Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гончаренко Олексій Олександрович, звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з 11.03.2003 року знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». 15 липня 2020 року о 10.30 годині під час виконання трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок. після отриманої травми його було госпіталізовано до КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечнікова" Дніпропетровської обласної ради", де виявлено діагноз: тяжка закрита спиномозкова-хребцова травма; забій спинного мозку 3 ст.; компресійно-уламковий перелом тіла Тh12 з зануренням уламків в спиномозковий канал; нижня параплегія. Внаслідок отриманої виробничої травми, при первинному огляді МСЕК, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 100% та призначено першу групу інвалідності. За висновком МСЕК він потребує постійного контрольованого стороннього огляду, побутового обслуговування. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, [PERSON] втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час знаходився на лікуванні, однак медицина лише полегшувала його страждання, змушений до кінця життя бути прикутим до ліжка, відчувати біль та страждання, не може реалізовувати себе у будь-яких сферах, як людина, як чоловік, як батько, він позбавлений всіх життєвих благ, радощів, комфорту. Позивач не може працювати, не може поїхати на відпочинок, взагалі нічого не може зробити, єдине що в нього залишилось це його життя та довічна опіка за ним його близькими, він прикутий до ліжка і став тягарем для своєї сім`ї, що пригнічує його ще більше. Відновлення його здоров`я вже неможливе. Розмір моральної шкоди оцінює у 1000 000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 30 березня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому з врахуванням наявності вини [PERSON] в нещасному випадку на виробництві, який стався 15.07.2020 року та наданням АТ "МГЗК" останньому матеріальної допомоги на лікування, просить суд зменшити розмір заявлених [PERSON] позовних вимог. Свій відзив обґрунтовує тим, що зазначені виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України. Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про охорону праці", роботодавець може за рахунок власних коштів здійснювати потерпілим та членам їх сімей додаткові виплати, відповідно до колективного чи трудового договору. Виплата робітникам комбінату моральної шкоди, колективним чи трудовим договором, не передбачена. Крім того, для матеріальної підтримки та подальшого лікування підземного гірника очисного забою шахти 14/15 [PERSON] після нещасного випадку, який стався з ним 15.07.2020 року, АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" у ФОП [PERSON] було придбано комплект імплантатів на суму 41 800 грн., який в подальшому було передано до відділення нейрохірургії хребта та спинного мозку КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова. Також, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, наявність неправомірних дій чи бездіяльності та вини заподіювача, підлягає обов`язковому з`ясуванню. Так, згідно підпункту 3 пункту 8 Акту № 7/3 від 14.08.2020 року розслідування нещасного випадку, що стався 15 липня 2020 року за Формою Н-1, однією з осіб, яка допустила порушення законодавства з охорони праці за фактом нещасного випадку є саме гірник очисного забою 5-го розряду шахти 14/15 АТ "Марганецький ГЗК" - [PERSON] , який допустив порушення проекту організації робіт "На проходку и отработку 2-го западного разведочного штрека шахты 14/15" від 05.11.2019 року, затвердженого головним інженером АТ "МГЗК", а саме: Розділ 6.3 ". Вважають, що для притягнення АТ "Марганецький ГЗК" до відповідальності за нанесені [PERSON] моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди; протиправність дії або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, а також вина сторони (винні дії). . Крім вказаного, наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань, не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Зазначають, що відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди є доходом позивача, який є об`єктом оподаткування, відповідно до п.п.164.2.14, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Крім того, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Представник позивача - адвокат Гончаренко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Димніч А.В. в судовому засіданні просила суд зменшити позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Статттею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на збезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Нормами ст.ст. 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки, заведеної 30 червня 2003 року на ім`я [PERSON] Серія [NUMBER] ( а.с.9-13). 15 липня 2020 року о 10. 30 годині під час виконання трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок. Внаслідок чого останній отримав травму на виробництві, а саме: тяжку закриту хребетно-спиномозкову травму; забій спинного мозку; компресійно-осколковий перелом Тh ХII хребця; нижню параплегію; порушення функції тазових органів, що підтверджується Актом форми Н-1 П. За даним фактом нещасного випадку складено акт за формою Н-1 П від 14 серпня 2020 року ( а.с.15-20). Висновком МСЕК Серії 12 ААА № 060765 від 17.11.2020 року [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом в розмірі 100% та встановлено першу групу інвалідності з 16.11.20 року ( а.с. 14). Дата чергового переогляду - 01.12.2022 року. Виходячи з медичних документів, акту № 7/3 розслідування нещасного випадку, що стався 15 липня 2020 року, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки, позивач отримав виробничу травму. Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вимога представника АТ «МГЗК» про зменшення позовних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки діючий ЦПК України не передбачає можливості судом зменшення позовних вимог, правом на зменшення або збільшення позовних вимог наділений тільки позивач. Факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] , у зв`язку із виробничою травмою, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач у молодому віці втратив своє здоров`я, він тривалий час знаходився на лікуванні, постійно переносить фізичний біль та страждання. Зазнав порушення свого звичайного способу життя та вимушений витрачати сили на організацію свого життя. Він позбавлений всіх життєвих благ, радощів, комфорту, реалізації своїх здібностей, обмежений у вирішення своїх побутових потреб, на даний час вимушений бути прикутим до ліжка і потребує у постійному догляді близькими, внаслідок чого переносить моральні страждання. Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача, яка завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 300 000 грн. з утриманням податків та зборів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial