Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

26 лютого 2020 року представник заявника адвокат Бондаренко Дмитро Валерійович, який діє в інтересах заявника [PERSON] , звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту родинних відносин із батьками. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] помер батько заявника - [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, яка складалася в тому числі із земельної ділянки, площею 5,0562 га, розташованої на території Новоєлизаветівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області. На випадок своєї смерті [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким зазначену земельну ділянку він заповідав своїй донці - заявнику [PERSON] . Оскільки заявник спадщину після смерті у встановленому законом порядку не прийняла, фактично спадщину прийняла дружина [PERSON] та мати заявника - [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею є заявник [PERSON] , яка вважала, що прийняла спадщину у встановленому порядку, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із померлою. Однак, 12 червня 2019 року при зверненні до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав заявник отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв"язку із пропуском встановленого шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також в зв"язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між заявником та спадкодавцем. Заявник позбавлена можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку, оскільки документ, що підтверджує дошлюбне прізвище заявника (свідоцтво про шлюб), а також свідоцтво про укладення шлюбу між батьками були втрачені, крім того у свідоцтві про народження заявника відсутня інформація щодо батька. В зв"язку з чим заявник звернулася до суду та просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також факт родинних відносин із батьками, оскільки встановлення даних фактів необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті матері (а.с.1-4). Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заявлені вимоги підтримали, просили заяву задовольнити, справу розглянути без їх участі (а.с. 12, 53). Заінтересована особа - представник Лиманської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти вимог заявника не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без його участі (а.с. 49). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] с. Дробишеве м. Лиман Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Дробишевської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області 23 грудня 2005 року, актовий запис 85 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі із земельної ділянки площею 5,0562 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоєлізаветівської сільської ради Красноармійського району Донецької області (кадастровий номер 1422783800:05:000:0600, кадастровий номер 1422783800:05:000:1404), яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Красноармійською райдержадміністрацією 16 серпня 2005 року (а.с. 23). За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 16 вересня 2005 року секретарем виконавчого комітету Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Погуляй Г.М., згідно з яким [PERSON] зазначену земельну ділянку (кадастровий номер 1422783800:05:000:0600, кадастровий номер 1422783800:05:000:1404), яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Красноармійською райдержадміністрацією 16 серпня 2005 року, заповідав [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заявник [PERSON] після смерті батька у встановлений законом строк спадщину не прийняла через тяжку хворобу та інвалідність, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала (а.с. 22). Отже, спадщину після сметрі [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла дружина померлого та мати заявника - [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживача разом із спадкоємцем, що підтверджується довідкою 25 березня 2019 року № 562, виданою Лиманською міською радою Донецької області (а.с. 13). Прийнявщи спадщину [PERSON] належним чином не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 25 березня 2019 року, актовий запис № 17 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі і на зазначену земельну ділянку. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину, оскільки на час її відкриття проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , про що 05 квітня 2019 року було складено відповідний акт (а.с. 16). Отже, заявник [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак при зверненні до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 12 червня 2019 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не підтверджено факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , а також відсутні документи, що підтверджують родинний зв"язок між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с. 15). Відповідно дост. 293 ч.1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном було передбачено ст. 549 ЦК УРСР, Цивільним кодексом 2003 року не передбачено встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Для заявниці встановлення вищезазначеного факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця за законом у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно зістаттею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону вбачається, що відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця разом з заявником є доказом того, що вона не проживала із спадкоємцем, але сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною 3 статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Судом досліджено наданий заявником акт від 05 квітня 2019 року про те, що померла [PERSON] проживала разом зі своєю донькою [PERSON] з грудня 2005 року по день смерті [INFO] , надана йому оцінка та визнана належним та допустимим доказом по справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими письмовими доказами, які узгоджуються між собою, за відсутності заперечень заінтересованої особи та відсутності інших спадкоємців, які звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки заявником доведено факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що прийняти спадщину в установленому законом порядку в нотаріальній конторі заявник позбавлена можливості через відмову нотаріуса, суд вважає можливим встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, а саме [INFO] . Щодо вимог заявника [PERSON] про встановлення факту родинних відносин із батьками, суд зазначає наступне. Згідно п. 4.1 та п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до ст.12, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. На підтвердження факту родинних відносин заявником надані копія свідоцтва про одруження від 07.10.2004 року серія [NUMBER] , копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 18 вересня 2018 року серії [NUMBER] , копія свідоцтва про шлюб від 27.01.1979 року серії [NUMBER] , копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.10.1995 року серія [NUMBER] , копія рішення Красноармійського районного суду від 09.04.1998 року (справа № 95/98 (а.с. 17-21). Однак, свідоцтво про одруження батьків та свідоцтво про шлюб, згідно з яким заявник змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] " були втрачені. Згідно інформації від 06 лютого 2020 року, наданої Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб, при реєстрації якого відбулася зміна прізвища заявника з " [PERSON] " на " [PERSON] ", а також актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] не виявлено (а.с. 26). На підтвердження факту родинних відносин заявником надані надані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] від 07 квітня 2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON] . Батьки заявника проживали в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області. Після смерті батька заявника - [PERSON] [PERSON] проживала разом зі своєю донькою [PERSON] за місцем її реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 55, 58). Враховуючи всі вищенаведені факти в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , як між донькою та батькими відповідно. Згідно п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, бо досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються.

Outcome: approved