Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, в якому вказувала на те, що їй на праві власності згідно договору дарування від 11.09.2009 року належить 73/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою - [ADDRESS]. Земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні, а тому вважає що має право на користування частиною земельної ділянки пропорційно частки у житловому будинку. Відповідачем по справі чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. В подальшому позивач уточнила у судовому засіданні позовні вимоги, просить встановити порядок користування земельною ділянкою площею 592 кв.м. визначеною координатами точок: 29,20,19,18,17,13,9,8,7-а,6,1 за адресою - [ADDRESS] згідно якому виділити їй у користування при житловому будинку [ADDRESS] земельну ділянку у відповідності до часток співвласників, згідно другого варіанту порядку користування земельною ділянкою, запропонованого у додатку № 2 висновку № 021/13 судової будівельно-технічної експертизи від 25.12.2013 року та надати [PERSON] в особисте користування земельну ділянку у складі двох частин розміром - 69,7 кв.м., що визначена точками : 20-21-25-26-27-28-3-2-1-29-20; та 259,0 кв.м., що визначена точками: 20-19-18-17-16-15-14-12-24-23-22-21-20; земельну ділянку площею 7.8 кв.м., що визначена точками: 9-10-13-12-24 залишити у їхньому спільному користуванні, водопровідний колодязь загального користування житлового будинку [ADDRESS] залишити у спільному користуванні При цьому позивач посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності двом співвласникам, а саме: [PERSON] належить 73/100 частин житлового будинку, [PERSON] належить 27/100 частин житлового будинку. Житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м.. Вказана земельна ділянка за рішенням № 1520 виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 26.12.1955 року була відведена під індивідуальну житлову забудову [PERSON], первинному власникові домоволодіння. Актом від 04.01.1995р. встановлено межі земельної ділянки в натурі. На теперішній час у фактичному користуванні сторін знаходиться 592,0 кв.м. земельної ділянки, 46,6 кВ.м. самовільно захоплено та належить до земель комунальної власності. Позивач зазначила, що [PERSON] у добровільному порядку визначити порядок користування спірною земельною ділянкою відмовляється, чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою, незаконно повторно встановив паркан, який за рішенням Малиновського районного суду від 19.11.2010 року зобов'язано [PERSON] знести, та Актами державної виконавчої служби Малиновського району від 06.12.2012р. та 07.12.2012р. рішення суду виконано - знесено самовільно зведену прибудову та паркан, у зв'язку з чим вона зверталася до районного управління міліції, однак мір не прийнято, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом порушеного права. В судовому засідання позивачка та її представник підтримали свою уточнену позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, в останнє судове засідання з'явилася та просила відкласти слухання справи у зв»язку з відсутністю її представника, причини неявки якого вона назвати не змогла, а в подальшому, коли суд відмовив їй в задоволенні заявленого клопотання у зв»язку з неодноразовими заявами про відкладення слухання справи із-за зайнятості її представника, покинула залу судового засідання. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання і право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом, що встановлений законом або договором (ст. ст. 15, 16 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема, у разі, коли обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, регулюється нормами 358 ЦК України, вимогами Земельного кодексу України і роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів" зі змінами і доповненнями. При встановленні порядку користування земельною ділянкою суд з'ясовує можливість нормального користування будинком, здійснення догляду за ним, враховує розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу на вулицю, на подвір'я, тощо. Суд не може відмовити в позові, або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок і розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі, суд залежно від її обставин, повинен вказати розміри і межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю (п.п.21,22 Пленуму). По матеріалам справи встановлено, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не визначено. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 26.12.1955р. рішенням № 1520 виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих [PERSON] (попередньому власнику) була відведена під індивідуальну житлову забудову земельна ділянка площею 600 кв.м. по [ADDRESS], запланований масив. Актом встановлення меж від 04.01.1955р. встановлено межі земельної ділянки [ADDRESS] в натурі, на підставі рішення № 1520 26.12.1955р., 17.03.1956р. укладено договір про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності [PERSON] 11.09.2009 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] прийняла в дар 73/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] та складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. "А", житловою площею 40,3 кв.м., та надвірних споруд: "Б" - літня кухня з льохом; "Е" - сарай; І,ІІ - вимощення, 1-6 - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м.. Право власності на вказану частку житлового будинку підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2009 року. 73/100 частин домоволодіння, які належать [PERSON] відповідно до технічного паспорту, складеного від 07.02.2013 року складається з наступних приміщень: 1-1 житлова площею 17.0 кв.м., 1-2 коридор 5.5 кв.м.; 1-3 санвузол 5.3 кв.м.; 1-4 кухня 12.5 кв.м.; 1-5 житлова 8.2 кв.м; 1-6 житлова 15.1 кв.м. загальною площею 63.6 кв.м., житловою 40.3 кв.м., підсобною 23.3. кв.м. 27/100 частин житлового будинку належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2002р.. 27/100 частин житлового будинку складається з: 2-1 коридор площею 2.2 кв.м.; 2-2 санвузол площею 5.0 кв.м.; 2-3 кухня площею 8.1 кв.м..; 2-4 коридор площею 8.7 кв.м. загальною площею 24.0 кв., підсобною площею 24.0 кв.м. Право власності сторін на вказане домоволодіння зареєстровано у передбаченому законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з визначенням часток кожного співвласника, тобто на праві спільної часткової власності. Спір про користування належних кожному часток житлового будинку у сторін відсутній. Відповідач [PERSON] набула право власності на 27/100 часток житлового будинку у 2002 році, позивач [PERSON] набула право власності на належну їй 73/100 частку житлового будинку у 2009 року за дії ЦК України в редакції 2003 року та Земельного кодексу України в редакції 2001 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому ствердження [PERSON], що вона є власником 27/100 частини домоволодіння, відповідно до договору від 16.02.2002 року, та має право користуватися земельною ділянкою в тому розмірі, що належала попередньому власникові, а саме земельною ділянкою в 1/2 частині суд не бере до уваги, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2010 року, що набрало законної сили і згідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим. Крім того, відповідач не надав до суду доказів, які свідчили б про те, що щодо спірної земельної ділянки був встановлений порядок користування між попередніми власниками та сторонами по справі. Натомість в матеріалах справи є рішення Одеського обласного суду від 24.09.1965р. справа № 1327/65 про розлучення та поділ житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] (колишніми власниками), згідно якого житловий будинок розділений між подружжям по 1/2 частині та розділено речі домашнього вжитку. Обставини по знесенню самовільно зведеного паркану на земельній ділянці спільного користування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2010 року та повторного його зведення сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] в суді визнані. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають. Судом також встановлено, що 25.05.2001р. КП "ОМБТІ та РОН" провели розрахунок ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS], визначено які приміщення та надвірні споруди перебувають у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] належить 73/100 часток домоволодіння, а [PERSON] 27/100 часток домоволодіння. 27.06.2001р. Малиновська районна адміністрація за заявою [PERSON] та [PERSON] та згідно довідки КП "ОМБТІ та РОН" від 25.05.2001р. № 4852к затвердила розрахунок ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 18, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" в разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року). Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 Земельного кодексу України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, тільки тоді суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Спільна часткова власність на житловий будинок [ADDRESS] між колишніми співвласниками [PERSON] 73/100 частин та [PERSON] 27/100 частин виникла у 2001 році, земельна ділянка перебувала у спільному користуванні, та на підставі цивільно-правових угод перейшла у власність до сторін по справі. Згідно зі ст.91 Земельного кодексу Української РСР (в ред.1970р.) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Згідно зі ст..42 Земельного кодексу України (в ред..1990р.) громадяни, яким житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] попередніми та існуючими співвласниками [PERSON] та [PERSON] житлового будинку (сторонами по справі), який знаходиться в [ADDRESS], не укладалось жодних угод, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, в матеріалах справи відсутні такі докази, а тому позивач, як співвласник житлового будинку має право ставити питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до його частки у праві власності на будинок. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] та користувачами земельної ділянки площею 592 кв.м., яка перебуває у спільному користуванні за зазначеною адресою, фактична площа якої складає 648,81 кв.м. Питання про порядок користування спірною земельною ділянкою, а саме її внутрішнього розмежування між сторонами не врегульоване, у зв'язку з чим, в ході розгляду справи 06.11.2013р. судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу з залученням спеціаліста з проведення геодезичних робіт та геодезичної зйомки. Відповідач та його представник від проведення експертизи та призначеного судом судового експерта, питань покладених перед експертом не заперечували, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 06.11.2013р. Згідно ст.7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи, або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань. Згідно ст.9 Закону України "Про судову експертизу" атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а у випадках, передбачених частиною 4 ст.7 цього Закону - іншим фахівцям з відповідних галузей знань. Судова будівельно-технічна експертиза призначена судовому експерту [PERSON], який внесений до державного Реєстру атестованих судових експертів, має кваліфікацію судового експерта, Свідоцтво [NUMBER] від 16.11.2012р. № 25, термін дії до 16.11.2015р. та здійснює види експертної спеціальності за індексом 10.7 Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками. Сторони по справі не заперечували з приводу призначеного експерта.. До проведення судової будівельно-технічної експертизи залучено спеціаліста в галузі геодезії, фізичну особу [PERSON] (65015, [ADDRESS]), який виконує топографо-геодезичні картографічні роботи і діє на підставі Ліцензії Державної служби Геодезії, картографії та кадастру серії [NUMBER] Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 021/13 від 25.12.2013 року експертом було запропоновано два варіанти користування спірною земельною ділянкою. Крім того, по другому питанню експертом було встановлено, що "самозахват имеет место со стороны ул. Платановой, так как фактическая граница земельного участка по [ADDRESS] смещена относительно границы первоотвода (первоотвод согласно Решению исполкома Одесского городского совета депутатов трудящихся от 26.12.1955г. №1520) в сторону улицы и указанный земельный участок увеличен за счет улицы Платановой на 46,6 кв.м. (участок обозначен фиолетовым цветом на рисунках №9, №10). Залученим спеціалістом-геодезистом, ФО-П [PERSON] була виконана топографічна зйомка огородженої земельної ділянки та її зовнішні межі по адресу: [ADDRESS] та складено каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування. Каталог координат кутів зовнішньої межі землекористування на підставі Рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 26.12.1955г. №1520; каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування згідно результатів візуально-інструментального обстеження; топографічний план земельної ділянки по адресу: [ADDRESS] - (див. Додаток №2). Таким чином, земельна ділянка по вул.. [ADDRESS] не відповідає площі першовідводу та збільшена на 46,6 кв.м. за рахунок земель комунальної власності, а тому користуватися цією частиною земельної ділянки сторони не мають законних підстав, які передбачені ст. ст. 81, 92, 93 ЗК України. Тому між сторонами встановлюється порядок користування земельною ділянкою визначеною координатами точок: 29,20,19,18,17,13,9,8,7-а,6,1. У зв'язку з наданим висновком експертизи позивачем було подано уточнені позовні вимоги, відповідно до яких вона вважає можливим визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту № 2 висновку експертизи № 012/13 від 25.12.2013 року. Межі розподілу описані у дослідницькій частині висновку та графічно відображені у додатку №2. 12.02.2014р. в судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник погодилися визначити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно першого варіанту висновку експерта обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у них багатодітна сім»я, та відповідно до технічного паспорту 2002р.. В подальшому відповідач [PERSON] не погодилася з жодним запропонованим варіантом, та стверджувала що вона має право на користування земельною ділянкою у розмірі 1/2 частки від всієї площі. Суд вважає, що варіант № 2, який запропонований експертом, вирішує спір між сторонами, між якими склалися негативні стосунки, щодо користування спільною земельною ділянкою, запропонований варіант дозволяє сторонам повністю відділитися один від одного, фасадна частина житлового будинку, яка належить [PERSON] є значно більшою ніж [PERSON], можливість проїзду та проходу до будинку з вулиці Платанова на подвір'я [PERSON] та [PERSON] організований через окремі входи. Залишаючи частину земельної ділянки та водопровідний колодязь загального користування в спільному користуванні суд виходив з того, що неможливо встановити на вказаній ділянці роздільне користування. Відповідно до висновку експертизи № 012/13 від 25.12.2013 року, варіант № 2 пропонується виділити в користування [PERSON] земельну ділянку у складі двох частин розміром - 69,7 кв.м., що визначена точками : 20-21-25-26-27-28-3-2-1-29-20; та 259,0 кв.м., що визначена точками: 20-19-18-17-16-15-14-12-24-23-22-21-20; земельну ділянку площею 7.8 кв.м., що визначена точками: 9-10-13-12-24 залишити у їхньому спільному користуванні, водопровідний колодязь загального користування житлового будинку [ADDRESS] площею 0,3 кв.м. залишити у спільному користуванні. Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України (в ред..2004р.) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України (в ред..2001р.) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 за N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, суд дійшов до висновку, про можливість визначення порядку користування земельною ділянкою згідно другого варіанту висновку експертизи № 012/13 від 25.12.2013 року, відповідно до ідеальних часток співвласників. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При таких обставинах, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно наданих позивачкою квитанцій нею було сплачено: за виконання комплексу топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки 798,17 грн. та 2000грн, за проведення судової експертизи в сумі 3 500грн., та 114,70 грн. - судовий збір. Таким чином, понесені позивачкою та документально підтверджені витрати по справі підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved