Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що він [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер : [NUMBER] є чоловіком та правонаступником позивача [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , яка померла [INFO] в м. Полтава , Шевченківський район. Дружина позивача [PERSON] , є рідною сестрою [PERSON] та дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER] , копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 15.11.2018 року за № 00021448891, копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . [INFO] брат [PERSON] , [PERSON] помер в селі Бочки Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,83 умовних кадастрових гектари у землях, які перебували в колективній власності КСП «Україна» на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Право на вказану земельну часту (пай) визнано за спадкодавцем на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.05.2015 року у справі № 548/603/15-ц за позовом [PERSON] до Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай). 10.07.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 18.11.2020 року призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19.05.2015 року визнано за [PERSON] , право на земельну частку (пай) КСП «Україна» на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області загальною площею 3,83 га, вартістю 119 193, 58 гривні; а також визначено виділити [PERSON] земельну частку (пай) КСП «Україна» Хорольського району Полтавської області на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області із земель державної власності загальною площею 3,83 га, вартістю 119 193,58 гривні та видати на неї правовстановлюючі документи. Тобто, спадкодавець [PERSON] набув право на земельну частку (пай) у розмірі 3,83 умовних кадастрових гектари на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (на даний час Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області). Крім того, судом вказано на необхідність виділення земельної части (паю) із земель державної власності. За життя [PERSON] з метою виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, йому як власнику земельної частки (паю) на підставі рішення суду від 19.05.2015 року у справі № 548/603/15-ц, та на виконання вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-IV та Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99, 21.07.2015 року звернувся до належного на той час розпорядника земель державної форми власності - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою/клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) в розмірі 3.83 умовних кадастрових гектарів земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населених пунктів. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 1378/0/75-15-СГ від 21.09.2015 року надано дозвіл громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) в розмірі 3.83 умовних кадастрових гектарів земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населених пунктів. Пунктом 2 зазначеного наказу вказано, що [PERSON] протягом року забезпечити: розробку та погодження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у п. 1 цього наказу земельної ділянки; подання погодженого проекту землеустрою до Головного управління для затвердження. Згідно п. 3 вищевказаного наказу, визначено, що у разі невиконання вимог пункту 2 вважати цей наказ таким, що втратив чинність. Відділу Держгеокадастру у Хорольському районі здійснити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (п.4 Наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 1378/0/75-15-СГ від 21.09.2015 року). У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 21.09.2015 року № 1378/0/75-15-СГ, внесено зміни до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 21.09.2015 року № 1378/0/75-15-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», а саме наказано: у пункті 2 виключити слова «протягом року»; пункт 3 виключити. Тобто, наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою є безтерміновим. На виконання вищевказаного наказу [PERSON] замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.4143 га на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (за межами населених пунктів). ФОП [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4143 га на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (за межами населених пунктів). За життя [PERSON] як власник земельної частки (паю) розпочав процедуру виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, але не встиг завершити її у зв`язку зі смертю у т.ч.: провести державну реєстрацію земельної ділянки, згідно розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4143 га на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (за межами населених пунктів) з присвоєнням вказаному об`єкту нерухомого майна кадастрового номеру та внесенням відомостей про дану земельну ділянку (площі, цільового призначення цільового призначення, форми власності тощо) до Державного земельного кадастру України, подати погоджений проект землеустрою для затвердження та зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно змісту п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року, створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно з п. 1.3 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, зтверджених 15 травня 1992 Державним комітетом України по земельних ресурсах Міністерством сільського господарства і продовольства України Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України на території сільської, селищної Ради народних депутатів формується резервний фонд земель. Ці землі залишаються у державній власності та призначаються до подальшої передачі у приватну власність або надання у користування громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, вперше прийняті на роботу або в члени сільськогосподарських підприємств, кооперативів, товариств, або па роботу в соціальній сфері на селі. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: - внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); - надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки(паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Водночас, як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право па земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 p. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Отже, створення резервного фонду та земель запасу під час передачі земель у колективну власність, покликане було забезпечувати права, у т.ч. право на отримання у власність земельних ділянок, зокрема, осіб-членів КСП, які були пропущені у списку, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю під час передачі у колективну власність, вже після передачі земель у колективну власність вказним підприємствам. Однак, на початку 2018 року Кабінет Міністрів України ініціював передачу земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебували за межами населених пунктів, у комунальну власність об`єднаних територіальних громад. Враховуючи зміни законодавства, з 1 лютого 2018 р. територіальні органи Держгеокадастру розпочали передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність об`єднаних територіальних громад. Так, 31 січня 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 60- р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», яким доручив Держгеокадастру розпочати з 1 лютого 2018 року усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад, крім тих земельних ділянок, які не можуть бути передані у комунальну власність. 16 листопада 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», яка запускає механізм повноцінної передачі земель сільськогосподарського призначення всім без виключення об`єднаним територіальним громадам нашої держави. Таким чином, на даний час, землі державної форми власності на території конкретної територіальної громади передані або передаються даній територіальній громаді у комунальну власність, і саме така територіальна громада є розпорядником землі на її території. Також згідно з п. 21 Перехідних положень ЗК України землі колишніх КСП в силу Закону вважаються землями комунальної власності. Зокрема, визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Рішення уповноваженого органу (Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки породило для фізичної особи [PERSON] , який має право на земельну частку (пай) КСП «Україна» на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (на даний час Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області), на підставі рішення Хорольського районною суд) Полтавської області від 19.05.2015 року у справі № 548/603/15-ц, певні права та обов`язки. З прийняттям цього рішення розпочато процес набуття у власність земельної ділянки. Водночас, зміна власника земельної ділянки (з держави на територіальну громаду) та зміна розпорядника земельної ділянки, у зв`язку зі зміною законодавства, не впливає на реалізацію права громадянина України/або його спадкоємця (у разі його смерті) на отримання належної земельної частки (паю) та виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) із земель державної власності (згодом - комунальної власності) На графічному матеріалі, який містить в проекті землеустрою, схематично зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, яка запропонована для відведення [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Полтавська область, Хорольський район, Штомпелівська сільська рада, та погоджена [PERSON] для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно рішення Хорольського районного суду від 19.05.2015 року у справі № 548/603/15-ц. Відповідно до довідки відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській обласі № 474/116-21 від 23.06.2020 року, по КСП «Україна» на території колишньої Штомпелівської сільської ради проведено уточнення розміру і вартості земельної частки (паю), згідно схеми організації території земельних часток (паїв) в межах розпайованих земель КСП та затверджено розпорядженням Хорольської РДА № 294 від 20.08.2008 року, згідно якого уточнена вартість земельної частки (паю) станом па 01.01.2020 року з урахуванням коефіцієнта індексації - 4,7964, та коефіцієнту -1.756 на ріллю (Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить - 143 032,30 грн. Спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , як власник земельної частки (паю) розпочав процедуру виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, але не завершив її у зв`язку зі смертю. З повідомлень приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу від 22.06.2020 року за № 81/02-14, №81/01-16 слідує, що спадкова справа на майно [PERSON] , відкрита за №71/2018 від 15 листопада 2018 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . З повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу від 05.10.2020 року за № 144/01-16 слідує, що спадкова справа на майно [PERSON] , відкрита за №53/2020 від 05 жовтня 2020 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно зі ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює склад спадкового майна, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності Спадкодавця на таке майно. Згідно з п.п. 4.12. п. 4 Глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II вказаного вище Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчуються право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пункт 4.18 пункту 4 Глави 10 вказаного Порядку передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Із зазначеного вбачається, що за відсутності у Позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилось після смерті Спадкодавця, видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно - неможлива. Про що зазначено нотаріусом у листі № 81/02-14 від 22.06.2020 року. Згідно з ч. З ст. 46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на викладене, Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно у нотаріальному порядку та вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом про визнання права на нього. Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права па спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, за [PERSON] за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19.05.2015 року по справі № 54S/603/15-ц, було визнано право па земельну частку (пай) КСП «Україна» на території Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Однак за життя [PERSON] своє право власності нажним чином не оформив та не зареєстрував. У зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено право на звернення до суду. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв його спадщину, але відсутність факту реєстрації вищевказаного нерухомого майна і, як наслідок, відсутність можливості падання відповідного правовстановлюючого документу, позбавляє можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку. Водночас, не позбавляє позивача законних сподівань щодо реалізації його спадкового права як підстави набування права власност і па нерухоме майно. З огляду на викладене, питання визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом можливо вирішити лише в судовому порядку, оскільки іншого порядку спадкування за даних обставин не існує (Визнання права на спадщину). Водночас, визнання за [PERSON] права на вищевказану земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підгрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецькиїї проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. З огляду на зазначене, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою права або може скористатись можливістю вибор) між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Під змістом позову розуміють саме вид (спосіб) судового захисту прав та законних інтересів, з яким позивач звертається до суду (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Пунктом 1 чистини 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Змістом даного позову , тобто способом захисту прав та законних інтересів [PERSON] у даних правовідносинах, є визнання права на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Таким чином, належним способом захисту прав позивача є визнання за ним права на земельну частку (пай) у розмірі 3,83 умовних кадастрових гектара на території колишньої Штомпелівської сільської ради Хорольського району Полтавської області (на даний час Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області), яке належало останньому на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.05.2015 року по справі № 548/603/15-ц. Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно зі ст. 80 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України одним із видів спадкування є спадкування за законом. Згідно зі ст.ет. 1218. 1220. 1221. 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До склад) спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і пс припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якої о вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ет. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право па спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право па спадщину на нерухоме майно. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved