Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

09.07.2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна, визначивши третьою особою на боці відповідачі Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що[INFO] в м. Кривому Розі помер його батько - [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки окремої квартири [ADDRESS] . Він є єдиним спадкоємцем 1 черги за законом після смерті батька. Спадщину після смерті батька [PERSON] він прийняв вчасно і зараз вирішив переоформити її на своє ім`я. При поданні документів нотаріусу з`ясувалось, що на спадкове майно - 1/2 частку квартири [ADDRESS] № 908337 державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м Дніпро) 04.06.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-530, виданого 02.02.2006 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу і Постановою АЕ № 908340 державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 04.06.2007 року на підставі виконавчого листа (№ нерозбірливий), виданого 16.03.1998 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу накладений арешт. Виявивши накладення обтяжень на майно, нотаріус направив мене до державної виконавчої служби для вирішення питання про зняття арешту з майна померлого [PERSON] . Він звернувся до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі, де розглянули його заяву про звільнення майна його померлого батька [PERSON] з-під арешту і запропонували надати докази того, що на день смерті його батько [PERSON] виконав свої зобов.39язання перед стягувачами [PERSON] і [PERSON] . Він особисто привіз до Виконавчої служби відповідачів [PERSON] і [PERSON] , які державному виконавцю написали заяви про те, що жодних матеріальних претензій до [PERSON] на день його смерті не мали. Після цього у Покровському відділі державної виконавчої служби в м. Кривому Розі замість зняття арешту з майна надали листа-відмову № 1711-34/20455 від 10.03.2020 р., в якому вказано, що на виконанні у відділі згідно даних книг реєстрації вхідної кореспонденції та даних системи АСВП за період з 01.01.2010 р. по теперішній час не перебувають виконавчі документи, у відповідності яких було накладено обтяження на майно [PERSON] , а саме 1/2 частку квартири [ADDRESS] , тобто будь-які документи по виконавчому провадженню стосовно [PERSON] фактично втрачені. Також в листі-відмові йому рекомендовано для вирішення питання про зняття арешту з майна звернутися до суду, що він і змушений зробити. Ухвалою судді від 03.09.2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2019 року, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. [PERSON] є батьком [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.09.1997 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. [PERSON] є власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 18.03.1998 року. Як вказує позивач, при поданні документів нотаріусу з`ясувалось, що на спадкове майно - 1/2 частку квартири [ADDRESS] № 908337 державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 04.06.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-530, виданого 02.02.2006 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу і Постановою АЕ № 908340 державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 04.06.2007 року на підставі виконавчого листа (№ нерозбірливий), виданого 16.03.1998 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу накладений арешт. Позивач звернувся з заявою до начальника Покровського відділу державної виконавчої служби у міста Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна боржника [PERSON] 10 березня 2020 року Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м. Дніпро) № 1711-34/20455 , [PERSON] надана відповідь, де зазначено, що на виконанні у відділі згідно даних книг реєстрації вхідної кореспонденції та даних системи АСВП за період з 01.01.2010 р. по теперішній час не перебувають виконавчі документи, у відповідності яких було накладено обтяження на майно [PERSON] , а саме 1/2 частку квартири [ADDRESS] (обтяження №5135898, 5136266), що унеможливлює задоволення вимог викладених у зверненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір оформити спадщину після померлого батька [PERSON] . Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує його законні права як спадкоємця. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину та в подальшому володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, також враховуючи те, що виконавчі документи, відносно [PERSON] , станом на 10.03.2020 року на виконані Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебувають, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved