Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), що розташований за адресою: [ADDRESS], на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, що розташована на території с. Новоселівка, Чернігівського району та на земельний пай площею 2,5025 гектарів, що розташований на території Вознесенської сільської ради, Чернігівського району. Свої вимоги обґрунтовує тим, що прабабуся позивача [PERSON] проживала у [ADDRESS]. 7 березня 1984року [PERSON] склала заповіт, згідно до якого усе майно заповіла своїй дочці (бабусі позивача) - [PERSON], яка на сьогоднішній день змінила прізвище із "[PERSON]" на "[PERSON]". [INFO] року прабабуся позивача померла та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,15 гектарів для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с.Новоселівка, Чернігівського району та земельного паю площею 2,5025 гектарів, розташованого на території Вознесенської сільської ради, Чернігівського району. Після смерті прабабусі ніхто до нотаріальної контори не звертався за отримання свідоцтва про спадкування за заповітом. У свою чергу, на момент смерті і по сьогоднішній день у житловому будинку, який входить до спадщини безперервно були зареєстровані позивач, його молодший брат - [PERSON] та їх мама - [PERSON], що підтверджується копією домової книжки. При цьому, [PERSON] була зареєстрована у цьому будинку як така, що не має права претендувати на нього. Батько позивача - [PERSON] на момент смерті не був зареєстрований у цьому будинку та на сьогоднішній день не претендує на спадщину. Так як на момент смерті прабабусі позивач був малолітнім (6 років), то всі дії у його інтересах, щодо управління спадковим майном вчиняла його мати - [PERSON]. Після смерті прабабусі вона здійснювала ремонт вказаного будинку, обслуговувала територію, оплачувала витрати на електроенергію, доглядала за вказаними земельними ділянками, тощо. Таким чином, у відповідності до ст. ст. 524,527,529,548,549 ЦК УРСР 1963 р„ позивач вважає себе таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Його молодший брат - [PERSON] на сьогоднішній день ніяким чином не претендує на спадкове майно. Нотаріальна контора відмовляється видати свідоцтво на право власності у порядку спадкування за законом на вище вказане спадкове майно, внаслідок чого вимушений звертатися до суду. В судове засідання сторони не з'явились, від позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідачі позов визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що прабабуся позивача [PERSON] проживала у [ADDRESS]. 7 березня 1984року [PERSON] склала заповіт, згідно до якого усе майно заповіла своїй дочці (бабусі позивача) - [PERSON], яка на сьогоднішній день змінила прізвище із "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], належність якого спадкодавцю підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER]. До складу спадщини також входить земельна ділянка площею 0,15 гектарів для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с.Новоселівка, Чернігівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] та земельний пай площею 2,5025 гектарів, розташований на території Вознесенської сільської ради, Чернігівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER]. Після смерті [PERSON] ніхто до нотаріальної контори не звертався за отримання свідоцтва про спадкування за заповітом. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] і по сьогоднішній день у житловому будинку, який входить до спадщини безперервно були зареєстровані - [PERSON], його брат - [PERSON] та їх мати - [PERSON], що підтверджується копією домової книжки. При цьому, [PERSON] була зареєстрована у цьому будинку як така, що не має права претендувати на нього. Батько позивача - [PERSON] на момент смерті не був зареєстрований у цьому будинку та на сьогоднішній день не претендує на спадщину. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тому, у відповідності до ст. ст. 524,527,529,548,549 ЦК УРСР 1963 р., позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. [PERSON] на сьогоднішній день не претендує на спадкове майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі в загальному порядку, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. Згідно роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved