Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 26.03.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір, за умовами якого останній зобов'язався виконати роботи з виготовлення, доставці та монтажу ПВХ конструкцій, вартістю 54 000 гривень. В день укладення цього договору позивачка сплатила аванс в сумі 40000 грн., а згодом, на вимогу відповідача 30.03.14 року доплатила 2500 гривень, 5.05.2014 року доплачено 11500 гривень та проведено повний розрахунок. Відповідно до п. 3.2 договору відповідач зобов'язаний був виконати роботи протягом 21 робочого дня, але роботи не виконані до теперішнього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Позивачка вважає, що прострочка відповідача щодо виконання робіт є підставою для розірвання договору, укладеного з відповідачем. Також, п. 4.2 договору визначено, що у разі невиконання виконавцем п. 3.2 договору з власної вини, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення, тому просить стягнути неустойку в розмірі 3888 гривень. Зазначеними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10000 гривень та просить стягнути. Почивачка в судовому засіданні позов просила задовольнити, суду пояснила, що зверталася до відповідача з проводу виконання робіт, неодноразово зверталася до правоохороних органів, але до теперішнього часу роботи не виконанні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2014 року між позивачкою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 22/3 (надалі - Договір), за яким останній зобов'язався виконати роботи з виготовлення та доставці ПВХ конструкцій площею 101 кв. м, вартістю 54 000 грн. (а.с.7). Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. З огляду на зазначене, суд розцінює укладений між сторонами договір як договір підряду. Відповідно до п. 3.1 Договору замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення в сумі 54 000 грн. З Договору вбачається, що в день його укладення позивачка сплатила відповідачу 40 000 грн. в рахунок вартості робіт, а 30.03.2014 року сплатила 2500 грн. Залишок суми в розмірі 11 500 грн. позивачка сплатила відповідачу 5.05.2014 року, що підтверджується відповідними записами на договорі (а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3.2 Договору відповідач зобов'язаний був виконати роботи протягом 21 робочого дня після повної оплати. Позивач повністю сплатила кошти за договором 5 травня 2014 року, тому строк виконання робіт - 26 травня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що роботи відповідачем не виконані до теперішнього часу. Згідно п.4.2 договору у випадку невиконання виконавцем пункту 3.2 договору, за власною ініциативою виконавець зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочки. У відповідності з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить стягнути неустойку за період з 31 травня 2014 року по 11.08.2014 року, тому суд не виходячи за межі позовних вимог вважає необхідним стягнути неустойку в розмірі 3888 гривень ( 54000 х 0,1% х 72 дні). Таким чином, позов в частині розірвання договору, стягнення суми, сплаченої за договором, пені підлягає задоволенню. З урахуванням п. 5 ст. 4, ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», правової позиції Верховного Суду України, підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Судом не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає право на відшкодування моральної шкоди. За таких правових підстав позов у цій частині вимог є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial