Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом вселення та встановлення порядку користування частиною будинковолодіння. Вказує, що їй та відповідачці [PERSON] належать по 1/4 частин будинковолодіння [ADDRESS] , які вони отримали у власність внаслідок спадкування після смерті їх бабусі [PERSON] , якій належала 1/2 частин будинковолодіння. Житловий будинок [ADDRESS] фактично поділений на квартиру умовно №1, яка розташована на першому поверсі, власником якої є [PERSON] та складає 1/2 частин будинковолодіння; та квартиру умовно [ADDRESS] , яка розташована на другому поверсі та складає 1/2 частин будинковолодіння, яка належить по 1/4 частині позивачу та відповідачу. Належна Позивачу на праві спільної часткової власності частина будинковолодіння (другий поверх) проінвентаризована та складається з кімнати 2-1 площею 12,50 кв.м; кімнати 2-2 площею 18,6 кв.м; кімнати 2-3 площею 20,20 кв.м; кухні 2-4 площею 9,50 кв.м; комори 2-5 площею 0,40 кв.м; вбиральні 2-6 площею 0,70 кв.м; веранди 2-7 площею 10,60 кв.м; сходинкової клітини ІІ площею 8,00 кв.м. Загальна площа 1/2 частини житлового будинку літ. «А» (квартира [ADDRESS] ) складає 80,50 кв.м, в тому числі житлова 51,3 кв.м. Вказана площа частини будинковолодіння, що належить Позивачу та Відповідачу визначена шляхом сумарного складення площ, наведених в поповерховому плані будинку, Крім того, до складу 1/2 частин будинковолодіння входять сарай літ. «Б», сарай літ. «В», підпірна стіна І. Вказує, що позивачка, як співвласник не має можливості користуватися належною їй на праві власності частиною будинковолодіння, відповідачка постійно створює перешкоди у доступі до квартири, провокує скандали, замінила всі замки на вхідних дверях, у позивачки повністю відсутній доступ до своєї власності, чим порушується право користування належною частиною будинковолодіння. Іншим співвласником будинковолодіння (І поверх) є [PERSON] , якою не чиниться будь-яких перешкод позивачці у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності майном, а відтак до [PERSON] не заявлено позовної вимоги для визначення її процесуального статусу, як відповідача у справі. Наразі, на першому поверсі будинковолодіння [ADDRESS] ніхто не проживає. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину по заповіту від 19.06.1963р. вбачається, що [PERSON] вже на той час (1963 рік) проживала в [ADDRESS] . Просить усунути перешкоди в здійсненні [PERSON] її права спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] , шляхом вселення її в житловий будинок літ. «А» та зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від вхідних дверей вказаного будинку, всіх житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку та заборонити [PERSON] перешкоджати [PERSON] у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та встановити порядок користування частиною будинковолодіння по [ADDRESS] відповідно до висновків, встановлених судовою будівельно-технічною експертизою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.28). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 травня 2020 року у цивільній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.66-68). 21 липня 2020 року на адресу суду надійшов висновок №524 судової будівельно-технічної експертизи, який складено 15.07.2020 року (а.с.73-85). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 липня 2020 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.87). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.97-98). 09 жовтня 2020 року представник позивача [PERSON] спрямувала до суду заяву про\~уточнення позовних\~вимог, згідно яких просила усунути перешкоди в здійсненні [PERSON] її права спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] , шляхом вселення її в житловий будинок літ.«А» та зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від вхідних дверей вказаного будинку, всіх житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку та заборонитиДробот [PERSON] перешкоджати [PERSON] у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, зобов`язатиДробот [PERSON] звільнити приміщення від належних їй речей та предметів, відповідно до встановленого порядку користування будинком. Встановити порядок користування будинковолодінням [ADDRESS] відповідно до висновку №524 судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2020р., а саме: - у користування [PERSON] виділити: у будинку літ.«А» - житлову кімнату 2-1 площею 12,5 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 11,90 кв.м, веранду 2-7 площею 4,90 кв.м; - у користуванні [PERSON] залишити: у будинку літ.«А» житлову кімнату 2-3 площею 20,20 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 6,70 кв.м. Для відокремлення частин квартири встановити перегородку в житловій кімнаті 2-2; - в спільному (загальному) користуваннізалишити приміщення в будинку літ. «А», а саме: кухню 2-4 площею 9,5 кв.м, комору 2-5 площею 0,40 кв.м, вбиральню 2-6 площею 0,70 кв.м, веранду 2-7 площею 5,7 кв.м,сходову клітину ІІ площею 8,00 кв.м. А також, просила здійснити розподіл судових витрат (а.с.116-117). Позивач та представник позивача\~в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи, представник позивача спрямувала до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутність позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач\~в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, зокрема відповідачу неодноразово по зареєстрованій адресі проживання відправлялись судові повістки, крім цього як вбачається з акту судового розпорядника від 17.08.2020 року, від 09 жовтня 2020 року при відвідуванні ним адреси: [ADDRESS] , двері помешкання ніхто не відчиняв, у зв`язку з чим відібрати пояснення у мешканців будинку [ADDRESS] виявилося неможливим. Судова повістка була залишена судовим розпорядником в дверях за адресою: [ADDRESS] (а.с.113, 120). Судом надано відповідачу строк в 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження, на подачу відзиву на позовну заяву, однак відзиву на позовну заяву відповідач не надала. Відповідач [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи ще 12 березня 2020 року, при цьому будь яких заперечень з приводу позовних вимог не надала, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача (а.с.39). Відповідно до ч.ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином\~\~повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав. Згідно ч.3 п.п.1, 2 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: \~1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; \~2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином,\~суд вважає\~що відсутні\~законні підстави\~для відкладення\~розгляду справи,\~а тому\~суд вважає\~за необхідним\~розглядати справу\~у відсутність\~сторін,\~які належним\~чином повідомлялися\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~що відповідає\~положенням ч.1\~ст.223\~ЦПК України\~за правилами,\~встановленими ч.2\~ст.210\~ЦПК України (суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.\~280\~ч.1\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечувала щодо винесення заочного рішення, суд дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, і по справі можливо постановити заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частин будинковолодіння [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.07.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №11003 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2017 року №91242397 (а.с.12-13). Відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належать 1/4 частин будинковолодіння [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.07.2017р. зареєстрованим в реєстрі за №11003 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.04.2019 року, номер інформаційної довідки 164323839 (а.с.12, 14-16). Вказану частину будинковолодіння позивач та відповідач отримали у власність внаслідок спадкування після смерті їх бабусі [PERSON] , якій належала 1/2 частин будинковолодіння, що на [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності від 29.12.2003 року №2468639 та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.12.2005 року №9450467. Відповідно до вказаних Витягів про право власності, тип об`єкта квартира, опис об`єкта житловий будинок загальною площею 154,50 кв.м, в тому числі житлова площа 100,00 кв.м. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] фактично поділений на дві квартири: - квартира умовно №1, яка розташована на першому поверсі, власником якої є [PERSON] та складає 1/2 частин будинковолодіння; - квартира умовно №2, яка розташована на другому поверсі та складає 1/2 частин будинковолодіння та яка належить по 1/4 частині Позивачу та Відповідачу. Таким чином, іншим співвласником будинковолодіння (І поверх) є [PERSON] , якою не чиниться будь-яких перешкод Позивачу у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності майном, а відтак до [PERSON] не заявлено позовної вимоги для визначення її процесуального статусу, як відповідача у справі. Крім того, згідно із свідоцтвом про право на спадщину по заповіту від 19.06.1963р. вбачається, що [PERSON] вже на той час (1963 рік) проживала в [ADDRESS] . Наразі, на першому поверсі будинковолодіння [ADDRESS] ніхто не проживає. Належна Позивачу на праві спільної часткової власності частина будинковолодіння (другий поверх) на [ADDRESS] проінвентаризована та складається з кімнати 2-1 площею 12,50 кв.м; кімнати 2-2 площею 18,6 кв.м; кімнати 2-3 площею 20,20 кв.м; кухні 2-4 площею 9,50 кв.м; комори 2-5 площею 0,40 кв.м; вбиральні 2-6 площею 0,70 кв.м; веранди 2-7 площею 10,60 кв.м; сходинкової клітини ІІ площею 8,00 кв.м. Загальна площа 1/2 частини житлового будинку літ. «А» (квартира [ADDRESS] ) складає 80,50 кв.м, в тому числі житлова 51,3 кв.м. Вказана площа частини будинковолодіння, що належить Позивачу та Відповідачу визначена шляхом сумарного складення площ, наведених в поповерховому плані будинку, а відтак для з`ясування точності вказаних площ, необхідним буде витребування від Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації копії інвентарної справи (технічного паспорта) на будинковолодіння [ADDRESS] . Крім того, до складу 1/2 частин будинковолодіння входять сарай літ. «Б», сарай літ. «В», підпірна стіна І. Вказує, що позивач, як співвласник частини будинковолодіння, не має можливості користуватися належною їй на праві власності частиною будинковолодіння, оскільки відповідач постійно створює перешкоди у доступі до квартири, провокує скандали. Факт чинення Відповідачем перешкод та неможливість потрапити Позивачу до власного житла, підтверджується листом Управління патрульної поліції в Чернівецькій області від 03.02.2020р. №25аз/41/29/03-2020, яким зафіксовано виклик Позивача на лінію "102" 27.01.2020р. Наразі, Відповідач одноособово користується належною обом співвласникам на праві спільної часткової власності частиною будинковолодіння (другий поверх), замінив всі замки на вхідних дверях, у зв`язку із чим у Позивача повністю відсутній доступ до своєї власності, чим порушив право Позивача на користування належною частиною будинковолодіння. Враховуючи викладене вище, Позивач, як співвласник частини будинковолодіння на [ADDRESS] , у зв`язку із неправомірними діями Відповідача, позбавлена здійснювати своє право власності, в тому числі право користування належного їй нерухомого майна. Таким чином, іншого шляху захистити своє право, яке порушене, крім зверненням із цим позовом до суду у Позивача немає. Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №524 від 15 липня 2020 року судового експерта [PERSON] , запропонований наступний варіант встановлення порядку користування будинковолодінням [ADDRESS] з урахуванням часток співвласників [PERSON] та [PERSON] . Так, першому власнику можливо надати приміщення житлового будинку (ІІ поверх): житлову кімнату площею 6,7 кв.м., житлову кімнату площею 20,2 кв.м.; другому власнику: житлову кімнату площею 12,5 кв.м, житлову кімнату площею 11,9 кв.м, веранду площею 4,9 кв.м. В спільному (загальному) користуванні залишити: сходинкову клітку площею 8,0 кв.м., кухню площею 9,5 кв.м, комору площею 0,4 кв.м, вбиральню площею 0,7 кв.м, веранду площею 5,7 кв.м. Для відокремлення частин квартири встановити перегородку в житловій кімнаті 2-2 (а.с.74-85). Таким чином, відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи технічна можливість встановлення порядку користування будинковолодінням [ADDRESS] існує. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. \~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України\~визначені житлові права громадян, зокрема, частинами четвертою та п`ятою вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до\~вимог статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За правилами статті 150 Житлового кодексу України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Так, у вказаній статті\~\~ закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також\~\~не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вказані твердження узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 09.07.2018р. у справі №725/1570/16, від 11.04.2019р. у справі №450/1138/17, від 30.09.2019р. у справі №174/51/17. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Винятки із загального правила можуть встановлюватися законом, зокрема статтею 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Разом з тим, відповідно до вимог частин першої-третьої статті 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пункті 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року\~(з послідуючими змінами), роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим статтями 319,\~358 ЦК України. Крім того, у разі порушення своїх прав власник згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №15, застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідача неодноразово про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати відзив на позовну заяву, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надано. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого квитанцією від 03.02.2020 року (а.с.1), в розмірі 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved