Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У листопаді 2014 року Бориспільська міжрайонна прокуратура в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкту, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 29.11.2011 року. В обґрунтування свого позову, прокурор послався на те, в порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а також умов укладеного договору про купівлю - продаж об'єктів державної власності від 31.03.2005 року, у встановленому порядку не було отримано погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації, що є підставою для визнання правочину щодо такого відчуження недійсним. В судовому засіданні представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та прокурор підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, поданих письмових пояснень і обґрунтувань. В свою чергу, відповідачі проти позову прокурора заперечили. В судовому засіданні, а також у своїх письмових поясненнях відповідачі вказали, що термін дії обов'язку покупця визначений в п. 5 договору від 31.03.2005 року щодо погодження договору подальшого відчуження, сплив 31.03.2010 року на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку таких приватизаційних зобов'язань. Крім того, відповідачі просили відмовити в позові, пославшись на те, що строк позовної давності за вказаними вимогами закінчився ще 31.03.2013 року. Також, відповідачі зазначили про неналежне здійснення регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області повноважень щодо контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу, обліку договору, незаконності проведеної перевірки та невідповідності вимогам закону складеного акту перевірки. На думку відповідачів, станом на момент подачі позову договір від 31.03.2005 року давно вже знятий з контролю у встановленому порядку. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.03.2005 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу об'єкта державної власності - групи інвентарних об'єктів нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області зобов'язувалось передати у власність покупця - ФОП [PERSON] нерухоме майно у складі: «А-І» павільйон П-48 загальною площею 125,5 кв.м., «В-І» льох загальною площею 17,5 кв.м., «Б-І» сарай-магазин загальною площею 46,9 кв.м., які розташовані по [ADDRESS], а покупець зобов'язався прийняти об'єкт та сплатити за нього відповідну ціну. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за №1039. Як вбачається із п. 5 договору від 31.03.2005 року, при зміні власника на об'єкт приватизації покупець повинен погодити договір подальшого відчуження з продавцем (орган приватизації) та покласти всі зобов'язання за даним договором на нового власника. Встановлено, що у листопаді 2011 року Фізична особа - підприємець [PERSON] продав [PERSON] об'єкти нерухомого майна, які розташовані по [ADDRESS], шляхом укладання договору купівлі - продажу від 29.11.2011 року № 1737. При цьому, державний орган приватизації не погоджував таке подальше відчуження об'єкта приватизації. Згідно висновку експерта про вартість об'єктів, ринкова величина вартості об'єктів нерухомості станом на 24.09.2014 року складає 681 980 грн. Факт відсутності погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації визнається сторонами, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За змістом статей 7 і 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" та статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації. Однією із форм такого контролю є надання у встановленому порядку згоди на подальше відчуження об'єкту приватизації. На виконання ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» був розроблений Порядок надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об'єктів, обтяжених зобов'язаннями їх власників перед державою, який був затверджений Наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001 N 500 (діяв на момент укладення договору від 29.11.2011 року). Зазначений порядок регулював відносини, які виникають між державним органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов'язань власника об'єкта перед державою, власником об'єкта та претендентом на придбання об'єкта при його відчуженні та передачі в заставу власником в період дії зобов'язань. За таких обставин, суд вважає, що на момент укладення договору між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 29.11.2011 року № 1737, цивільним законодавством була встановлена обов'язкова та чітко регламентована процедура надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження об'єктів приватизації. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, умова про отримання у встановленому порядку згоди органу приватизації на подальше відчуження майна була зазначена в п. 5 укладеного 31.03.2005 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та [PERSON] договору купівлі - продажу групи інвентарних об'єктів, відповідно до якого при зміні власника на об'єкт приватизації, покупець ([PERSON].) повинен погодити договір подальшого відчуження з продавцем (орган приватизації) та покласти всі зобов'язання за даним договором на нового власника. У ч. 5 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції на момент укладення договору від 29.11.2011 року) встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки. Таким чином, відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації є підставою для визнання правочину щодо такого відчуження недійсним, а тому вимоги прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкту, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 29.11.2011 року підлягають задоволенню. Судом відхиляються посилання відповідачів на те, що термін дії обов'язку покупця визначений в п. 5 договору від 31.03.2005 року щодо погодження договору подальшого відчуження, сплив 31.03.2010 року на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку приватизаційних зобов'язань. Так, у вищевказаній статті закону не встановлено чіткого строку дії умови щодо погодження договору подальшого відчуження майна з органом приватизації, вказується лише про те, що термін дії зобов'язань не повинен перевищувати п'ять років. При цьому, цей термін не є чітко визначеним, а встановлюється лише відповідна його межа. В інших нормативно - правових актах також відсутній строк (термін) дії спеціальної умови щодо погодження договору подальшого відчуження майна з органом приватизації. В свою чергу, у договорі від 31.03.2005 року передбачений чіткий обов'язок покупця без урахування будь яких строків при зміні власника на об'єкт приватизації обов'язково погодити договір подальшого відчуження з органом приватизації. Зміни у зазначений договір не вносились, зазначений пункт у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. З огляду на це, а також враховуючи, що обов'язок, який закріплений в договорі та в законодавстві щодо обов'язкового погодження наступного договору з органом приватизації є необхідною умовою для подальшого укладення правочину щодо розпорядження приватизаційного майна, положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна», на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню. При цьому, суд звертає увагу на те, що в Законі України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», який діє на сьогоднішній день, законодавець в ст. 23 чітко передбачив відсутність погодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації як підставу для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними незалежно від строків дії тих чи інших приватизаційних зобов'язань. Також, судом критично оцінені доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності, тому що як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, про обставини порушення відповідачем вимог цивільного законодавства та умов договору регіональне відділення фонду державного майна України по Київській області дізналось у жовтні 2014 року, про що листом від 23.10.2014 року №11-15-5456 було повідомлено прокуратуру. Дану позовну заяву до суду подано 20.11.2014 року. Доводи відповідача стосовно того, що строк позовної давності закінчився 31.03.2013 року не ґрунтується на доказах наявних в матеріалах справи. Суд відхиляє посилання відповідача на неналежне здійснення регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області повноважень щодо контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу, обліку договору, незаконності проведеної перевірки та невідповідності вимогам закону складеного акту перевірки, тому що вказані обставини не стосуються предмета доказування. Підставою позову є невідповідність спірного правочину вимогам закону та договору щодо непогодження державним органом приватизації подальшого відчуження об'єкта приватизації. При цьому сам факт відсутності такого погодження державним органом приватизації сторонами визнається. А тому посилання сторін на акти перевірок умов договору від 31.03.2005 року, складених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області від 13.03.2006 року, 16.03.2007 р. в яких вказані обставини, що не стосуються предмета доказування є безпідставними. 27.02.2014 року першим заступником начальника РВ ФДМУ по Київській області направлено [PERSON] повідомлення щодо проведення перевірки виконання умов договору купівлі-продажу з необхідністю з'явитися 13 березня 2014 року о 10.00 год. для прийняття участі у проведенні перевірки. В Акті поточної перевірки виконання умов договору від 31.03.2005 року складений від 14.03.2014 року також не вказані відомості, які становлять предмет доказування, лише зазначено про те, що у зв'язку із неявкою покупця та ненаданням ним документів ФДМ України робить висновок про відсутність підтвердження виконання п. 5 договору. 24.03.2014 року першим заступником начальника РВ ФДМУ по Київській області направлено [PERSON] два примірники акту поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], працівники РВ ФДМУ по Київській області, лише підтвердили, що у березні 2014 року проводилася за їх участі поточна перевірки виконання умов договору від 31.03.2005 року, тому що вказаний договір досі перебуває на контролі в ФДМ України. У зв'язку із неявкою покупця та ненаданням ним документів підтвердити належне виконання покупцем п. 5 договору не надалось можливим. На момент перевірки даних про відчуження об'єкта приватизації [PERSON] не було. Також, необґрунтованими є доводи відповідача щодо зняття договору від 31.03.2005 року з контролю у встановленому порядку, тому що зазначена обставина не підтверджена жодним належним доказом. Враховуючи вищевикладене, позов Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до Фізичної особи підприємця [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу об'єкту державного майна слід задовольнити. На підставі ст.. 88 ЦПК України слід стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн. та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн.

Outcome: approved