Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в якому посилається на те, що вона являється дочкою і єдиним спадкоємцем майна своїх батьків, [PERSON], який помер [INFO] і [PERSON], яка померла [INFO]. Вона своєчасно прийняла спадщину у вигляді належних її батькам земельних ділянок, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району. Після оформлення спадщини вона також виявила належні батькам свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та додані до нього документи, які підтверджують передачу їм в натурі майна колишнього колгоспу «40 років Жовтня», реорганізованого в СТОВ «Плавське», яке було розпайоване між його співвласниками. Згідно цих документів батькам був переданий склад продовольчий (секція № 3) загальною пл. 68,0 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріальної контори, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, через відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавців на це нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування, право власності на склад продовольчий (секція №3) літ «В», загальною пл. 68, 0 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник Плавської сільської ради в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач проти позову заперечує, оскільки це майно використовує інша особа, а також вказує, що на даний час відсутні підстави для продовження терміну прийняття спадщини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з дозволу [PERSON] і [PERSON] використовував вказаний склад і підтримував його в належному технічному стані, але ніяких прав на нього не має, оскільки питання про його право в порядку спадкування до цього часу не вирішене. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла і оформила спадщину, яка відкрилась після смерті її батьків, [PERSON], яка померла [INFO] і [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих позивачці 16.09.2015 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори. Із наданих позичкою суду документів слідує, що згідно свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та доданих до них документів, внаслідок паювання колективного майна [PERSON] і [PERSON] було передано в натурі частка майна колишнього колгоспу «40 років Жовтня», реорганізованого в СТОВ «Плавське», яке було розпайоване між його співвласниками. Згідно цих документів батькам позивачки був переданий склад продовольчий (секція № 3) загальною пл. 68,0 кв.м., який розташований в [ADDRESS]. Вказані вище обставини підтверджуються доданими до позовної заяви документами, а саме: свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, актами прийому передачі майна у вигляді складу в рахунок майнового паю. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Згідно ст. 12 Закону України «Про власність», який був чинним на час отримання спадкодавцями майнового паю, праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 49 цього Закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Відповідно до п.15 наказу Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 "Про порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств" (в редакції чинній на момент вчинення дій) виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Згідно з п. 13 Порядку визначення розміру майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ №177 від 28 лютого 2001 року, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що посвідчують виникнення чи перехід речових прав на конкретний об'єкт нерухомості, одним з яких є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868) Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за №306/549, який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року №253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за №673/23205. Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділені майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою. Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Актами прийому передачі майна від 18.02.2002 року підтверджується, що сільгосппідприємство передало спадкодавцям в рахунок майнового паю склад продовольчий (секція № 3) літ «В» загальною пл. 68,0 кв.м., який розташований в [ADDRESS] і [PERSON] і [PERSON] стали його фактичними власниками. Відсутність відмітки на самому свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) про виділення майна в натурі індивідуально не спростовує наявності у спадкодавців права власності не передане їм майно відповідно до діючих на той час положень статей 12, 49 Закону України «Про власність». При цьому суд враховує, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" набув чинності після передачі майна спадкодавцям і на той час державна реєстрація переданої нерухомості законом не передбачалась. Як зазначалося вище, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з дозволу [PERSON] і [PERSON] використовував вказаний склад і підтримував його в належному технічному стані, але ніяких прав на нього не має, оскільки питання про його право в порядку спадкування до цього часу не вирішене. Таким чином, судом встановлено, що помилки, які допущені посадовими особами при оформленні майнових сертифікатів не можуть впливати на законні права спадкодавців, які мали право на частку в колективному майні і фактично в натурі її отримали. Тому до них перейшли усі права власників цього майна. Вказані обставини підтверджуються виготовленою на цей об'єкт нерухомого майна технічною документацією, а також фактичне управління і розпорядження цим майном. Це не заперечується і самим відповідачем у його письмових поясненнях. Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Нормами ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вимоги про розподіл судових витрат в судовому засіданні сторонами не заявлялись.

Outcome: approved