловік [PERSON] й два сини: [PERSON] та [PERSON] . У серпні 2006 року її чоловік [PERSON] помер. Сусіди по будинку [PERSON] , [PERSON] та їх дочка [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] ) проживали по сусідству в квартирі [ADDRESS] . З 1997 року вони товаришували сім`ями: відвідували один одного, разом світкували дні народження та свята. 01 серпня 2000 року її сусіди [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Після смерті її чоловіка [PERSON] почав щодня опікуватися нею, підтримував, піклувався про її стан здоров`я та надавав допомогу по господарству, у листопаді 2006 року він оселився у її квартирі, але незначна частина його речей (одяг, робочі інструменти) знаходились у його квартирі [ADDRESS] , де він був на той час зареєстрований. Всі належні йому речі з квартири [ADDRESS] він забрав перед повим 2007 роком. Вони разом святкували Новий 2007 рік, й з 01 січня 2007 року по 23 січня 2017 року вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та проживала з ним однією сім`єю у її квартирі [ADDRESS] , що підтверджує актом проживання єдиною сім`єю та ведення спільного господарства в період з січня 2007 року по 23.01.2017 року, наданим ЖЕД № 316 від 24.05.2017 року. Вважає, що доказом того, що з січня 2007 року [PERSON] проживав разом з нею однією сім`єю в її квартирі [ADDRESS] , є рішення Десняського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року. Цим рішенням суд встановив, що [PERSON] з 2007 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, оскільки створив нову сім`ю і проживає у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку, тобто з нею, й суд визнав його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Вважає, що з січня 2007 року по 23 січня 2017 року вони проживади однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели свільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, але шлюб не реєстрували в органах РАЦСу. [INFO] [PERSON] помер, похованням якого займалась виключно вона та її сім`я - сини, а 24.01.2017 року вона отримала дозвіл прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 на реєстрацію смерті [PERSON] у Відділі РАЦСу та вивіз тіла [PERSON] для його подальшого поховання в с.Барахти Київської області. Всі витрати на поховання чоловіка сплатила вона сама. Оскільки вона проживала з [PERSON] однією сім`єю десять років, вважаючи себе його дружиною, вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової О.О. із заявою про прийняття спадщини. У неї прийняли заяву, однак для підтвердження родинних (або інших) відносин зі спадкоємцем [PERSON] для оформлення спадщини вона повинна підтвердитини родинні або інші відносини зі спадкодавцем. Документи, які підтверджують родинні (або інші) відносин зі спадкоємцем [PERSON] у неї відсутні, оскільки шлюб з ним не був реєстрований. Їй також відомо, що із заявою про прийняття спадщими після смерті [PERSON] подала його дочка [PERSON] . Враховуючи, що вона з чоловіком [PERSON] проживали однією сім`єю в її квартирі разом із двома її синами, а квартира однокімнатна (гостинного типу), й вони відчували незручності, оскільки метраж квартири маленький (житлова площа 18, 9 кв м), ними було вирішено придбати однокімнатну квартиру в новобудові, в яку вони планували заселити одного їз її синів. [PERSON] з 16.07.1979 року по день смерті працював столярем 5 розраду у ВАТ «Домобудівельний комбінат № 4» заводу залізобетонних виробів. Оскільки ВАТ «Домобудівельний комбінат № 4», на якому працював багато років [PERSON] у 2007 році являвся забудовником на ж/м «Позняки», [PERSON] було запропоновано взяти участь у Фонді фінансування будівництва за програмою ВАТ «ДБК-4» та укласти відповідний договір. Цей факт підтверджується зверненням про розблокування квартир для укладення інвестиційних договорів в.о. голови правління - генерального директора ВАТ «ДБК» до голови правління ПАТ АКБ «Аркада» 25.07.2007 року. Отже у період спільного проживання однією сім`єю без ресєтарції шлюбу ними придбано майно (квартиру) за таких обставин. Так, 27 липня 2007 року між [PERSON] та ПАТ АКБ «Аркада» за програмою ВАТ «Домобудівельний комбінат № 4» було укладено договір № 54629 про участь у фінансуванні будівництва з метою отримання у власність квартири [ADDRESS] (ж/б [ADDRESS] ) на 21 поверсі загальною площею 42,5 кв м. Повна вартість житлового об`єкту інвестування складала 168 470 грн. 00 коп. На виконання п.4.1 договору [PERSON] для закріплення за собою об`єкта інвестування передав ПАТ АКБ «Аркада» в управління грошові кошти в розмірі 30% від загальної площі об`єкта інвестування (квартири). Оскільки вони спільно вирішили придбати квартиру, у її чоловіка [PERSON] не було зазначеної грошової суми, яку необхідно було терміново внести на рахунок ПАТ АКБ «Аркада», й вона особисто 24 липня 2007 року для сплати першочергового внеску на придбання вказаної квартири її чоловіком, позичила у її близької подруги [PERSON] терміном на 2 роки 10 000 доларів США, що на ту дату становило 50 000 грн. по курсу НБУ, про що нею було складено розписку, які вона повернула 28 липня 2007 року й складено розписку. Ці позичені нею грошові кошти були надані її чоловіку [PERSON] на внесення коштів за Договором № 54629 від 27.07.2007 року про участь у фінансуванні будівництва на ім`я [PERSON] за рахунок особистих коштів, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 39 ПАТ КБ «Аркада» на суму 50 541 грн. від 28.07.2007 року. Крім того, 26 вересня 2007 року її чоловіком [PERSON] ще було внесено за Договором № 54629 від 27.07.2007 року 6 025 грн. 28 коп, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 34 ПАТ КБ «Аркада» від 28.07.2007 року. 12 лютого 2009 року між ПАТ КБ «Аркада» та [PERSON] було укдадено договір про іпотечний кредит, в якому відповідно до п.2.1, банк надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 111 903 грн. 72 коп. для участі у Фонді фінансування будівництва з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору № 54629 від 27.07.2007 року про участь у фінансуванні будівництва до березня 2020 року. [PERSON] зобов`язаний був на умовах Договору повернути кредит в сумі 111 903 грн. 72 коп. та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відсоткова ставка за користування кредитом становила 18% річних та підлягала сплаті щоквартально на рахунок банку не пізніше 15 числа відповідного місяця платежу, процентів за фактичну суму користування кредитними коштами станом на 29 число попереднього місяця. Здійснення внесення коштів банком у розмірі 111 903 грн. 72 коп. за Договором участі у фінансування будівництва з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору № 54629 від 27.07.2007 року за рахунок кредиту [PERSON] , договору про іпотечний кредит № 54629 від 12.08.2008 року на поточний рахунок банку-управителя з довірчого управління ФФБ за програмою ВАТ «ДБК-4» підтверджується меморіальним ордером № 1 від 12 лютого 2008 року. Також 12 лютого 2008 року між банком та [PERSON] було укладено Договір № 54629 про уступку майнових прав. Відповідно до цього Договору банку уступає [PERSON] , а станній приймає від банку майнові права на об`єкт інвестування, а саме на квартиру [ADDRESS] (секції 4,5) на 21 поверсі повною загальною вартістю 168 470 грн. 00 коп., закріплену за [PERSON] на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва. Крім того, 12 лютого 2008 року між ПАТ АКБ «Аркада» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 54629, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального укругу Личиною О.В. в приміщенні банку та зареєстрований в реєстрі № 669. Предметом іпотеки за цим Договором є майнові права на квартиру і сама квартира, яка збудована та належить [PERSON] згідно договору про уступку майнових прав № 54629 від 12 лютого 2008 року. Розпискою № 38574 про вручення свідоцтва до Договору про участь у ФФБ, наданою ПАТ АКБ «Аркада» [PERSON] 23 серпня 2008 року зазначено про вилучення свідоцтва до Договору № 54629 від 27.07.2007 року про участь у ФФБ, згідно якого здійснено 100% інвестування конкретного об`єкта інвестування в сумі 168 470 грн. 00 коп. 23 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «ДБК-4» був підписаний Оглядовий ордер на квартиру [ADDRESS] . Загальна площа 42.5 кв м. 19 серпня 2009 року між ВАТ «ДБК-4» та [PERSON] був підписаний Акт прийому-передачі квартири інвестору, згідно якого [PERSON] після 100% оплати вартості квартири було передано об`єкт інвестування, в якому зазначається, що інвестор набуває права власності на квартиру після отримання свідоцтва про право власності. 12 лютого 2010 року було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , складається із 1 кімнати жилою площею 18,0 кв м, загальною площею 42,60 кв м, яка надежить [PERSON] на права приватної власності. Свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22.01.2020 року № 70-С/КІ. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 листопада 2020 року, запис у реєстраційні книзі № д.331-16 за реєстровим № 45654. Вважає, що укладення вказаних договорів щодо участі в купівлі зазначеної квартири за рахунок кредитних коштів здійснювалося у період її з [PERSON] проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оплата кредитиних коштів за договорм про участь у ФФБ № 54629 від 27.07.2007 року та Договором іпотечного кредиту ФФБ № 54629 від 12.02.2008 року здійснювалась їх спільною участю та спільними сумісними коштами за рахунок її заробітної плати та заробітної плати [PERSON] . Підтвердженням того, що вона особисто приймала участь у сплаті кредитних коштів за Договорм іпотечного кредиту № 54629 від 12.02.2008 року є діякі квитанції за її власним підписом, а також за підписом сина [PERSON] , оскільки він дав згоду допомогти їй із [PERSON] та сам відвідував банк і сплачував кошти й проценти за користування кредитом. Оскільки іпотечний кредит був оформлений на [PERSON] , у квитанціях він зазначений платником. Крім того, останні платежі від 17.02.2017 року здійснені вже після смерті [PERSON] , що підтверджується виданою банком випискою про рух коштів за іпотечним кредитним договорм станом на 17.02.2017 року. Відповідно до наданої банком виписки про рух коштів за іпотечним кредитним договором станом на 17.02.2017 року залишок кредитним кошті складає 3 372 грн. 37 коп., окрім того існує заборгованість за прострочення процентів. Також їх спільними сумісними коштами сплачувались комунальні платежі за квартиру [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивачка [PERSON] померла [INFO] у віці 52 років, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть, актовий запис № 12384 (а.с. 192 том 2). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року провадження по даній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої [PERSON] - її спадкоємця/спадкоємців (а.с.206-207 том 2). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.06.2019 року (а.с. 219 том 2) [PERSON] та [PERSON] набули права спадкування після померлої [PERSON] , й згідно ухвади Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року поновлено провадження по справі (а.с. 250 том 2). 12.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] подано до суду заяву про заміну позивача (а.с. 233 - 234, 240, 241 том 2), що стало наслідком проведення заміни померлої позивачки [PERSON] на її правонаступників [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок заміни позивача [PERSON] на її правонаступників (спадкоємців [PERSON] та [PERSON] ), такими позивачами позовні вимоги не змінювались, й із посиланням на положення ст. 60, 61, 70, 71, 74 СК України просили суд встановити факт спільного проваживання [PERSON] (їх померлої матері) та померлого [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2007 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] , визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, придбане за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - квартиру [ADDRESS] , придбану у 2007 році на ім`я [PERSON] , визнати за [PERSON] (їх померлої матері) право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 3-10 том 1). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Тагієва Т.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 03.02.2020 року (а.с. 233 том 2), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мєстєчкіна О.І., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 03.02.2020 року (а.с. 42 том 3), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 11.09.2017 року (а.с. 29 том 3), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю вимог. Відповідачем надано відзив на позов від 14.09.2017 року (а.с. 120 - 123 том 1), у якому викладено позицію про недоведеність позивачами факту спільного проживання чоловіка та жінки (померлого батька [PERSON] . [PERSON] та померлої на час розгляду справи матері позивачів [PERSON] без шлюбу), оскільки не надані належні докази про те, що [PERSON] та [PERSON] протягом січня 2007 року по 23 січня 2017 року вели спільне господарство, мали спільний побут, і квартира, придабна ними за спільні кошти, оскільки не доведений факт спільної трудової участі у її придбанні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ващенка В.В. (а.с. 88-89 том 3). Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В., ПАТ АКБ «Аркада» в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Третьою особою ПАТ АКБ «Аркада» надано відзив на позов у формі письмових пояснень від 08.09.2017 року, у якому викладені обставини правовідносин між АТ АКБ «Аркада» та [PERSON] . Вказана третя особа зазначила, що зобов`язання за договором про Іпотечний кредит № 54629 від 12.02.2008 року [PERSON] повністю не виконано, станом на 08.09.2017 року заборгованість становить 3 346 грн. 19 коп. Рішення по справі третя особа просить прийняти згідно чинного законодавства (а.с. 99-113 том 1). Інші треті особи (нотаріуси) відзив на позов не надали. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії,§73;Sejdovic проти Італії §86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо повідомлення сторін, третіх осіб про час та місце розгляду справи, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності третіх осіб, за погодженням сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням за участі сторін після проведеної заміни померлої в ході розгляду справи [PERSON] на її правонаступників [PERSON] та [PERSON] , які позовні вимоги не змінювали, їх представники адвокат Тагієва Т.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 03.02.2020 року (а.с. 233 том 2), адвокат Мєстєчкіна О.І., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 03.02.2020 року (а.с. 42 том 3), позовні вимоги підтримали у редакції первинно поданої позовної заяви від 12.07.2017 року (а.с. 1 - 11 том 1), з тих же підстав та просили їх задовольнити, вказавши, що внаслідок правонаступництва [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері [PERSON] , правових підстав для зміни позовних вимог не вбачають, а визнання за померлою особою права власності узгоджується із приписами закону. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, як у межах підготовчого судового засідання, так й до початку розгляду справи по суті, з`ясовував питання щодо правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, необхідність зміни позовних вимог, проте позивач погодив правильність обраного ним способу захисту порушеного права (зміст позовних вимог). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2021 року витребувано у приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Ващенка В.В., Коновалової О.О. належним чином завірені копії спадкових справ: № 4/2017 стосовно майна, яке залишилось за померлим [INFO] [PERSON] , № 12/2018 стосовно майна, яке залишилось за померлою [INFO] [PERSON] (а.с. 85-86 том 3). Вислухавши пояснення представників сторін, їх доводи та заперечення, свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, й у тому числі спадкові справи: № 4/2017 стосовно майна, яке залишилось за померлим [INFO] [PERSON] , № 12/2018 стосовно майна, яке залишилось за померлою [INFO] [PERSON] , у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , 1965 р.н., яка звернулась до суду із цим позовом у липні 2017 року (а.с. 3 - 11 том 1) промерла [INFO] у віці 52 рокі, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть, актовий запис № 12384 (а.с. 192 том 2). Позивачі (правонаступники померлої [INFO] [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON] вважають, що їх матір [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без шлюбу з 01.01.2007 року по 23.07.2017 року (а.с. 3 - 11 том 1). Метою встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є набуття померлою права на спадщину на набуту [PERSON] із [PERSON] під час проживання однією сім`єю квартиру [ADDRESS] її частину) у порядку четвертої черги стадкування за законом, вважаючи, що така квартира набута ними за спільні кошти, відтак просять визнати квартиру спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , й визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.08.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16 том 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року, яке набуло чинності, [PERSON] за позовом [PERSON] , третя особа - [PERSON] , визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 17 том 1), яким встановлено, що [PERSON] з 2007 року не проживає у квартирі [ADDRESS] . Та як вбачається із позовних вимог, позов мотивований тим, що [PERSON] створив нову сім`ю й з серпня 2007 року жив своїм життям к квартирі [ADDRESS] . [PERSON] в судовому засідання позов визнав. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту». [PERSON] була зареєстрованою мешканкою квартири [ADDRESS] , у серпні 2006 року її чоловік помер, тобто [PERSON] та [PERSON] були сусідами: [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] - у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] з серпня 2006 року була вдовою, а [PERSON] перебував у розірваному шлюбі з [PERSON] з 17.08.2000 року. Позивачі вважають, що після смерті чоловіка[PERSON] (їх батька), [PERSON] , який був розлучений з дружиною з 17.08.2000 року, почав опікуватися про [PERSON] : підтримував, піклувався про її стан здоров`я та надавав допомогу по господарству, а у листопаді 2006 року він оселився в квартирі[PERSON] ( [ADDRESS] ), але незначна частина його речей (одяг, робочі інструменти), знаходились у його квартирі [ADDRESS] , де він був на той час зареєстрований. Всі належні йому речі з квартири [ADDRESS] він забрав перед новим 2007 роком. Вони разом святкували Новий 2007 рік, й з 01 січня 2007 року по 23 січня 2017 року [PERSON] перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та проживала з ним однією сім`єю у її квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом проживання єдиною сім`єю та ведення спільного господарства в період з січня 2007 року по 23.01.2017 року, наданим ЖЕД № 316 від 24.05.2017 року (а.с. 15 том 1). В ході розгляду справи цей факт також підтвердився наявністю у [PERSON] документів, які вказують на набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , який охоплює період з 25.07.2007 року по 19.02.2010 року, а саме: Договір № 54629 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27.07.2007 року (а.с. 24-29 том 1), Додаткова угода від 23.09.2008 року до Договору № 54629 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27.07.2007 року (а.с.30), Договір про іпотечний кредит № 54629 від 12.02.2008 року (а.с. 33 - 39 том 1), меморіальний ордер № 1 від 12.02.2008 року про сплату [PERSON] внеску за Договором № 54629 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27.07.2007 року 111 903 грн. 72 коп. (а.с. 40), Договір про уступку майнових прав від 12.02.2008 року (а.с. 41 том 1), Іпотечний договір № 54629 від 12.02.2008 року (а.с.42-44 том 1), Розписка № 38579 про вилучення Свідоцтва до Договору про участь у ФФБ від 23.09.2008 року (а.с. 45 том 1), Оглядовий ордер на квартиру [ADDRESS] (а.с. 46 том 1), Акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] .Пчілки інвестору від 19.08.2009 року (а.с. 47 том 1), Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] (а.с. 48 том 1), право власності на яку зареєстровано в КМБТІ 19.02.2010 року за реєстровим № 45645 (а.с. 48 том 1), довідки про доходи [PERSON] (а.с. 50-54 том 1), довідка про рух коштів за кредитним договором станом на 17.02.2017 року (а.с. 55-56 том 1), технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виготовлений 10.10.2008 року (а.с. 57-59 том 1), платіжні документи - прибуткові касові ордери, що підтверджують сплату кредитних коштів за Договором № 54629 від 27.07.2007 року про участь у ФФБ, внесені [PERSON] , серед яких є платіжні документи про внесення оплати за підписом [PERSON] та її сином [PERSON] (а.с. 60-83 том 1), заявою [PERSON] , наданої ним до АКБ «Аркада» від 12.02.2008 року про уповноваження - надання ним права приймати платежі від [PERSON] (сина [PERSON] ) до АКБ «Аркада» (а.с. 172 том 1, матеріали договору про іпотечний кредит), а також матеріалами договору про іпотечний кредит, які надані до суду 01.11.2017 року АКБ «Аркада» на вимогу суду, серед яких наявна власноручно заповнена анкета позичальника АКБ «Аркада» [PERSON] від 18.02.2007 року (а.с.184, 185 том 1), в якій [PERSON] зазначив своє місце проживання, як у квартирі [ADDRESS] , так й квартирі [ADDRESS] . Особливої уваги суду заслуговує заява [PERSON] , надана ним до АКБ «Аркада» від 12.02.2008 року про уповноваження - надання ним права приймати платежі від [PERSON] (сина [PERSON] ) до АКБ «Аркада» (а.с. 172 том 1, матеріали договору про іпотечний кредит) у порядку сплати кредитних коштів за Іпотечним догоровом, що вказує на усталені (довірливі) сімейні відносини станом на 12.02.2008 року між [PERSON] та членом сім`ї [PERSON] - її сином [PERSON] . А також наявність у володінні [PERSON] документів про смерть [PERSON] : Свідоцтва про смерть [PERSON] від 24.01.2017 року (а.с. 18 том 1), Довідки від 24.01.2017 року про причини смерті [PERSON] , який помер внаслідок відкритого перелому склепіння та основи черепа з крововиливом під оболонку шлуночка та тканину мозку (а.с. 19 том 1), дозволу прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 від 24.01.2017 року про видачу для поховання тіла [PERSON] , реєстрації його смерті в органах РАЦСу та вивіз тіла до с.Барахти Київської обл. для подальшого поховання (а.с. 20 том 1). Встановлено, що похований [PERSON] на території цвинтаря, де поховані рідні [PERSON] , й цей факти нічим не спростований. Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по день його смерті - [INFO] також підтверджується свідченнями позивачів [PERSON] та [PERSON] у якості свідків, які вказали, що їх матір [PERSON] з [PERSON] почали жити однією сім`єю після святкування нового 2007 року, тобто з січня 2007 року вони вели спільне господарство, працювали, отримували заробітну плату, що складала їх спільний бюджет, й спільними коштами придбали квартиру [ADDRESS] . Вважали [PERSON] вітчимом. З дочкою [PERSON] [PERSON] не спілкувався, між ними були погані відносини. Похованням [PERSON] займалась лише їх матір [PERSON] , також й вони приймали участь у поховальній церемонії, оскільки його дочка участі в цьому не примала, місце поховання [PERSON] визначала [PERSON] , якого поховали на цвинтарі, де поховані її рідні та перший чоловік - в с. Барахти Київської обл. Донька [PERSON] хоча й була на похованні батька, проте у якості запрошеної, участі у витратах на поховання батька не примала. Те, що відповідачка [PERSON] не приймала матеріальної участі у похованні батька, нею не простовувалось під час особистих пояснень в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] знав близько 20 років по роботі, у [PERSON] були погані відносини з дочкою та колишньою дружиною, з [PERSON] . [PERSON] почав жити однією сім`єю після 2000 року, коли саме, він не пам`ятає, за відзивами [PERSON] з [PERSON] жив добре однією сім`єю, вони купили квартиру за спільну кошти. Коли він почав проживати з [PERSON] завжди мав добрий вигляд, був доглянутий, охайний. Свідок [PERSON] вказала, що вона є однокласницею, подругою [PERSON] , знає, що [PERSON] почала проживати з [PERSON] однією сім`єю з січня 2007 року. Перша його родина виписала [PERSON] з квартири, був безхатьком, мав образи не першу сім`ю, про дочку не ходів згадувати. Вона позичила [PERSON] гроші на перший внесок для придбання ними квартири в сумі 10 000 доларів США, згодом [PERSON] їй гроші повернула. Свідку відомо з інформації родини [PERSON] та [PERSON] , що квартиру вони придбали за спільні кошти, як [PERSON] , так й [PERSON] працювали увесь період їх спільного проживання, їх заробіток був спільним бюджетом сім`ї. Факт працевлаштування як [PERSON] , так й [PERSON] підтверджується документаними доказами - довідками з місця їх роботи, із яких вбачається, що [PERSON] була працевлаштована в ПАТ «Київхліб» пекарем, [PERSON] - в ВАТ «Домобудівельний комбінат № 4» на посаді столяра (а.с. 49 - 54 том 1), й у порівнянні розмірів їх заробітних плат, у [PERSON] місячний заробіток був більшим, що вказує та те, що придбання майна (квартири) було спільним, за відсутності матеріальної підтримки [PERSON] , [PERSON] не зміг придбати квартиру. Навність у [PERSON] всіх документів про придбання [PERSON] квартири, відомості анкети [PERSON] про нього як позивальника АКБ «Аркада», наданої ним з метою оформлення кредиту для придбання квартири, де він зазначав місця проживання за адресою реєтрації та проживання [PERSON] , уповноваження [PERSON] сина [PERSON] на сплату кредитних коштів на рахунок АКБ «Аркада», а також документів про його перебування у лікарні, платіжних документів про понесені витрати на лікування та поховання [PERSON] , платіжні документи про продовження погашення кредиту [PERSON] та її сином після смерті [PERSON] , свідчення свідків, а також встановлені обставини факту проживання [PERSON] в квартирі [PERSON] та створення ним нової родини рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року, у їх супуності вказують на той факт, що [PERSON] з січня 2007 року по день його смерті - [INFO] проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Жодного доказу, який спростовував даний факт, строна відповідача не надала. Окрім того, відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала, що з часу розлучення батьків, вона з батьком не спілкувалась, на похованні батька на запрошення [PERSON] хоча й була, процесію поховання організувала [PERSON] , й матеріальної участі в похованні батька не примала. Вона також визнала, що з 2007 року батько у квартирі [ADDRESS] , де був зареєстрований, не проживав, що стало підставою для визнання його судовим рішенням таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2010 року. Й такі визнання відповідача суд покладає в основу рішення в частині вимог позову про встановленя факту проживання однією сім`єю чоловіка ті жінки без шлюбу. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 84 ЦПК України).. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Сімейне законодавство, а саме ч. 1 та 2 ст. 21 СК України чітко визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України у разі якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У даній справі факт проживання померлої [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлений на підставі документальних доказів, які перебували у володінні [PERSON] (наразі позивачів - її синів), що вказує на те, що за життя [PERSON] проживаючи з [PERSON] однією сім`єю з січня 2007 року по день його смерті - [INFO] , довіряв члену сім`ї - [PERSON] - її сину [PERSON] на ведення справ, ти самим покладаючи обов`язок по сплаті отриманого [PERSON] кредиту для придбання квартири, відтак спільного набуття ними майна (житла). Так, документальними доказами позивачами підтверджено, які відповідачем не спростовані жодним доказом, що в у період часу з січня 2007 року, тобто з часу, який позивачі пов`язують із спільним святкування Нового року, по 23.01.2017 року включно - день сперті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, працювали увесь період їх спільного проживання, їх заробіток був спільним бюджетом, вони були пов`язані спільним побутом і мали спільні права та обов`язки, й у тому числі щодо придбання квартири, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Так,наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна, а саме - квартири [ADDRESS] для спільного користування, підтверджується наявними у розпорядженні (володінні) саме у [PERSON] документами, участі у витратах на утримання придбаного житла (платіжні квитанції), надання взаємної допомоги (під час хвороби [PERSON] , історії хвороби, призначення лікаря для лікування, квитанції про придбання ліків за призначенням); наявність усних домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, наявність документів про придбання [PERSON] квартири, все це у своїй сукупності засвідчує реальність сімейних відносин [PERSON] з [PERSON] , й цей строк строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є достатнім (10 років) для того, щоб стверджувати, що між такими чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово (ст. 1258 ЦК України). У четверту чергу, згідно ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не пенше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що померла [PERSON] та померлий [PERSON] у період з січня 2007 року по 23 січня 2017 року включно, що визнається тривалим часом, а саме - десять років вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний бюджет; спільне харчування, вони придбали майно для спільного користування; приймали участь у витратах на утримання житла, надавали взаємну допомогу, жили єдиною сім`єю, тобто між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За положеннями зазначених норм при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. За встановлених обставин, вважається, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] та [PERSON] в період спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, й зважаючи на досліджені в судовому засіданні матеріали спадкових справ, які були витребувані відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2021 року (а.с. 85-86 том 3): № 4/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 167-184 том 3), № 12/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 98-154 том 3), встановлено, що на спадкове майно померлого [PERSON] претендують дві особи: [PERSON] , як особа, яка спільно з ним проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку четвертої черги спадкування, й нею подано заяву від 21.07.2017 року до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової О.О. про зупинення нотаріальної дії до вирішення поданого нею цього позову, та [PERSON] як дочка померлого [PERSON] у порядку першої черги спадкування, й встановлений судом факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу буде підставою для вчинення нотаріусом нотаріальної дії, з урахуванням прав правонаступників [PERSON] (її синів [PERSON] , [PERSON] ). Тобто решта вимог задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що такі вимоги пов`язуються із особою позивача, яка померла в ході розгляду справи, оскільки згідно з вимогами статей 48, 49 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц, провадження № 61-28423св18, а також 02 червня 2021 року, справа № 372/4004/15, провадження № 61-18588св20. Відповідно вимога про визнання права власності на Ѕ частину майна за [PERSON] , яка померла [INFO] , судом не може розглядатись, оскільки визнання за померлими права власності не узгоджується із положеннями статей 4, 46, 47 ЦПК України, й такі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності на час вирішення спору. Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц, провадження № 61-28423св18 та від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, провадження № 61-43734св18, 02 червня 2021 року, справа № 372/4004/15, провадження № 61-18588св20. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Окрім того, відповідо до пп.3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" при розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З-поміж цього, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За обставин розглядуваної справи, суд встановивши, що [PERSON] померла, а вимоги її спадкоємців щодо вирішення спадкового спору у розглядуваній справі не заявлялись та не вирішуються, тобто право позивачів щодо зміни позовних вимог в межах підготовчого судового засідання не реазізовувалось, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає відмовити у цій частині позовних вимог з огляду на визначені підстави. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Водночас, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зважаючи на принцип диспозитивності суд не вправі виходити за межі позовних вимог, оскільки позивач самостійно обирає спосіб захисту порушеного права та зміст позовних вимог, суд не вправі втручатися у визначений позивачем спосіб захисту порушеного права. Оскільки питання про визнання за позивачами у порядку спадкування права власності на майно належне [PERSON] позивачами (правонаступниками [PERSON] ) не заявлялось, а отже не приймається і рішення про права, свободи, інтереси та (або) їх обов`язки, як спадкоємців після смерті [PERSON] , натомість позивачі не позбавлені можливості доводити своє право на спадкове майно в межах процедури оформлення спадщини нотаріусом, яка наразі триває, а у разі спору - в суді, з урахуванням встановленого цим рішенням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу за правилами спадкування, адже судом із матеріалів спадкої справи № 4/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що [PERSON] , як особа, яка спільно з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку четвертої черги спадкування, подала заяву від 21.07.2017 року до нотаріуса Київського міського нотарвального округу Коновалової О.О. про зупинення нотаріальної дії до вирішення поданого нею цього позову (а.с. 183 том 3), тобто рішення нотаріуса - обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, немає (а.с. 166-184 том 3). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненю 640 грн. 00 коп.. судового збору за вимогу немайнового характеру, решта понесеного позивачем судового збору, в частині, у якій позивачу відмовлено у задоволенні позову (842 грн. 36 коп. та 640 грн. 00 коп., а всього - 1 482 грн. 36 коп.), покласти на такого позивача. На підставі вищевикладеного, ст.с. 3, 21, 74 СК України, ст. 4, 46, 47, 48, 49, 1264 ЦК України, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 3.06.99 № 5-рп/99, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування",

Outcome: partial