Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

15.01.2016 р. [PERSON] звернулася до ДП Ілліч-Агро Умань ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ( на даний час назву змінено на ДП «Умань-Агро») з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що є власником земельних ділянок, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку. Вказані земельні ділянки знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 10.11.2006 р. від її імені з ДП «Ілліч-Агро Умань». Однак, зазначений договір оренди вона не підписувала і не доручала іншій особі підписувати його. Крім того, до договору не долучено планів або схем земельних ділянок та кадастрових планів земельних ділянок. З вказаних підстав позивачка просить суд визнати цей договір оренди землі недійсним, витребувати у відповідача та повернути їй земельні ділянки (а.с.2-9). Ухвалою суду від 15.03.2016 р. до участі в справі в якості 3-ї особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучене публічне акціонерне товариство «Уманьферммаш» (а.с.109). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вказаних в позовній заяві підстав, а саме : тому, що позивачка не підписувала оспорюваний договір оренди землі. Не заперечує, що отримувала орендну плату за користування її земельною ділянкою, однак не знала, що вказана орендна плата виплачувалась саме по оспорюваному договору оренди землі. Про існування вказаного договору дізналася лише в 2015 році, коли побачила його вперше. Представник відповідача ПСП "Агрофірма "Світанок" в судову засідання не з'явився, подав заяву, зазначивши, що позивачка підписувала спірний договір та отримувала орендну плату по них, що свідчить про схвалення нею вказаного договору. Крім того, відповідач ПСП «Світанок» ввважає, що позивачка пропустил строк позовної давності, оскільки про існування договору їй було відомо ще в 2006 р., про що свідчить факт отримання орендної плати ( а.с.92-94). Представник відповідача -ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат", назву якого змінено на ДП "Умань-Агро" в судове засідання не з'явився, подав заперечення відносно позову, в якому зазначив, що він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки ПСП "Агрофірма "Світанок" є орендарем за оспорюваним договором оренди землі(а.с.105-106). Представник ПАТ «Уманьферммаш» в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14,16,18,19 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України Про оренду землі договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у пи-сьмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельних ділянок площею 3,0032 га та 0.4614 га, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.14,15). 10 листопада 2006 року між [PERSON] та Дочірнім підприємствам «Ілліч-Агро Умань» ВАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ( на даний час назва вказаного підприємства змінена на Дочір-нє підприємство Умань-Агро") було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавались вищевказані належні позивачці земельні ділянки. На вказаному договорі є підписи сторін і він 18.01.2007 р. був зареєстрований Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040722100041 (а.с.18-19). Як вбачається з пояснень позивача, викладених в позовній заяві і з висновку експерта №1/1774 від 29.07.2016 р. підпис на оспорюваному договорі оренди землі та акті приймання-передачі земельної ділянки виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.122-127). Доказів того, що позивачка надавала повноваження іншій особі на підписання від її імені оспорюваного договору оренди землі відповідачі суду не надали. Оскільки не підписання орендодавцем договору оренди землі та не надання повноважень на його укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останнього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення пра-вочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. Наслідком визнання правочину недійсним є обов'язок кожної із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що передбачено ч.2 ст.216 ЦК України. На підставі вказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню, проте з врахуванням відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також наданих відповідачами копій установчих документів та розподільчих балансів (а.с. 40-58). Так, з вказаних доказів вбачається, що назву відповідача - Дочірнього підприємства "Ілліч-Агро Умань" Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (код ЄРДПОУ 34571712) на даний час змінено на Дочірнє підприємство "Умань-Агро"(код ЄРД-ПОУ 34571712). Оскільки оспорюваний договір оренди землі укладався саме ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", тому заперечення ДП "Умань-Агро" про те, що вказане підприємство не є належним відповідачем по справі, є необгрунтованими. В той же час, другий відповідач - ПСП "Агрофірма "Світанок" є правонаступником СПП "Світанок плюс", яке було виділено з ДП "Ілліч-Агро Умань" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та до статутного капіталу якого перейшли права та обов'язки по оспорюваному договору оренди землі. ПСП "Агрофірма "Світанок" на даний час фактично за оспорюваним договором оренди землі використовує належні позивачці земельні ділянки, що не заперечується сторонами. З врахуванням зазначеного, суд визнає недійсним оспорюваний договір оренди землі і витребовує належні позивачу земельні ділянки у відповідача - ПСП "Агрофірма "Світанок". Посилання позивача на відсутність істотних умов договору оренди землі як на ще одну з підстав визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним, суд вважає неправильним з врахуванням наступного. Істотні умови договору оренди землі визначені статтею 15 Закону України Про оренду землі. Вказаною статтею ( в редакції, яка діяла на час укладення оспорюваного договору) було передбаче-но, що невід'ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду та кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (об-тяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Однак при цьому, з врахуванням положень ст.3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України щодо того, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, позивачка повинна була довести, що дійсно її права порушені внаслідок відсутності плану або схеми земельної ділянки та кадастрового плану земельної ділянки, наскільки істотно вони порушені вказаним та в чому полягає це порушення (правова позиція ВС України у справі №6-114цс14). Оскільки зазначеного позивачем не здійснено, тому вказане не є підставою для визнання оспорюваного договору оренди недійсним. В п.7 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009р. № 9 " Про судову практику розгляду ци-вільних справ про визнання правочинів недійсними " роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Таким чином, з врахуванням того, що жодного доказу того, що [PERSON] надавала доручення іншій особі на вчинення оспорюваного правочину суду надано не було, суд вважає безпідставними посилання відповідача ПСП "Агрофірма "Світанок" на норми ч.1 ст.241 ЦК України як на підставу відмови у задоволенні позову. Відповідачем ПСП "Агрофірма "Світанок" також не надано доказів , які б спростовували твердження позивачки про те, що про порушення свого права вона дізнався лише в 2015 році, вперше побачивши оспорюваний договір оренди землі. Отримання позивачкою орендної плати не свідчить про те, що вона знала чи повинна була знати про порушення свого права, а саме про те, що від її імені невідомою особою було укладено оспорюваний договір оренди землі. Посилання ПСП "Агрофірма "Світанок" на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору чи з дня , коли почалось його виконання, оскільки позивачка отримувала плату за користування землею, суд вважає таким, що суперечить вимогам ст.261 ЦК України. Зазначене випливає з правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-48цс15 від 22.04.2015. З вказаних підстав суд прийшов до висновку, що [PERSON] не порушено строк позовної давності. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги , визнаючи оспорюваний договір оренди землі недійсним та зобов'язуючи юридичну особу, яка фактично використовує на даний час спірну земельну ділянку, повернути власнику земельні ділянки, які були отримані орендодарем по зазначеному договору. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів ДП "Умань Агро" і ПСП "Світанок" на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею по справі (а.с.1, 140). Вказані витрати, необхідно розподілити між відповідачами ДП "Умань Агро" і ПСП "Світанок" наступним чином: сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір - покласти на відповідачів в рівних частках, а витрати на проведення експертизи , оплачені позивачкою - покласти на відповідача ДП "Умань Агро", так як договір оренди землі від імені позивача був укладений з ДП «Умань-Агро».

Outcome: approved