Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права користування, зобов'язання укласти з нею договір найму. Позов був мотивований, тим, що [PERSON] проживала разом зі своєю матір"ю - [PERSON] в кооперативній квартирі, що розташована по [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] до якої приєднався [PERSON] подали до суду уточнену позовну заяву, посилались на те, що вони є спадкоємцями майна, [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті їх відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить кооперативна квартира, розташована за адресою [ADDRESS]. Кожен з позивачів подав до нотаріальної контори заяву про прийнятт спадщини, проте згідно постанови нотаріуса, в видачі свідоцтва їм було відмовлено, так як за життя померла не отримала правовстановлюючий документ на вказану вище квартиру та відповідно не зареєструвала за собою право власності у встановленому законом порядку. Тому позивачі вимушені були звернутися до суду за захистом своїх прав та просять суд визнати за кожним з них ими право власності на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] в рівних частках ( по 1\\2) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В зв"язку з тим що ЖБК " Консервник" самоліквідувався розпорядження майном здійснювала Вінницька міська рада. В судовому засіданні позивачі та їхній представник позовні вимоги підтримали з підстав викладеній в уточненій позовній заяві, просили суд задовольнити позов в повному обсязі, крім того в разі задоволення позову просили суд судові витрати залишити за ними. В підтримання позовних вимог предстаник позивачів [PERSON] вказала, що як член житловобудівельного коопертиву Консервник" [PERSON] отримала і вселилась в квартиру [ADDRESS], спативши 30% вартості вказаної квартири, а в подальшому вносила кошти разом з оплатою комунальниїх послуг. Отже, сплативши вартість кооперативної квартири [PERSON] стала її власником, про те належним чином свою власність не оформила. На момент відкриття спадщини спадкоємцями було встановлено, що кооператив " Консервник" самоліквідувався і на теперішній час відомості про нього як юридичну особу в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань відсутній. Рішенням виконавчого комітету ВМР від 14.08.2008 року № 1977 будинок [ADDRESS] був переданий на баланс та обслуговування МКП "ЖЕК№5№ від МКП "ЖЕК№21". Представник відповідача заперечувала проти позову, вважала , що ВМР є не належним відповідачем. В подальшому подала заяву, про розгляд справи у її відсутності, як представник департаменту житлового господарства ВМР пу вирішенні спору покладалась на думку суду. Представник третьої особи МКП «ЖЕК №5» в судовому засіданні при розгляді справи поклалась на думку суду, вказала, що при передачі будинку на баланк МКП " ЖЕК №5" документи про сплату паєвоих несків чи сплати інших конштів не передавались. В МКП " ЖЕК №5" відсутні відомсті про несплату [PERSON] коштів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1987 році організувався житлово-будівельний кооператив "Консервник". Вона певний час виконувала обов2ґязки голови житлово-будівельного кооперативу "Консервник" В Староміському райвиконкомі було затверджено список його членів в проектно-кошторисна документація з заначенням варитості будинку кожної квартири окремо. [PERSON] була включена до списків, сплатила 30 % вартості і після завершення будвництва отримала ордер на зайняття квартири № 47. На решту 70% вартості житла було оформлено кредит в Ощадбанку строком на 25 років. І кожен з членів кооперативу сплачував кошти відповідно до визначеного порядку. Їй відомо, що [PERSON] платила гроші. Про те в січня 1991 року вона, як голова кооперативу, передала всі документи в 402 кабінет міськвиконкому, вважала дії кооперативу завершеними і більше питаннями кооперативу не займалась. В разі виявлення боргів по спалті членами коопереативу кредиту, "ощадбанк" повідомляв і вимагав погашення боргу або виселення з квартири. Відносно [PERSON] такі питання не виникали. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив відсутність інформації про житлово-будівельний кооператив "Консервник" в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Отже на теперішній час така юридична особа не існує. Виконком Вінницької міської ради згідно рішень № 1977 від 14.08.2008 року Про внесення змін до рішення виконкому Вінницької міської ради від 10.07.2008 року № 1722 "Про перерозподіл житлового фонду, який знаходиться на обслуговуванні житлово-експлуатаційних підприємств міста" пенредавав будинок [ADDRESS] на баланс МКП "ЖЕК №21", МКП "ЖЕК №5", одже, здійснював розпорядчі дї відносно вказаного будинку. Тому суд відхиляє посилання предстаника відповідача Кріпак О.М. про не належно визначеного відповідача. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів «Про надання квартир членам житлово-будівельного кооперативу «Консервник» затверджено протокол загальних зборів членів ЖБК "Консервник" від8.02.1991 року та видав ордери на заселення 75 квартирного будинку по [ADDRESS] ( рішення на а.с. 10. До списку членів коопереативу включено [PERSON] хз правом отримання квартири № 47 ( список на а.с. 11-14) Згідно ордеру ( н а.с. 15) [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення в будинку житлово будівельного кооперативу "Консервник" 29.03.1991 року № 341 ( на а.с.15) на сім"ю з 1 чоловіка на право зайняття житлового помешкання жимтловою площею 18.85 кв.м, що складалось з 1 кімнати - квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ( на а.с. 19 ) вартість квартири складала 7143-54 крб, перший внесок 30% - 2145 крб та 70% кредит на 25 років - 4998-54крб. Отже, [PERSON] було надано довгостроковий кредит державний кредит, на квартиру в розмірі 70% вартості даної квартири терміном на 25 років для щомісячного погашення кредиту рівними частками починаючи з 25.02.1988 року та остаточним терміном сплати 25.02.2013 року. Згідно Указ Президента України Л. Кучми "Про грошову реформу в Україні" національною валютою України стала гривня та її сота частина - копійка. Українські карбованці протягом двох тижнів (із 2 по 16 вересня) поступово вилучалися з обігу та обмінювалися на гривні за курсом 100 000 карбованців за 1 гривню. Суд приймає як загально відомий факт зміну назви [ADDRESS] на [ADDRESS]. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] була членом ЖБК "Консервник", сплачувала наданий їй кредит в розмірі 70% вартості квартири у сумі 4998,54 крб., відомості про наявність боргу - відсутні. В 1991 році свідок здала документи кооперативу в міськвиконком і вважала дії кооперативу припиненими. Згідно архівної довідки департаменту житлового господарства Вінницької міської ради, ( на а.с. 64) , в документах ЖБК "Консервник", які передані на зберігання, загальна варість квартир, сума обов"язкового пайового внеску 30% від вартості квартири, сума довгострокового державного кредиту, 70% від вартості квартир по кожній квартирі не зазначені. Згідно п.46, 50 Статуту ЖБК "Консервник", в разі несплати пайового внеску член кооперативу підлягав виключенню з кооперативу без попередження. [PERSON] було надано довгостроковий державний кредт 70% вартості квартири термінром 25 років для щомісячного погашення кредиту рівними часинами очинаючи з 25.02.1988 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена ні видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обов'язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, [PERSON] отримала право на користування спірною кооперативною квартирою на підставі ордеру на вселення, а у подальшому сплативши повну вартість за неї, набула права власності, однак вона не зареєструвала його в встановленому законом порядку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла [PERSON] про що 27.05.2016 року складено відповідний актовий запис № 1485 ( копія свідоцтва на а.с. ак. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить квартира розташована за адресою по [ADDRESS]. З матеріалів спадкової справи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON] Для отримання свідоцтва про право на спадину [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Згідно листа КП «ВМБТІ» № 1115 від 09.03.2017 року відповідно до якого станом на 29.12.2016 року реєстрація на кооперативну квартиру [ADDRESS] не проводилась. Також відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира розташована за адресою по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не реєструвалась. Відповідно до відповіді МКП «ЖЕК №5» на адвокатський запит від 18.12.2017 року №8, встановлено, що форма власності квартири [ADDRESS] - комунальна, при передачі квартири на баланс та обслуговування МКП «ЖЕК №5» від МКП «ЖЕК-21» рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1977 від 14.08.2008 року, вказана вище квартира являлась кооперативною. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку. Належних доказів, які б давали можливість вважати, що сплата пайових внесків за квартиру відбувалася за рахунок не коштів померлої суду надано не було. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Враховуючи надані по справі докази, вбачається, що позивачі вчинили всі залежні від них дії для прийняття спадщини за законом, як спадкоємці першої черги за законом, а тому в рівних частках успадкували квартиру по [ADDRESS]. Крім того, позивач [PERSON] теперішнього часу проживає в спірній квартирі та належним чином виконує обов'язки власника по догляду за нею. Враховуючи викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за позивачами повинно бути визнано право власності на квартиру по [ADDRESS] в рівних частинах у порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до положень вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки факт набуття їхньою матір'ю [PERSON] права власності спірною квартирою знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та не був спростований доказами сторони відповідача. Крім того, позивачі під час судового розгляду довели, що відповідно до законодавства України прийняли спадщину від [PERSON], а тому даний позов є підставним та обґрунтованим. Враховуючи клопотання позивачів про залишення судових витрат за ними, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved