Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

02.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" відповідно до якого просить зобов'язати відповідача виплатити йому заборгованість по заробітній платі в розмірі 28189,69 гривень та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 11186,00 гривень. Позивач обґрунтовує позов наступним. 1 вересня 2010 року позивачем та Львівською обласно. асоціацією інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" укладено трудовий договір у формі контракту, відповідно до якого позивача було прийнято на посаду директора Виробничо-торгівельного підприємства "Берегиня" Львівської обласної асоціації інвалідів. 26.10.2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.7 ст.36 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату. Заборгованість з заробітної плати перед позивачем становить 28189,69 гривень. Дана заборгованість з дня звільнення до дня звернення до суду не була погашена відповідачем, а отже у позивача виникло право на компенсацію у зв'язку з затримкою розрахунку у розмірі 11186,00 гривень. Позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначив, що строк дії його трудового контракту закінчився 01.09.2013 року. Ще до закінчення строку його дії позивач звертався до відповідача з листами про звільнення його з займаної посади, однак, відповідач на звернення позивача не відреагував. 28.10.2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.7 ст.36 КЗпП України, хоча відповідно до законодавства, оскільки трудовий договір з ним не було продовжено, його повинні були звільнити на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Тому позивач просить також змінити підставу його звільнення з посади і збільшити розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні до 16154,00 гривень. Також, у судовому засіданні позивач подав усне клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Виробничо-торгівельне підприємство "Берегиня" Львівської обласної асоціації інвалідів з метою стягненя з нього невиплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільенні і зменшив позовні вимоги, що стосуються стягнення невиплаченої заробітної плати до 5332,44 гривень. Представник відповідачів Глейзерова Т.М. позов не визнала та подала проти позову наступні заперечення. Позивача було звільнено з займаної посади на виконання вироку суду від 26.09.2013 року, оскільки до нього було застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади керівника підприємств, установ, організацій строком на 3 роки. На неодноразові звернення позивача про звільнення його з займаної посади йому було відмовлено, оскільки питання звільнення його з посади розглядається органами прокуратури та суду. Тому припинення дії контракту з позивачем Львівська обласна асоціація інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" вважала передчасним. Також, слід звернути увагу на те, що Виробничо-торгівельне підприємство "Берегиня" Львівської обласної асоціації інвалідів у 2011-2012 роках перебувало у складному фінансовому становищі. Позивач обіймаючи на той час посаду директора не вжив заходів щодо виведення підприємства з кризи. Крім того, його дій в якості дириктора мали ознаки злочинів передбачених ч.1 ст.175, ч.2 ст.382 КК України, що встановлено вироком суду. У зв'язку з вищенаведеним на підприємстві була створена ліквідаційна комісія. Головою комісії призначено Єлсукова В.М. Вимоги кредиторів розглядаються до 03.03.2014 року, після чого складається проміжний ліквідаційний баланс. Позовна заява надійшла до суду 04.04.2014 року, а тому враховуючи фінансове становище підприємства вимоги позивача про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 1 вересня 2010 року позивача було прийнято на посаду Виробничо-торгівельне підприємство "Берегиня" Львівської обласної асоціації інвалідів, шляхом укладення між ним та Львівською обласною асоціацією інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" трудового контракту. Відповідно до п. 22 цього контракту термін його дії встановлено до 1 вересня 2011 року. Відповідно до п.1 контракту визначено, що він є строковим трудовим договором. Згідно п. 21 контракту він може бути продовжений або укладений на новий строк за згодою сторін за 2 місяці до закінчення строку чинності контракту. Розпорядженням Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" від 31.08.2011 року №73 дію строкового трудового контракту з позивачем було продовжено до 01.09.2013 року на тих же умовах з посадовим окладом згідно штатного розкладу. 15.08.2013 року позивач звернувся з листом до Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" про звільнення його з посади за п.2 ст.36 КЗпП України з 01.09.2013 року. Йому було відмовлено, оскільки припинення дії строкового трудового договору з 01.09.2013 року відповідач вважав передчасним. 01.09.2013 року строковий трудовий контракт з позивачем був припинений за закінченням строку на який його було укладено, тобто на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України. Однак, Львівською обласною асоціацією інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів" не було внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. Натомість 26.10.2013 року на підставі ч.7 ст.36 КЗпП України його було звільнено з посади з набранням законної сили вироком суду від 26.09.2013 року, яким позивача позбавлено права обіймати посади керівника підприємств, установ, організацій строком на 3 роки. Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про зміну запису про звільнення з займаної посади у трудовій книжці позивача є підставною та підлягає задоволенню. За 2012 рік у Виробничо-торгівельного підприємства "Берегиня" Львівської обласної асоціації інвалідів існує заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем у розмірі 5332,41 гривень, що стверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у встановлені законом строки. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Оскільки представник відповідача не надала суду доказів того, що з позивачем було проведено розрахунок у день звільнення, позовна вимога позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Однак, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України суду не було надано доказів з яких можна було б визначити середньоденний заробіток позивача та на підставі цього порахувати розмір компенсації за затримку розрахунку при звільенні, а також предметом позову було охоплено лише зміну підстави звільнення без зміни дати звільнення, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. З відповідачів слід стягнути в користь держави судовий збір у розмірі по 243,60 гривень, оскільки позовна заява містить вимоги як майного так і немайнового характеру.

Outcome: approved