Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

ПАТ "УКРСОЦБАНК" звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 52595,11 грн. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.12.2006 року сторонами укладено кредитний договір, згідно якого ПАТ "УКРСОЦБАНК" надали [PERSON] грошові кошти в сумі 9792 грн., зі сплатою 27% річних за користування кредитом і кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.12.2008 року на умовах визначених у кредитному договорі, а [PERSON] зобовязався у строки здійснювати погашення заборгованості. Через неналежне виконанням останнім умов договору станом на 18.12.2015 року утворилася заборгованість на вказану суму, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також заперечив щодо наявності підстав для застосування позовної давності. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, а його представник надала суду письмове заперечення в якому зазначено, що [PERSON] фактично не отримував кредитні кошти, оскільки вони були отримані [PERSON], який протягом квітня 2006 року травня 2007 року виготовив і надав завідомо неправдиву документацію на придбання неіснуючих меблів і сплату авансу, які не відповідали дійсності, внаслідок чого Банк перерахував на рахунок ТОВ "Інпромсервіс" кредитні кошти надані відповідно до кредитного договору. Крім цього, представник відповідача просила відмовити у позові на підставі ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки сплив строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобовязаний виконати свій обовязок; якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 06.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є ПАТ "УКРСОЦБАНК", та [PERSON] укладено договір кредиту №420/2840-КУ8-КС2 на придбання товарів тривалого використання, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 9792 грн., зі сплатою 27% річних за користування кредитом і кінцевим терміном повернення заборгованості 05.12.2008 року, а [PERSON] зобовязався виконувати умови договору та своєчасно сплачувати кошти, згідно визначеного договором графіку (а.с.8-13). У звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору станом на 18.12.2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 52595,11 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 8568 грн., за відсотками 20853,60 грн., пеня 12531,23 грн., інфляційні витрати 10642,28 грн., що підтверджується наданим ПАТ "УКРСОЦБАНК" розрахунком (а.с.6-7). Викладені вище докази свідчать, що сторони мали договірні кредитні правовідносини в яких відповідачем не виконано належним чином умови договору, а тому виникла кредитна заборгованість. Проте, представником відповідача у ході судового розгляду подано суду письмове заперечення в якому викладено заяву про застосування позовної давності. Відповідно ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно ст.ст.256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1.1 Договору кредиту №420/2840-КУ8-КС2 передбачено кінцевий термін повернення кредитних коштів 05.12.2008 року. Будь-яких положень щодо збільшення строку позовної давності договір не містить. Розрахунок заборгованості наданий позивачем свідчить, що погашення заборгованості за договором кредиту №420/2840-КУ8-КС2 здійснювалось лише двічі, а саме 10.01.2007 року та 23.02.2007 року, після вказаних дат будь-які платежі відповідачем не проводились. За таких обставин, суд вважає, що позивач довідався та міг довідатися про порушення свого права, а також про особу, яка його порушила, у грудні 2008 року, а тому саме з вказаної дати підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності тривалістю три роки, оскільки інше не передбачено сторонами у договорі. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 17.05.2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, а також не просив суд поновити строк позовної давності, зважаючи, що матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, зупинення та переривання перебігу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті позовних вимог, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed