Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 26 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 30 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позивач послався на те, що згідно з наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" Колодчака Р.Л. від 01 червня 2011 року №19-К його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор". На підставі вказаного рішення, його було поновлено на роботі сторожа філії "Куйбишевський райавтодор", про що 16 серпня 2011 року був виданий наказ №31/1-К, з яким він був ознайомлений 31 серпня 2011 року. До роботи фактично він приступив 27 серпня 2011 року. Таким чином, позивач вважає, що з вини відповідача в період з 01 червня 2011 року по 27 серпня 2011 року не мав змоги виконувати свої трудові обов"язки, обумовлені трудовим договором, в зв"язку з чим вимушений прогул протягом 3 місяців підлягає оплаті в розмірі середньої заробітної плати. Під час розрахунку розміру заробітної плати за час вимушего прогулу протягом трьох місяців, позивач керувався постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 "Про порядок обчислення середньої заробітної плати " ( далі - Порядок), згідно п.2 ч.3 якого - у всіх інших випадках збереження середньої плати ( до яких відноситься і випадок вимушеного прогулу) , середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата. Отже, відповідач повинен виплатити позивачу 4141,47 грн. за час вимушеного прогулу протягом 3-х місяців. Крім того, позивач вважає, що відповідачем були порушені строки розрахунку при звільненні. Так, наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" Колодчака Р.Л. від 31 жовтня 2011 року №35-К його було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, проте фактично з ним розрахувались лише 07 грудня 2011 року, так як в цей день йому були нараховані останні суми заборгованості після звільнення за відпрацьовані дні. Таким чином позивач вважає, що затримка розрахунку при звільнені складає 6 міс. 7дн. і тому з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація в розмірі його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме 9 110,08 грн. Крім того, позивачу при звільненні не виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка становить 1463,28 грн. Несвоєчасне поновлення позивача на роботі та затримка у виплаті заробітної плати призвело до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, в зв"язку з чим він прохає суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000грн. 16 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій уточнив, що згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника , виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В разі невиплати належних працівникові сум в строки, зазначені в ст.116КЗпП, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки днем фактичного розрахунку він вважає 07 грудня 201 року, то затримка виплати вихідної допомоги склала 1міс.7дн. і в грошовому еквіваленті складає 1793,69грн. Крім того, позивач вказав, что за час з 01 червня 2011 року по 31 серпня 2011 року ( 3 місяці вимушеного прогулу) йому повинні бути нараховані відпускні в сумі 452,92грн. Затримка за виплату відпускних за вказаний період з 01 вересня 2011року по 07 грудня 2011 року складає 3міс.7дн., в зв"язку з цим з відповідача на користь позивача має бути стягнута компенсація за затримку виплати відпускних в розмірі 4720,24грн. Крім того, позивач зазначив, що відпрацював в "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" 2 місяці з 01 вересня 2011 року по 01 листопада 2011 року, за які йому повинні бути нараховані відпускні в сумі 301,01грн. Затримка з виплати відпускних за вказаний період склада 1 міс.7 дн., в зв"язку з чим з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація, яка складає 1793,69грн. 20 січня 2015року позивачем до суду були надані доповнення до позовної заяви від 15 жовтня 2012 року про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В доповненнях позивач зазначив, що за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2010 року по 01 червня 2011 року, що складає 7 міс.10дн., йому не виплачені відпускні, сума до виплати яких становить 1003,61грн. В зв"язку з затримкою виплати відпускних за вказаний період, з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація, яка становить 9269,97грн. На підставі викладеного, позивач прохає стягнути з відповідача 9110,08грн.- середній заробіток за порушення строків розріхунку при звільнені; 4141,47грн. - середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, 1463,28 грн. - не сплачену суму вихідної допомоги, 1793,69грн. - компенсацію за затримку виплати вихідної допомоги, 10 000 грн. - моральної шкоди, 452,92грн. - нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 01.06.11 по 31.08.2011), 4720,24грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 301,01грн.- нарахованих, але не сплачених відпускних (з 01.09.11 по 01.11.2011), 1793,69 грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 1003,61грн.-нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 20.10.2010 по 01.06.2011), 9269,97грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, а всього 44 049,36 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов на тих підставах, що викладені в позовній заяві, на позовних вимогах наполягав і просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Рогозін О.В., що діє на підставі довіреності, позов [PERSON] не визнав та надав відповідні заперечення. Свої заперечення представник відповідача обгрунтовує тим, що дійсно рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ про звільнення [PERSON] та поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор". На підставі вказаного рішення, 16 серпня 2011 року був виданий наказ №31/1-К. Наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" Колодчака Р.Л. від 31 жовтня 2011 року №35-К позивача [PERSON] було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 9110,08грн.- середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільнені; 4141,47грн. - середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, 1463,28 грн. - не сплаченої суми вихідної допомоги, 1793,69грн. - компенсації за затримку виплати вихідної допомоги, 10 000 грн. - моральної шкоди, 452,92грн. - нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 01.06.11 по 31.08.2011), 4720,24грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 301,01грн.- нарахованих, але не сплачених відпускних (з 01.09.11 по 01.11.2011), 1793,69 грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 1003,61грн.-нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 20.10.2010 по 01.06.2011), 9269,97грн. - компенсацію за затримку виплати відпускних, а всього 44 049,36 грн., не визнаються відповідачем, оскільки позивач не довів ті оставини, на які він посилається, що суперечить вимогам ст.60 ЦПК України. Згідно п. 2 ч.3 Порядоку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата. Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 4141,47 грн. як середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, при цьому позивач не запитував у підприємства інформацію щодо середньомісячного заробітку, таким чином, позивачем документально не обгрунтував суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 4141,47грн. Крім того, згідно п.6 ст.2 Порядку, час протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Так, позивач з 31 жовтня 2011 року по 07 грудня 2011 року фактично не перебував на робочому місці, ніякої роботи не виконував, і в зв"язку з чим заробітної плати за вказаний період отримувати не міг. Згідно ст.116, 117 КЗпП, виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розраховується з часу його фактичного звільнення з роботи, тобто з 31 жовтня 2011року по 07 грудня 2011року. Згідно з розрахунку середньомісячного заробітку для виплат вихідної допомоги [PERSON] , середньомісячний заробіток за останні два місяці роботи ( серпень, верень 2011 року) складає 1185,60 грн. Таким чином, проведений позивачем розрахунок суми середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні в розмірі 9110,08грн. не відповідає вимогам закону, оскільки повиннна рахуватись з часу його фактичного звільнення, тобто за період з 31жовтня 2011року по 07 грудня 2011року. Крім того, позивачу відповідачем було здійснено, хоча й з затримкою на 1 міс.7дн, виплата вихідної допомоги в сумі 1185,60 грн., тому вимоги позивача про стягнення вказаної допомоги є безпідставними. Аналогічно не підлягають задоволенню вимоги позивача про виплату йому відпускних в сумі 1003,61грн, 452,92 грн. та 301,01грн., оскільки згідно розрахункового листа, бухгалтерією філії "Куйбишевський РАД" була проведена виплата [PERSON] компенсація за невикористані відпустки. В зв"язку з тим, що вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористану відпустку була виплачена позивачу [PERSON], тому його вимоги про стягнення середнього заробітку за затримання виплати вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки не підлягають задоволенню в зв"язку з пропуском звернення до суду. Вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо зверення до суду з заявою про стягнення сум компенсації щодо вимушеного прогулу. та сум компенсацій за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні , так як 07 грудня 2011 року [PERSON] було здійснено остаточні розрахунки, що підтверджується відповідними платіжними відомостями, проте до суду він звернувся лише 30 грудня 2014 року. В зв"язку з цим представник відповідача прохає суд застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду і винести рішення, яким відмовити позивачу [PERSON]. в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор" ДП "Запорізькій облавтодор ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" Колодчака Р.Л. від 01 червня 2011 року №19-К [PERSON] було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ про його звільнення та поновлено на посаді сторожа філії "Куйбишевський райавтодор". На підставі вказаного рішення, [PERSON] було поновлено на роботі сторожа філії "Куйбишевський райавтодор", про що 16 серпня 2011 року був виданий наказ №31/1-К, з яким він був ознайомлений 31 серпня 2011 року. До роботи фактично він приступив 27 серпня 2011 року. [PERSON] з 27 серпня 2011 року до 31 жовтня 2011 року пропрацював сторожем на підприємстві після чого наказом начальника філії "Куйбишевський райавтодор " Колодчака Р.Л., № 35-К від 31.10.2011 року був звільнений з роботи за п.6 ст.36 КЗпП , у зв'язку з відмовою від роботи зі зміною істотних умов праці. Після звільнення 31 жовтня 2011 року робітника [PERSON], підприємство остаточно розрахувалося з ним 07 грудня 2011 року. Дані обставини підтверджуються доказами в матеріалах справи і не оспорюються сторонами. Предметом спору є невиплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2011 року до 26.08.2011 року, його розмір та компенсація за невчасну його виплату, невиплачена вихідна допомога її розмір та компенсація за невчасну її виплату, невиплачена компенсація за невикористану відпустку з 20.10.2010 року до 31.10 2011 року , розмір даної виплати та компенсація за її невчасну виплату, а також наявність моральної шкоди та її розмір. Вирішуючи питання, щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за його несвоєчасну виплату, суд виходить з наступного: У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". За ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника. Орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначалося вище рішення Куйбишевського райцонного суду Запорізької області від 11 серпня 2011 року було скасовано наказ начальника філії "Куйбишевськиф райавтодор" № 19-к від 10 червня 2011 року про звільнення [PERSON] з посади та поновлено його на посаді сторожа в даному підприємстві. Однак суд, при винесенні рішення про поновлення на роботі не вирішив питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В зв'язку з цим працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення з підприємства на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП) , а також середній заробіток за час затримки при звільненні (ст.117 КЗпП) за своєю природою не є заробітною платою, а є компенсаційною виплатою, тому з даною вимогою працівник мав право звернутися до суду для вирішення цього спору в у відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП , в трьохмісячний термін з дня коли він дізнався , або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дану позицію підтримав і Верховний суд України, який дав відповідні роз"яснення. Так, згідно п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до обраної до суду в строки, передбачені ст.225,228,233 КЗпП. В справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення з заявою до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізвався або повинен був дізнитися про порушення свого права ( ст.225,23КЗпП), і відповідно до цього з"ясовувати зазначену дату. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові. Також, рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 кодексу законів про працю Україниу взаємозв'язку з положеннями статтей 117,237-1 цього Кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як зазначалося вище підприємство остаточно розрахувалося з працівником [PERSON] 07 грудня 2011 року, що підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами. З огляду на вище викладений аналіз законодавства , [PERSON] мав право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і спричиненої йому моральної шкоди протягом трьох місяців з 07 грудня 2011 року , тобто до 07 березня 2012 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України , сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови в позові. Представник відповідача Рогозін О.В., в своїх запереченнях проти позову прохає застосувати наслідки спливу строку позовної давності і відмовити в позові. Посилання позивача [PERSON] про початок перебігу строку позовної давності з грудня 2014 року, коли він виявив недорахування в пенсійний фонд , є безпідставними і надуманими. Поважних підстав пропущення позиивачем [PERSON], строків зверннення до суду з даним позовом судом не встановлено. На підставі викладеного, задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" на користь позивача [PERSON] 9110,08 грн.- середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільнені; 4141,47грн. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10000 моральної шкоди , слід відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважної причини. Що стосується позовних вимог про стягнення 1463,28 грн. - не сплаченої суми вихідної допомоги, 1793,69грн. - компенсації за затримку виплати вихідної допомоги, 452,92грн. - нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 01.06.11 по 07.12.2011), 4720,24грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 301,01грн.- нарахованих, але не сплачених відпускних (з 01.09.11 по 01.11.2011), 1793,69 грн. - компенсації за затримку виплати відпускних, 1003,61грн.-нарахованих, але не сплачених відпускних ( з 20.10.2010 по 01.06.2011), 9269,97грн. - компенсації за затримку виплати відпускних , суд також вважає необхідним відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Судом встановлено , що 07 грудня 2011 року відповідач ДП "Запорізький облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" виплатив позивачу [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 1185 гривень 60 копійок і компенсацію за 26 днів невикористаної відпустки за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року в розмірі 1288 гривень 82 копійки, що підтверджується відомостю про виплату грошей № КУ-0000067 за жовтень 2011 року , розрахунковим листком [PERSON] за жовтень 2011 року, розрахунком компенсації за невикористану відпустку іншими доказами, а також не оспорюється сторонами. Щодо заперечень позивача [PERSON], що розмір нарахованої та виплаченої йому суми компенсації за невикористану відпустку та сума вихідної допомоги розрахований не правильно , не у відповідності до вимог закону, суд роз'яснює наступне. В своїй позовній заяві, позивач [PERSON] розраховуючи свій середній заробіток , для розрахунку обрав заробітну плату за вересень та жовтень 2011 року , що не відповідає вимогам закону. Так, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» , обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівнику [PERSON] компенсація за невикористану відпустку виплачувалася в жовтні 2011 року тому для розрахунку мали братися останні 12 місяців що передували місяцю виплати компенсації, тобто з жовтня 2010 року по вересень 2011 року. Оскільки за цей час у працівник [PERSON], відпрацював фактично 4 дні у серпні і 30 днів у вересні , тому підприємство правомірно для розрахунку взяло заробітну плату за ці місяці. З вище вказаних причин позивачем в позові також не вірно вказаний розмір заборгованості за не виплату вихідної допомоги всумі 1463 гривні 28 копійок. Зважаючи на той факт, що відповідачу вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку виплачені в повному обсязі і позивачем дані обставини не спростовані і не доведено наявність заборгованості з даних виплат , тому суд відмовляє в стягненні з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату вихідної допомоги та несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 20 жовтня 2010 року до 31 жовтня 2011 року в зв'язку з недоведеністю. Що стосується виплати позивачу [PERSON]середнього заробітку за затриммку розрахунку при звільнені за період з 01.11.2011 року до 07.12.2011 року, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем [PERSON] трьохмісячного строку звернення до суду з даними позовними вимогами без поважних причин. Порядок і мотиви застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності вже були викладені судом в даному рішенні. Вирішуючи питання судових витрат, враховуючи що в задоволенні позовних вимог відмовлено і позивач звільнений від сплати судового збору суд,

Outcome: dismissed