Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення. В позовній заяві він зіслався на те, що ПриватБанк та [PERSON] 01.10.2008 року уклали договір №DNOWGK0000000019, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 102601,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.10.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 01.10.2008 року уклали договір іпотеки № DNOWGK0000000019, згідно з договором іпотеки відповідач надавав іпотеку нерухомого майна, а саме: будинок загальною площею 80.80 кв.м., житловою площею 46,30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 118000 грн. 00 коп. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 19.08.2014 року має заборгованість в розмірі 258657,93 грн., яка складається з наступного: 72263,98 - заборгованість за кредитом; 72620,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19003,21 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 82215,30 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 12305,14 грн. - штраф (процентна складова). Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNOWGK0000000019 від 01.10.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані в будинку, стягнути з відповідача судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Первісний позов підтримує в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав в повному обсязі, заперечує проти його задоволення та надав зустрічний позов, в якому зазначає, що в своєму додатку до розрахунку заборгованості, доданому до позову, позивач за первісним позовом зазначає, що з 01.02.2009 року розмір відсотків збільшився з 20,40% до 23,40%, що є незаконним. Так, дійсно, 01.10.2008 року між [PERSON] та Покровським відділенням ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір №DNOWGK0000000019 строком до 01.10.2018 року у вигляді кредиту у розмірі 102601,00 грн. на купівлю будинку зі сплатою за користування кредитом 20,04% річних. 01.10.2008 року між вказаними сторонами укладено також іпотечний договір №DNOWGK0000000019, за яким [PERSON] - іпотекодавець передав ЗАТ КБ "ПриватБанк" - іпотекодержателю в іпотеку житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 2.3.1 кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). 11.11.2014 року при отриманні позовної заяви про звернення стягнення на майно з розрахунком заборгованості за кредитом, [PERSON] дізнався, що 01.02.2009 року Покровське відділення ПриватБанку збільшило розмір відсоткової ставки за кредитним договором до 23,40% річних, в зв'язку з чим щомісячний платіж по кредиту позивача значно зріс. Пункт 3.5 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (надалі Правила), затверджених Постановою Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банкам надано право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Відповідно до ч.5 пункту 3.4 зазначених вище Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, а тому банк повинен навести (математичну залежність) між запропонованим розміром ставки до розміру ставки Національного банку України (надалі НБУ), а також обґрунтувати збільшення процентної ставки. Проте банк збільшуючи процентну ставку за користування кредитом, не навів математичної залежності між запропонованим розміром ставки до розміру облікової ставки НБУ та не обґрунтував збільшення процентної ставки до 23,40% (на рік). Окрім того, пропозиція банку щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом рівнозначна переукладенню кредитної угоди, тому ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язаний був надати позивачу розрахунки нової реальної вартості кредиту, згідно вимог зазначених Правил, а також додаткову угоду. Тому банк не міг в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку. Також підвищення відсоткової ставки, яке було проведено відповідачем з 01.02.2009 року є незаконним тому, що відповідно до змін, внесених в Цивільний кодекс України (ч.2 ст. 1056-1), які набрали чинності з 1 січня 2009 року, (а зараз ч.3 даної статті зі змінами в 2011 році) визначено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Просить визнати неправомірними дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо збільшення розміру процентної ставки з 01.02.2009 року за користування кредитом з 20,40% до 23,40% річних за кредитним договором №DNOWGK0000000019 від 01.10.2008 року та іпотечним договором №DNOWGK0000000019 від 01.10.2008 року між [PERSON] та Покровським відділенням ПАТ КБ "ПриватБанк". Зобов'язати Покровське відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" перерахувати сплачені [PERSON] кошти за завищеними відсотками та зарахувати платежі в рахунок погашення тіла кредиту та стягнути з Покровського відділення ПриватБанку та ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] судові витрати. Зустрічний позов підтримав та просить задовольнити. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 01.10.2008 року уклали договір №DNOWGK0000000019, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 102601,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.10.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 01.10.2008 року уклали договір іпотеки № DNOWGK0000000019, згідно з договором іпотеки відповідач надавав іпотеку нерухомого майна, а саме: будинок загальною площею 80.80 кв.м., житловою площею 46,30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 «звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду». Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Частина 2 вказаної статті передбачає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Разом з тим, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, в ній в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В порушення наведених вимог прохання до суду в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить початкової ціни предмету іпотеки, в ньому не вказані всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Окрім того в позові не визначений спосіб реалізації предмета іпотеки, навпаки вказано «з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом». Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується доводів позивача щодо обгрунтованності заборгованості та її складових, то суд приймає до уваги, що відповідачем суду надані квитанції про часткову оплату кредиту, а позивачем за первісним позовом не надано оригіналу письмового повідомлення з доказами про вручення [PERSON] про зміну відсоткової ставки з 01.02.2009 року. Тому, суд керується ст.10 ЦПК України де сказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і вважає, що позивач позбавив суд можливості перевірити заперечення відповідача і не довів суду наявність заборгованості саме у вказаному ним у позові розмірі. За таких обставин суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні первісного позову за вищевказаними мотивами. Що стосується зустрічного позову,то суд вважає, що цей позов необхідно задовольнити. Так, пунктом 2.3.1 кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). В судовому засіданні встановлено, що 11.11.2014 року при отриманні позовної заяви про звернення стягнення на майно з розрахунком заборгованості за кредитом, [PERSON] дізнався, що 01.02.2009 року Покровське відділення ПриватБанку збільшило розмір відсоткової ставки за кредитним договором до 23,40% річних, в зв'язку з чим щомісячний платіж по кредиту позивача значно зріс. Пункт 3.5 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (надалі Правила), затверджених Постановою Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банкам надано право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Відповідно до ч.5 пункту 3.4 зазначених вище Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, а тому банк повинен навести (математичну залежність) між запропонованим розміром ставки до розміру ставки Національного банку України (надалі НБУ), а також обґрунтувати збільшення процентної ставки. Проте банк збільшуючи процентну ставку за користування кредитом, не навів математичної залежності між запропонованим розміром ставки до розміру облікової ставки НБУ та не обґрунтував збільшення процентної ставки до 23,40% (на рік). Окрім того, пропозиція банку щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом рівнозначна переукладенню кредитної угоди, тому ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язаний був надати позивачу розрахунки нової реальної вартості кредиту, згідно вимог зазначених Правил, а також додаткову угоду. Тому суд вважає, що банк не міг в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку. Також підвищення відсоткової ставки, яке було проведено відповідачем з 01.02.2009 року є незаконним тому, що відповідно до змін, внесених в Цивільний кодекс України (ч.2 ст. 1056-1), які набрали чинності з 1 січня 2009 року, (а зараз ч.3 даної статті зі змінами в 2011 році) визначено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Тому виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved