Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2014 р. звернувся до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності та визнання іпотечного договору недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2014 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ПАТ "ПроКредит Банк" про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності та визнання іпотечного договору недійсним виділити у самостійне провадження (а.с. 34-35). Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що влітку 1995 р. він познайомився з відповідачкою [PERSON] з якою з січня 1996 р. почали проживати разом у фактичних шлюбно-сімейних відносинах, як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач зазначає, що наприкінці 1997 р. за спільно накопичені кошти вони з відповідачкою як подружжя придбали спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на відповідачку. Далі позивач зазначає, що він з відповідачкою офіційно зареєстрував свої стосунки, уклавши 26.09.1998 р. з нею шлюб, у зв'язку з вагітністю останньої. Вже у зареєстрованому шлюбі та народивши сина, сторони почали проживати у вказаній вище квартирі, яку разом благоустроїли та облаштували. Проте, на початку 2012 р. позивачу стало відомо, що відповідачка без його відома отримала в ПАТ «ПроКредит Банк» кредит, забезпеченого іпотечним договором, а саме: спірною квартирою. Оскільки на даний час Банк в судовому порядку намагається стягнути з його дружини, відповідачки по справі, заборгованість по кредиту та в подальшому реалізувати їх спільно набуту квартиру в рахунок заборгованості, позивач просить суд встановити факт проживання з відповідачкою у фактичних сімейно-шлюбних відносинах у період з 01.01.1996 р. по 25.09.1998 р. та визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали та просили його задовольнити. Відповідачка пояснила, що дійсно з січня 1996 р. до 26.09.1998 р. вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу з позивачем, при цьому, у 1997 р. вони разом за спільно заощаджені кошти придбали квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на відповідачку. Представник третьої особи ПАТ "ПроКредит Банк" в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частинні визнання спільною сумісною власністю сторін як подружжя квартиру [ADDRESS], оскільки під час підписання 23.03.2005 р. Договору іпотеки, остання зазначила, що є одноособово власником вказаної квартири та у шлюбі або у шлюбно-сімейних стосунках без реєстрації шлюбу не перебуває. Також, представник третьої особи в судовому засіданні подала клопотання про постановлення окремої ухвали та направлення її до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві щодо надання відповідачкою [PERSON] завідомо неправдивої інформації Банку під час надання їй кредиту, проте, суд відхилив заявлене клопотання та роз'яснив, що представник ПАТ "ПроКредит Банк" має право заявити таке клопотання в рамках цивільного провадження, де є предметом спору договірні правовідносини з Банком, в тому числі, під час розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON], ПАТ "ПроКредит Банк" про визнання іпотечного договору недійсним, які були виділені у самостійне провадження. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, представників сторін, представника третьої особи, свідка: [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 26.09.1998 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 21). Судом встановлено, що у період шлюбу сторін, відповідачка [INFO] народила сина [PERSON] (а.с. 22). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомості від 28.11.1997 р. відповідачка [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 20). При цьому, в судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що вона з позивачем з січня 1996 р. до 26.09.1998 р. перебувала у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу. Також, відповідачка зазначила, що вона з своїм чоловіком, позивачем по справі та їх спільним сином до теперішнього часу проживають в спірній квартирі, яку вона вважає спільно набутим майном з позивачем. Крім того, відповідачка додатково пояснила, що спірна квартира була придбана, в тому числі, як за кошти її батьків так і за кошти батьків позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є племінницею відповідачки та їй достеменно відомо, що сторони з 1995 р. як подружжя без реєстрації шлюбу проживали у квартирі батьків відповідачки по [ADDRESS]. Зазначила, що даний факт їй відомо, оскільки вона на той час також проживала в зазначеній квартирі,я ка належить її дідусю. Також, свідок зазначила, що в подальшому сторони проживали окремо, орендуючи житло до моменту придбання спірної квартири, яка була оформлена на відповідачку. У суду не має підстав ставити під сумнів свідчення свідка, при цьому суд враховує, що її свідчення не протирічать фактам та обставинам встановленим судом. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, враховуючи пояснення відповідачки, яка підтвердила, що спірна квартира була придбана у період сумісного їх з позивачем проживання як подружжя без реєстрації шлюбу, покази свідка, яка також підтвердила вказаний вище факт, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у період з січня 1996 р. по 25.09. 1998 р. проживали однією сім'єю, як подружжя без реєстрації шлюбу та в цей період у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, н6абуте ними за час спільного поживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.207 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним а поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті № 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, суд в порядку п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», з'ясував джерело та час придбання спірної квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим приходить до висновку, що вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач та його представник відповідно до ст. 60 ЦПК України довели в судовому засіданні позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі, ст.ст. 321, 328, 365 ЦК України, ст.ст. 3, 70, 74 СК України, Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»ст.ст. 10, 11, 60, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved