Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. З дня народження дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Згідно з усним договором відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно. З жовтня 2012 року по травень 2013 року відповідач перераховував на її картку щомісячно 1500 грн. У червні 2013 року - 1800 грн., липні 2013 року - 1500 грн., серпні 2013 року - 100 грн., жовтні 2013 року - 800 грн., грудні 2013 року - 2000 грн. У 2014 році відповідач перерахував лише 3000 грн., а в 2015 році аліменти взагалі не сплачує. Вважає, що за період з 24.09.2011 року по 24.06.2015 року відповідач повинен був сплатити аліменти на суму 67500 грн. Фактично відповідачем сплачено 22100 грн. Тому станом на 24.06.2015 року заборгованість по аліментам складає 45400 грн. 29 травня 2014 року їх син був травмований, має діагноз посттравматичне укорочення до 2 см нижньої правої кінцівки та потребує домашнього догляду. Вона ніде не працює, оскільки змушена постійно доглядати дитину та відвідувати з нею лікувальні процедури, отримує лише щомісячну соціальну допомогу в розмірі 866,67 грн. Згідно з довідкою лікаря № 35 від 22.06.2015 року сину рекомендоване санаторно-курортне лікування в санаторії "Авангард" м. Немирів Вінницької області. 22 червня 2015 року вона письмово звернулася до відповідача з проханням перерахувати на її користь заборгованість по аліментам та вартість путівки на лікування сина, проте відповідач її вимогу проігнорував. За цих підстав позивач, збільшивши під час судового розгляду свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 45400 грн., вартість санаторно-курортної путівки для лікування сина в розмірі 12285 грн., суму витрачену на лікування сина в розмірі 853,35 грн. та її поїздки до травмованого сина в м. Севастополь у розмірі 1422 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині стягнення аліментів у розмірі 700 грн. щомісячно та половини витрат на лікування сина. В частині стягнення заборгованості по аліментам позов вважали необґрунтованим. Крім того, заперечували проти стягнення витрат на поїздку позивача до м. Севастополя, оскільки такі витрати не є витратами на дитину. Щодо стягнення вартості путівки на санаторно-курортне лікування дитини, то вважали, що така вимога є передчасною, оскільки ці витрати позивачем не понесені. Просили врахувати, що на утриманні відповідача також знаходиться син [PERSON], який навчається на платній денній формі навчання в коледжі Національної металургійної академії України. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка про склад сім'ї позивача та не заперечується відповідачем. У зв'язку з отриманою в 2014 році травмою відповідно до рішення ЛКК від 23.06.2015 року малолітній [PERSON] потребує індивідуального догляду для проведення реабілітаційних заходів. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює менеджером Дніпропетровського представництва ТОВ "Сонар" та його щомісячний дохід з урахуванням відрахувань податків складає 5065,66 грн. Враховуючи, що відповідач отримує регулярний стабільний дохід, суд вважає, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги матеріальний стан відповідача, а також матеріальний стан позивача, яка не працює, отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 866,67 грн., здійснює догляд за дитиною, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] необхідно визначити в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина в такому розмірі, а вимоги позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця не ґрунтуються на законі. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 липня 2015 року (з дня пред'явлення позову) до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача щодо необхідності визначення аліментів в розмірі 700 грн. щомісячно у зв'язку із знаходженням на його утриманні сина [PERSON], який навчається в коледжі на платній денній формі навчання, суд вважає необґрунтованими, оскільки статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Але відповідач не надав суду жодних доказів, що ним надається матеріальна допомога на утримання повнолітнього сина [PERSON] У той же час суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у сумі 45400 грн., оскільки відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Проте позивач не надала суду доказів, що нею раніше вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з його ухиленням від їх сплати. Як встановлено судом, позивач раніше з вимогами про стягнення з відповідача аліментів не зверталася, письмовий договір щодо сплати аліментів на утримання сина між сторонами не укладався, відповідач не приховував місце своєї роботи та доходи, сплачував позивачу в добровільному порядку аліменти на утримання сина. Після того як відповідач припинив добровільну сплату аліментів позивач лише 22 червня 2015 року направила відповідачу письмову вимогу про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, а коли така вимога не була задоволена відповідачем, то звернулася до суду з даним позовом. За таких обставин підстави вважати, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання сина відсутні. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. В той же час статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто за змістом наведеної норми батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Питання про те, які витрати підлягають компенсації батьками та у якому розмірі, вирішується за домовленістю сторін або в разі спору за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що малолітньому [PERSON] у зв'язку з частими та тривалими хворобами простудними захворюваннями, а також отриманою в 2014 році травмою лівого стегна, голені, укороченням правої нижньої кінцівки рекомендоване санаторно-курортне лікування органів дихання та органів опори та руху, зокрема, в санаторії "Авангард" м. Немирів Вінницької області. Згідно з рахунком № 0420 від 08.10.2015 року вартість санаторно-курортної путівки до вказаного санаторію за профілем лікування органів дихання та органів опори та руху на одну дитину та дорослого (супроводжуючого) складає 12285 грн. Враховуючи, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана особливими обставинами - станом її здоров'я та законом обов'язок по утриманню дитини покладений на обох батьків, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості путівки на санаторно-курортне лікування в розмірі 6142 грн. 50 коп., оскільки за змістом статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть покриватися як після їх фактичного понесення, так і фінансуватися наперед, а відповідач добровільно не бажає прийняти участь у таких витратах. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на лікування дитини в розмірі 853,35 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що такі витрати були понесені позивачем у березні та червні 2015 року у зв'язку тимчасовими простудними хворобами дитини, які не є особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Суд звертає увагу, що саме через часті та тривалі хвороби простудними захворюваннями дитині й рекомендовано санаторно-курортне лікування. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги й в частині стягнення витрат на поїздку позивача до міста Севастополя в розмірі 1422 грн., оскільки вони не є витратами на дитину. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial