Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача акціонерного товариства закритого типу «ДВК» (далі АТЗТ «ДВК») про визнання майнових прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.10.2003 року між ним, АТЗТ "ДВК" та Кредитною спілкою «Кредитна спілка військовослужбовців України» було укладено інвестиційний договір №49/С-6 про інвестування у житлове будівництво. 16.05.2005 року за ініціативою АТЗТ "ДВК" у зв»язку зі зміною нумерації та загальної планової площі квартир, інвестиційний договір №49/С-6 було переукладено між позивачем та АТЗТ "ДВК" на договір про участь у пайовому будівництві №?45-02/С-3, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався прийняти позивача у пайове будівництво житлового багатоквартирного будинку [ADDRESS] та ввести будинок в експлуатацію у четвертому кварталі 2006 року, а [PERSON], в свою чергу, взяв на себе обов'язок сплатити грошові кошти за об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру [ADDRESS] у строки та в порядку, визначені договором. На виконання умов договору [PERSON] сплатив АТЗТ "ДВК" грошові кошти у сумі 120 780, 62 грн. Проте у строк, визначений договором, АТЗТ "ДВК" взяті не себе зобов'язання не виконало, не ввело в експлуатацію будинок [ADDRESS]. Позивач зазначив, що відповідач не визнає його майнові права на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру [ADDRESS], а тому просив суд визнати за ним майнові права в судовому порядку. У судовому засіданні позивач подав заяву про зменшення вимог, у яких вказував, що насправді здійснив фінансування об»єкта інвестування в розмірі 120 780, 62 грн., що є 90% від запланованої загальної площі об»єкта, а тому просив визнати за ним майнові права на 90% інвестованої квартири [NUMBER], проектною загальною площею 52,34 кв.м., в секції 02/С-3 на дев»ятому поверсі в будинку [ADDRESS]. Представники відповідача у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встанвоено наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Забороняється інвестування в об'єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом. За приписами ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між АТЗТ "ДВК" (замовник будівництва) та [PERSON] (інвестор) укладено договір на участь у пайовому будівництві від 16.05.2005 року №?45-02/С-3, за умовами якого АТЗТ "ДВК" зобов'язалося прийняти [PERSON] у пайове будівництво житлового багатоквартирного будинку [ADDRESS] та ввести будинок в експлуатацію у четвертому кварталі 2006 року, а [PERSON], в свою чергу, взяв на себе обов'язок сплатити грошові кошти за об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру [NUMBER], проектною загальною площею 52,34 кв.м., в секції 02/С-3 на дев»ятому поверсі в будинку [ADDRESS]. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] здійснив фінансування об»єкта інвестування в розмірі 120 780, 62 грн., що є 90% від запланованої загальної площі квартири [NUMBER], проектною загальною площею 52,34 кв.м., в секції 02/С-3 на дев»ятому поверсі в будинку [ADDRESS]. Натомість АТЗТ "ДВК" не виконало взяті на себе за договором обов'язки щодо своєчасної здачі в експлуатацію об'єкта будівництва - будинку [ADDRESS] та передачі інвестору документів, необхідних для оформлення права власності на об'єкт інвестування. Ч. 5 ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) інвестору гарантоване право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. За положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що майнове право це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт інвестування або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди на передачу майнових прав в іпотеку, порушує права інвестора і не відповідає вимогам цивільного законодавства (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 вересня 2013 року №6-70цс13, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). В судовому засіданні не спростовано жодними доказами твердження позивача про те, що відповідачем не визнаються майнові права [PERSON] на об'єкт інвестування - квартиру [NUMBER], проектною загальною площею 52,34 кв.м., в секції 02/С-3 на дев»ятому поверсі в будинку [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем майнові права на 90% інвестованої квартири [NUMBER], проектною загальною площею 52,34 кв.м., в секції 02/С-3 на дев»ятому поверсі в будинку [ADDRESS]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі по 229 грн. 40 коп. в дохід держави. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 6, 15, 16, 190, 526, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та,

Outcome: approved