Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий в`їзд та виїзд на підконтрольну територію України без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.11.1999. На цей час позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] .. Позивачка проживає в разом з донькою в м.Луганську. Позивачка має намір разом з донькою їздити через лінію розмежування на територію України, підконтрольну українській владі. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території та відмовляється надати нотаріально завірену згоду на виїзд дитини. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду та просить суд надати неповнолітній доньці - [PERSON] , [INFO] , право на тимчасові неодноразові поїздки через лінію розмежування до зони проведення ООС на території Луганської та Донецької областей, у супроводі матері - [PERSON] , або іншої, уповноваженої нею належним чином особи, без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] на строк до досягнення дитиною 16 років. Позивачка у судове засідання не з`явилася в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі. Представниця позивачки в судове засідання не з`явилася. Відповідач в судове засідання 05.03.2021 та 01.04.2021 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом відправлення SMS-повідомлення. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. В своїй заяві від 05.02.2021 про відкладення розгляду справи зазначив, що донька на даний час проживає з ним, дружина виїхала за кордон і фактично з дитиною не спілкується. 01.04.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.11.1999 (а.с.5). Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 05.02.2021 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно довідки, виданої за місцем проживання позивачки, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] (а.с.64). Приймаючи до уваги інформацію, що міститься в довідці про склад сім`ї, яка видана установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території України із відбитком печатки так званої «Луганської народної республіки», суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Батько дитини - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-37). Згідно ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до підпунктів 1 і 4 пункту 12.6 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" та абзацу другого частини другої статті 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року № 367 затверджений "Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", згідно якого в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Суд, враховуючи, що тимчасово окупована територія Донецької та Луганської областей є територією України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved