Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

18.06.2015 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.03.2008 року він уклав із відповідачем кредитний договір, за яким надав останньому кредит в сумі 250000,00 грн. зі сплатою 18 % річних на строк до 24.03.2018 р., на визначених кредитним договором і графіком до нього умовах. Посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, в т.ч. умов додаткової угоди до кредитного договору від 30.12.2011 року, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 10.06.2015 року по кредиту, процентам, а також штрафні санкції в загальній сумі 6 020 235,48 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У зв'язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі суд дійшов наступного. 25.03.2008 року сторони уклали кредитний договір, з подальшим внесенням до нього змін згідно додаткової угоди від 30.12.2011 року. Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 250 000,00 грн. зі сплатою 18 % річних на строк до 24.03.2018 року. В свою чергу відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки шляхом внесення щомісячних платежів в період з 1 по 15 число включно кожного місяця, згідно графіку платежів. (а.с. 7-16) Передбачені кредитним договором кошти відповідачем отримані в повному обсязі і ця обставина не оспорюється сторонами. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 10.06.2015 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: строкової заборгованості по кредиту - 144266,11 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 60988,60 грн.; строкової заборгованості по відсоткам - 4150,09 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам - 123901,76 грн. Крім того, позивачем за умовами п. 6.1. кредитного договору відповідачу нарахована пеня (10 % від простроченої суми за кожен день прострочення) за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту і відсоткам за період з 10.06.2014 р. по 10.06.2015 р. в розмірі 5686928,92 грн. (а.с. 4-6) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 1050 ч. 2 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом із тим, суд бере до уваги, що згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідна правова позиція з цього питання також міститься у рішенні Конституційного Суду України № 1-12/2013 від 11.07.2013 р. "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі за текстом - Рішення). Зокрема Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В своєму рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на встановлені судом обставини, зокрема розмір пені, який значно перевищує суму загальної заборгованості за кредитним договором, а також суму кредитного договору, суд вважає необхідним зменшити розмір нарахованої пені до 200 000,00 грн. Отже станом на 10.06.2015 року підтверджена сума заборгованості відповідача перед позивачем становить: 144266,11 грн.+60988,60 грн.+4150,09 грн.+123901,76 грн.+200000,00 грн.=533306 грн. 56 коп. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі - 533 306 грн. 56 коп., а також судові витрати.

Outcome: partial