Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

28 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та припинення обтяження на квартиру. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що на підставі договору міни від 04 березня 1998 року, укладеного та зареєстрованого на «Універсальній біржі нерухомості Владислав ЛТД» 04 березня1998 року за № 62, позивачу належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності було зареєстроване 04 березня 1998 року і записане в реєстрову книгу під №7167/7а-169 стр. в установленому законом порядку, про що свідчить відповідний штамп КП БТІ на сторінці 2 договору міни.З метою внесення запису про державну реєстрацію права власності на належну квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач звернувся до державного реєстратора. Проте після вивчення наданих документів державним реєстратором було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень №55197452 від 18 листопада 2020 року, у зв`язку з тим, що були встановлені зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Крім того, договір міни, укладений та зареєстрований на біржі, не входить до переліку документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності.Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на належну позивачу квартиру [ADDRESS] зареєстроване обтяження - заборона від 27 березня 1998 року. Зважаючи на викладене, позивач зазначає, що фактично він є власником квартири, його право власності зареєстроване, проте право власності не визнається у зв`язку з тим, що неможливо внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Без цього позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності. Крім цього реєстрація права власності позивача неможлива без припинення і скасування державної реєстрації обтяження - заборони.Таким чином, зважаючи на наявність зареєстрованого обтяження на належну позивачу квартиру, він позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартиру та здійснювати будь-які дії щодо належної йому квартири.Позивач звертає увагу на те, що як власника об`єкта обтяження - квартири [ADDRESS] , на дату виникнення - 27 березня 1998 року зазначена [PERSON] .. Однак з 04 березня 1998 року власником вищевказаної квартири був позивач, оскільки право власності було зареєстроване в КП БТІ 04 березня1998 року.Зазначає, що позивачу нічого не відомо про це обтяження та про підстави його реєстрації. Дане обтяження існує 25 років, а тому цілком ймовірно, що це обтяження втратило своє значення.За наявності зареєстрованої заборони позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які дії, зокрема зареєструвати право власності. Позивач просить визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 26 кв.м., та припинити заборону на вказане майно. 23 листопада 2021 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, де не змінюючи предмету та підстави позову, просив також визнати договір міни від 04 березня 1998 року, укладений та зареєстрований на «Універсальній біржі нерухомості Владислав ЛТД» 04 березня1998 року за № 62 дійсним. Позивач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі ордера, серія:АА №110832383, та витягу з договору про надання правової допомоги від 03 грудня 2020 року, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідачі у судове засідання не з`явилися, як не з`явилися і до поштового відділення для отримання судових повісток. У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їхньої відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі, та витребувано у Першій слов`янській державній нотаріальній контори: належним чином завірених копій всіх документів у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії: накладення заборони(архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2237272, зареєстроване: 29 липня 2005 року, об 11:55:17 за № 2237272 реєстратором: Перша слов`янська державна нотаріальна контора, 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31, (06262)3-31-38; підстава обтяження: не вказано, об`єкт обтяження: квартира, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 2171417DONETSK601; архівна дата: 06.05.2000; дата виникнення:27.03.1998; № реєстру: 105263-972; внутр..№4В01СС2726F14C2A774F. Витребувано з КП «БТІ» м. Слов`янська та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Сформовано електронний запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з метою отримання відомостей про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 липня 2021 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, АТ «Ощадбанк» та витребувані копії документів по договору позики № 2868. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року вирішено розглядати справу у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. 04 березня 1998 року, на Універсальній біржі нерухомості, між [PERSON] , яка діяла від свого імені і від імені неповнолітньої [PERSON] на підставі рішення Слов`янського міськвиконкому від 12 серпня 1998 року № 67/9, [PERSON] , з одного боку і [PERSON] з іншого боку, був укладений договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . За вказаним договором [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] житловою площею 26,0 кв.м, загальною площею 50,8 кв.м. Договір міни був зареєстрований в КП БТІ. У паспорті, серія [NUMBER] , виданому [PERSON] Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 17 липня 2015 року, міститься відмітка про реєстрацію місця проживання позивача з 06 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідками КП «БТІ» № 2856-3/0.45/01 від 11 листопада 2020 року, № 503-2/0.84/01 від 26 лютого 2021 року, право власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 січня 2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору міни, укладеного 04 березня 1998 року на Краматорській універсальній біржі нерухомості «Владислав» р/№62. Дата реєстрації права власності - 04 березня 1998 року, номер запису 7167 в книзі 7а-169. У технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , зазначені технічні характеристики квартири. Рішенням № 55197452 від 18 листопада 2020 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до звіту про оцінку майна від 01 лютого 2021 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 01 лютого 2021 року, - 129400 грн. 00 коп. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 244938150, сформованого 18 лютого 2021 року, зазначені такі відомості про заборону відчуження: тип обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2237272, зареєстровано: 29 липня 2005 року, 11:55:17 за №2237272 реєстратором: Перша слов`янська державна нотаріальна контора, 84100, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31. (06262) 3-31-38; підстава обтяження: не вказано, об`єкт обтяження: квартира, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 2171417DONETSK601; архівна дата: 06 травня 2000; дата виникнення: 27 березня 1998; № реєстра: 105263-972; внутр. 4B01CC2726F14C2A774F. Відповідно до листа № 570/01-16 від 24 лютого 2021 року та доданої заборони, 27 березня 1998 року державним нотаріусом Паращук О. А. накладена заборона відчуження квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] на підставі повідомлення Слов`янського відділення №2868 Ощадбанку України про видачу [PERSON] позики на довгострокові споживчі нужди в сумі 2000 грн. 00 коп. до повернення позички у повному обсязі. Заборону зареєстровано в реєстрі за № 41 від 27 березня 1998 року. По даті виникнення: 27 березня 1998 року, архівна дата: 06 травня 2000 року - 29 липня 2005 року дані про накладення заборони (арешту) було внесено за номером обтяження 2237272 у зв`язку з формуванням Реєстру заборон обтяження нерухомого майна. Згідно із відповіддю № 104.26-08/16/420-Бт від 02 вересня 2021 року, АТ «Ощадбанк» повідомляє, що проведеною перевіркою встановлено, що на теперішній час, інформація про наявність заборгованості [PERSON] та будь-якої іншої інформації щодо застави об`єкту нерухомості майна за адресою: [ADDRESS] , - відсутні. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Вирішуючи спір в частині вимог про визнання договору міни дійсним, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір міни спірного квартири (біржова угода) укладений на товарної біржі, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Отже, недійсність цього договору встановлена законом, а саме, ст. 227, ст. 47 ЦК УРСР, а тому він і не визнається особами публічного права, в тому числі, нотаріусом, що і є перешкодою для здійснення позивачем права розпорядження спірним майном. Відповідно до частини 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення угоди міни спірної квартири, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28 квітня 1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (із змінами згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду від 25 травня 1998 року № 15), яка діяла на час укладення договору купівлі - продажу, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно із ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на березень 1998 не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При досліджені вищевказаного правочину (договір міни) всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору міни сторонами Договору були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору проведена КП «БТІ». Позивач [PERSON] повністю виконав умови договору міни, отримав у власність квартиру [ADDRESS] , та у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS] , що вбачається з п.1 та п. 2 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у КП бюро технічної інвентаризації, у порядку, передбаченому на той час Законом. Договір міни з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на спірну квартиру підлягають задоволенню. Як було встановлено із матеріалів справи підставою виникнення обтяження було повідомлення Слов`янського відділення № 2868 Ощадбанку України від 16 березня 1998 року. Позивач є власником нерухомого майна, на яке накладене обтяження. Накладення обтяження на квартиру позбавляє позивача права вільно розпоряджатися власним майном. До теперішнього часу державному нотаріусу не надано повідомлення кредитора про погашення позики; Перша слов`янська державна нотаріальна контора, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача цієї заборони, тому заборона, зазначена у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не скасована. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасування судом обтяження, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є підставою для скасування запису про його державну реєстрацію. Згідно із ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно із п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено, що заборона відчуження на квартиру [ADDRESS] , була накладена в період, коли вона перебувала у власності відповідачів. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно із п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, підставою для зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна нотаріусом є рішення суду, що передбачено чинним законодавством. В судовому засіданні достовірно встановлено, і вказана обставина підтверджується відповіддю АТ «Ощадбанк», що у АТ «Ощадбанк» жодних відомостей про наявність заборгованості за зобов`язаннями відповідачів перед банком немає, як відсутні відомості про обтяження спірного житла. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині скасування заборони відчуження спірної квартири. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1294 (одна тисяча двісті дев`яносто чотири) грн. 80 коп., по 431 грн. 60 коп. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved