Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

14.01.2019 р. до Святошинського районного суду м.Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, який мотивовано тим, що 30.01.2015 р. між сторонами по справі укладено шлюб, у даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що в травні 2018 р., між нею та чоловіком стався конфлікт і з того часу відповідач фактично залишив її і дитину без засобів для існування. 21 жовтня 2018 р. побив її, в зв`язку з чим вона викликала поліцію та швидку допомогу. 23 жовтня 2018 року Святошинським УП ГУ НП в м.Києві було відкрито кримінальне провадження №12018100080008519. 25.10.2018 року між подружжям знову відбулась сварка, де відповідач знову спричинив їй тілесні ушкодження, в зв`язку з чим вона була госпіталізована до КМКЛ№5, де перебувала на лікуванні до 31.10.2018р. Після виписки з лікарні відповідач її до квартири не впустив, і з того часу не дає їй сина та можливості з ним бачитися та спілкуватися. Відповідач в грудні 2018 року запропонував їй укласти договір на виховання та утримання дитини, а 19.12.2018 р, надіслав їй примірник договору, п.3 якого передбачено, що дитина буде проживати з батьком - відповідачем по справі, на що вона не погодилась. Оскільки [PERSON] не дає їй сина, не дозволяє їй бачитися з ним, спілкуватися, з урахуванням викладеногоо просила визначити місце проживання сина з нею. Ухвалою суду від 28 січня 2019 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призхначено підготовче засідання (а.с.34-35 том №1). 15.03.2019 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позову заперечував (а.с. 39-42, том №1). 27.03.2019 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові (а.с. 68-71том №1). 01.04.2019 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на позов, в якому відповідач просив в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві (а.с.62-63том №1). 13.05.2019 р. позивачем в судовому засіданні подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просила суду, встановити графік побачень та проживання дитини з батьками (а.с. 72-77 том №1). Ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання від 13.05.2019 р., заяву про зміну предмету позову прийнято (а.с. 111-112 том №1). 29.05.2019 р. відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку зустрічей дитини з матір`ю (а.с. 117-123 том №1). Зустрічні позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що малолітній син [PERSON] проживає з ним 2018 року. З дружиною вони мали конфлікти і остання залишила помешкання, залишивши сина з ним. Наразі між ними не досягнуто згоди сиосовно місця проживання дитини. Він повністю забезпечує сина всім необхідним, дбає про його розвиток, здоров`я, виховує його. Наразі [PERSON] не має постійного місця проживання, зареєстрована в м.Донецьку. Дитиною [PERSON] не цікавиться, телефонувала лише один раз.. висловлювала погрози, що вивезе дитину на окуповану територію в м.Донецьк, при цьому вимагала купити їй двокімнатну квартиру. До жовтня 2018 року матір залишила хвору дитину його матері, а саме десь йшла на цілий день. Через це у дитини були нервові зриви, порушений графік сну, бо мати вкладала його спати близько 24 год. Крім того, відповідачка має сина від першого шлюбу [PERSON] , який бив [PERSON] , ображав його та знущався над ним, в зв`язку з чим дитина тримала психологічну травму, що підтверджується висновком психологічного обстеження від 08.04.2019р. Позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] з ним, визначивши графік зустрічей дитини з матір`ю з обов`язковою присутністю батька, або його матері, або представника служби у справах дітей. 29.05.2019 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з врахуванням зміни предмета позову, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 134-139 том №1). Ухвалою суду від 15.08.2019 р. прийнято зустрічний позов до розгляду з первісним позовом [PERSON] (а.с. 162 том №1). 29.10.2020 року згідно розпорядження №438 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі, справа розподілена судді Бабич Н.Д. (а.с.110-111 том №2). Ухвалою суду від 05.11.2020 р., прийнято справу за первісним та зустрічним позовамидо розгляду та призначено підготовче засідання (а.с. 112-113, том №2). Ухвалою суду від 28.01.2021 р. відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про забезпечення первісного позову (а.с. 166-169 том №2). 09.06.2021 р. позивач за первісним позовом подала до суду заяву про зміну предмету позову в якій позивач просила визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с. 205-208, том № 2). Ухвалою суду, з занесенням до протоколу судового засідання від 09.06.2021 р., прийнято заяву про зміну предмету позову (а.с. 213-215 том №2). Ухвалою суду від 09.06.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 216-217 том №2). Ухвалою суду від 10.06.2021 р., заяву про забезпечення первісного позову, повернуто заявнику (а.с. 231-232, том №2). Ухвалою суду від 22.06.2021 р, відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення первісного позову (а.с. 42-44, том № 3). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , та її представник [PERSON] , первісний позов з врахуванням останього уточнення зміни предмету позову від 09.06.2021 підтримали та просили їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити. Позивач заявляє, що може надати дитині належне матеріально-побутове утримання, достатнє для нормального рівня проживання та розвитку сина. Крім того, позивач зазначає, що з 31.10.2018 р., відповідач не дає можливості їй бачитися та спілкуватися з дитиною. За весь час вона лише тричі його бачила. Як зазначила позивач вона кожного тижня приїжджає в квартиру, щоб побачити сина, але відповідач не надає їй такої можливості. На всі заяви до поліції щодо ситуації, яка в неї склалась з відповідачем, отримувала відповідь проте, що у сторін склались цивільно-правові відносини і рекомендовано звернутися до суду. В середині грудня відповідач запропонував їй скласти нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні дитини, в якому вона мала б погодитися, що син буде проживати з відповідачем. 06.06.2019 р. головою Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації прийнято розпорядження № 386 "Про визначення способів участі у вихованні дитини гр. [PERSON] ", згідно якого встановлено графік зустрічей дитини з матір`ю. Проте, відповідач дане розпорядження не виконував. Як зазначила позивач, відповідач не турбується про стан здоров`я дитини, оскільки не забезпечує щодо дитини виконання вимог ч. 1 ст. 27 Закону України" про забезпечення санітарного і епідеміологічного захисту населення", а також зазначила, що відповідач не вчиняє заходів для забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя. Як вказала позивач вона працює, отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно, вона орендує житло, в якому є окрема обладнана кімната для дитини. Також вказала, що вона має гнучкий графік роботи, а тому зможе приділяти дитині достатньо часу і уваги. Серед іншого вказала, що разом з нею проживає син від першого шлюбу, який дуже чуйно та з любов`ю відноситься до свого брата, та за її переконання їх спілкування позитивно вплине на розвиток сина. За переконанням позивача проживання дитини з нею призведе до відновлення кола спілкування дитинити та надасть позивачці можливість належно піклуватися про здоров`я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , та його представник [PERSON] , проти задоволення первісного позову з врахуванням останього уточнення зміни предмету позову заперечували, просили зустрічний позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Позивач за зустрічним позов заявляє, що вони з відповідачем по справі не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх сина, та за його переконанням, проживання сина з ним, дасть можливість належно піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також зазначив, що у [PERSON] немає постійного місця проживання, зареєстрована вона в м. Донецьк, яка на даний час є тимчасово окупованою територією. Як зазначив останній він переконаний, що дитина повинна проживати з ним у квартирі [ADDRESS] , частина якої належить йому на праві приватної власності і право власності на частину якої безпосередньо належить їх сину. У нього нормований робочий графік роботи, він отримує заробітну плату, слідкує за здоров`ям сина, його розвитком. У них з сином є психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Він немає шкідливих звичок, має стабільний дохід, яким може в повному обсязі створити для дитини умови для проживання та нормального розвитку. Як зазначив позивач за зустрічним позовом, під час шлюбу [PERSON] , дуже часто залишала хвору дитину його матері [PERSON] , а сама займалась своїми справами. Декілька разів, вона погрожувала, що забере сина і вивезе в Донекцьк, і він більше непобачить сина. В жовтні 2018 р. [PERSON] влаштувала сварку, свідками якої були діти, вела себе неадекватно. [PERSON] останнім часом не займалась, з того часу як вони роз`їхалися, дитиною не цікавилась, лише один раз телефонувала. Також зазначив, що син від першого шлюбу [PERSON] - [PERSON] весь час бив [PERSON] , що негативно вплинуло на психологічний стан дитини. Через це він змушений був звернутися до Міського центру дитини для направлення дитини до психолога, щодо проведення курсу реабілітації З огляду на викладене просив суд визначити місце проживання дитинип з батьком, та встановити графік зустрічей матері з сином за участі його, а також матері та представника сліжби у справах дітей. У судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився повторно, повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі, представник третьої особи пояснень до позову не подав, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 24.12.2020р. (а.с.138-142 том №2). Направив до суду заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.177. 180 том №2, а.с.48 том №3). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги обох сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.01.2015 по 12.06.2019 р. (а.с.8 том №1). Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.7 том №1). Встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.9 том №1), з 16.10.2018 орендує будинок [ADDRESS] (а.с. 10 том №1). [PERSON] є фізичної особою - підприємцем (а.с. 11, 12 том №1) . Згідно медичної довідки №54057 від 22.11.2018р. про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, [PERSON] психіатричних захворювань не виявлено (а.с. 15 том №1). Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду відносно [PERSON] , ознак наркологічних захварювань не виявлено (а.с. 16, том №1). Згідно довідки керівника дитячого центру"Містечко Монтессорі" мати сина [PERSON] гарно ставиться до сина, завжди ним цікавиться, ввічлива (а.с.17 том №1). Як вбачається з виписки з історії хвороби №9562 хворого [PERSON] , остання перебувала на стаціонарному лікуванні в КМКЛ №5 з 25.10. по 31.10.2018 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозк, пошкодження бічної в/гомілкової зв`язки медіального меніска, ПХВ лівого коліна (а.с. 22, том №1). Згідно витягу з ЄРДР внесено дані за ч.1 ст. 125 КК України про нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] (а.с. 21, том №1). Як вбачається з висновків за результами перевірки матеріалів, [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу ненадання [PERSON] , бачитись з сином (а.с. 23, 24, том №1). Відповідно до свідоцтва про право власності кв. [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , малолітньому сину [PERSON] в рівних частинах (а.с. 43, том № 1). Згідно медичної довідки №079031 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, у [PERSON] психічних розладів не виявлено (а.с. 46, том №1). Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду відносно [PERSON] ознак наркологічних захварювань не виявлено (а.с. 46, том №1). З характеристики на [PERSON] вбачається, що останній працює в ТОВ "Комплексбуд-НМ" на посаді заступника директора, є привітним і сумлінним працівником, користуєтьмся повагою і авторитетом (а.с. 48, том №1). Згідно характеристики з місця проживання [PERSON] , останній за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 49, том №1). В березні 2019 року [PERSON] звертався до Міського центру дитини для направлення дитини до психолога стосовно проведення курсу реабілітації малолітнього сина [PERSON] (а.с. 50, том №1). Згідно висновку №72 від 08.04.2019 р., психологічного обстеження, [PERSON] емоційно прив`язаний, як до батька так і до матері, а тому рекомендовано налагодити конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медитації, з метою досягнення домовленостей щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 79-80, том №1). Згідно висновку про визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , від 27.06.2019 року № 107-40/5089 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м. Києві державної адміністрацїі 19.06.2019 року визначено графік зустрічей матері з сином: перша та третя п`ятниця з 19-30 год. до неділі 19-30 год. (а.с. 142-145, том №1). Розпорядженням № 386 від 06.06.2019 р. голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, визначено графік зустрічей матері [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] відповідно до пропозицій комісії з питань захисту прав дитини, а саме: перша та третя п`ятниця з 19-30 год. до неділі 19-30 год. (а.с. 229, том № 1). Не пргодившись з вказаним розпорядженням [PERSON] останнє було оскаржено до суду . Рішенням Святошинського районного суду від 01.02.2021 р, розпорядження №386 від 06.06.2019 р. голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, визнано незаконним та скасовано (ас. 179-181, том №2). Згідно висновку №261 від 19.12.2019 р., психологічного обстеження, [PERSON] емоційно прив`язаний, як до батька так і до матері, а тому рекомендовано налагоди конструктивну комунікацію між собою за допомогою сімейної медитації, з метою досягнення домовленостей щодо визначення місця проживання дитини (а.с.25-28, том №2). Згідно висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] № 107-40/8460 від 24.12.2020 р., Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, рекомендовано визначити місце проживання [PERSON] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 138-142, том №2). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.12.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку з 03.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.51-52 том №2). Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої 07.07.2021 Києво-Святошинським РВДВС (а.с.50 том №3) [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 68 877,75 грн. Будучи допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні надала суду пояснення, про те, що вона є матір`ю [PERSON] і бабусею малолітнього [PERSON] . З 2015 року по 2018 рік [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , з народження сина мало приділяла йому уваги, часто залишала сина на неї, порушувала графіки сну та харчування дитини. Після чергової сварки в жовтні 2018 року невітка залишила їх квартиру та переїхала в інше житло. З цього часу вона дитиною не цікавилась, до дитини не приходила, не телефонувала. Наразі [PERSON] проживає з батьком, відносини у них дуже хороші, про матір він не згадуєґ. батько повністю опікується сином, займається його вихованням та розвитком, слідкує за здоров`ям, оздоровлює. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення про те, що він є сином від першого шлюбу [PERSON] і до жовтня 2018 року він разом з матір`ю, братом [PERSON] на вітчимом [PERSON] проживали в квартирі, що належить вітчиму. Після бійки та сварки 25.10.2018р., його мати [PERSON] була госпіталізована до лікарні, а після виписки вона забрала свої речі і разом з ним залишила житло. [PERSON] не віддав їй сина [PERSON] . Протягом тривалого часу [PERSON] приходила до квартири, де проживали [PERSON] , з сином, однак їй ніхто не відчиняв двері, на її прохання надати їй сина, їй було відмовлено. [PERSON] неождноразово зверталась до поліції, але це також результатів не дало. Він дуже любить брата, сумує за ним і хоче, щоб він жив з ним та матір`ю. Будучи допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду надали покази про те, що з жовтня 2018 року [PERSON] позбавлена можливості бачитися та спілкуватися з сином, оскільки відповідач [PERSON] цьому перешкоджає. Їм невідомо в яких умовах проживає [PERSON] , оскільки з 2018 р. вони в квартиру, де живе [PERSON] не відвідували. Матір дуже переживає за сина, та сумує за ним, хоче його бачити, спілкуватися, примати участь у його вихованні. Розглядаючи заявлені сторонами вимоги, як за первісним так і за зустрічним позовом щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, Декларацією прав дитини 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 2, 8 ст. 10 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом враховується висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] № 107-40/8460 від 24.12.2020 р., Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, згідно якого рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , разом із батьком [PERSON] (а.с.138-142 том №2). Згідно вимог ч.ч.1-2 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Із системного тлумачення принципів 2, 6 Декларації прав дитини 1959 року, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини 1989 року, ст. ст. 141, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону та встановлених судом обставин тривалості проживання сина з батька, висновку № 107-40/8460 від 24.12.2020 р., Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідає першочерговому врахуванню інтересів дитини. Під час розгляду справи доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком була також доведена відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) поданими до суду доказами. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю, на думку суду, може призвести до необхідності зміни соціального оточення дитини, що порушить стабільність життя дитини. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з батьком не відбудеться примусової зміни місця проживання дитини. Зокрема, доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі з дитиною в процесі досить тривалого розгляду справи не здобуто та позивачем або його представником за первісним позовом суду не надано. Також суд враховує вік дитини (6 років), його вікові особливості та потреби, тривалість проживання з батьком (близько 3 років), міцну емоційну прив`язаність до батька. Оцінивши зібрані у справі докази, з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. При цьому суд враховує, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Що стосується зустрічних позовних вимог про встановлення графіку зустрічей матері з дитиною запропонованим відповідачем слід зазначити наступне. Згідно зі ст.151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно із ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.1 ст.159 СК, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно зі ст.12 закону «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвиткуособистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність щодо виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Запропонований відповідачем графік зустрічей матері з дитиною, а саме: вівторок та четвер через тиждень з 10-00 год. до 14-00 год., а також в дні народження дитини, в день народження матері та Різдво Христове, і лише у його присутності, або його матері чи представника служби у справах дітей, не є рівноцінним по відношенню до матері, на думку суду, не дотримано розумного балансу у спілкуванні матері та дитини. Однак, оскільки висновок комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 24.12.2020 №107-40/8460 не містить визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , а лише висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , суд не може перебирати на себе функції служби у справах дітей та сім`ї, а сама відповідач за первісним позовом наполягає тільки на визначенні місця проживання дитини лише з нею, і в останній редакції позовної заяви не просить встановити способи участі у вихованні сина, суд вважає, що зустрічні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial