Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати малолітню [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування для подальшого її влаштування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Слобідського району як дитина, яка опинилися в складних життєвих обставинах. Батьки зловживають алкогольними напоями, не працюють, дитина без поважних причин не відвідує навчальний заклад. У листопаді 2018 року дитина тиждень не відвідувала навчальний заклад, було встановлено, що батьки перебували в стані алкогольного сп`яніння, дитина перебувала на вулиці, голодна, батьки вихованням дитини не займались. Малолітню [PERSON] було 07.11.2018 року влаштовано до лікарні, а потім переведено до центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Харкова, в якому вона перебувала до лютого 2019 року. У лютому 2019 року батьки звернулись до Служби у справах дітей Слобідського району із заявою про повернення доньки на виховання. Враховуючи, що батьки працевлаштувались, перестали вживати алкоголь, створили в квартирі належні умови Комісія повернула малолітню [PERSON] на виховання батькам. У жовтні 2019 року до Служби у справах дітей Слобідського району звернулась адміністрація навчального закладу ХЗОШ № 68 з клопотанням, в якому пояснила, що малолітня [PERSON] з початку жовтня не відвідує школу. Також до Служби у справах дітей Слобідського району звернулась тітка дитини [PERSON] та повідомила, що батьки дитини знову зловживають алкогольними напоями, дитина не відвідує школу, не має одягу, у серпні дитина тиждень перебувала у [PERSON] в родині. Дитину 17.10.2019 року було влаштовано до лікарні, згодом до Обласного багатопрофільного дитячого санаторію. Родина мешкає в трикімнатній квартирі. Санітарний стан квартири незадовільний, квартира потребує ремонту. [PERSON] , [INFO] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування свого відзиву [PERSON] посилається на те, що дійсно дитина не відвідувала школу в жовтні 2019 року по причині хвороби, про що було в телефонному режимі повідомлено класного керівника. З медичної карти дитини вбачається регулярне відвідування лікарів, проведення необхідних щеплень. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в КНП ХОР "Обласний наркологічний диспансер", приймає усі заходи для боротьби з залежністю від алкоголю та на теперішній час знаходиться у стані ремісії. Батько дитини [PERSON] на обліку у наркологічному диспансері не перебуває. Відповідно до висновку психоневрологічного диспансеру у [PERSON] та [PERSON] на момент огляду психотичного розладу не виявлено. Квартира дійсно потребує ремонту, на який вони з [PERSON] збирають гроші, але все необхідне для нормального життя дитини в квартирі є. Після вилучення доньки з родини, [PERSON] з дозволу Департаментому служб у справах дітей постійно її відвідує. Також дозвіл на побачення було надано [PERSON] . На теперішній час [PERSON] офіційно працевлаштована, [PERSON] офіційно не працює, але має дохід. Вважає, що на теперішній час в родині існують усі необхідні умови для повернення доньки. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради 03.01.2020 року надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що тривалий час спостережень за родиною [PERSON] показав, що батьки не виконують свої батьківські обов`язки, своєю поведінкою наражають життя дитини на небезпеку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позовні вимоги задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, що дитина хворіла, а тому не відвідувала школу. [PERSON] та її представник адвокат Молокосусов В.Є. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просять в задоволенні позову відмовити. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.08.2011 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з листопада 2018 р. на підставі інформації ХЗОШ № 68, в якій навчалась дитина, про те що дитина не відвідує школу з 05.10.2018 р. Відповідно до копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 07.11.2018 року дитину доставлено до комунального некомерційного підприємства "Міська багатопрофільна лікарня № 18" Харківської міської ради. З копії акту прийому дитини від 29.11.2018 року вбачається, що малолітню [PERSON] було передано до КЗ соціального захисту для дітей "Центр соціально психологічної реабілітації дітей" м. Харкова" Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Відповідно до копії заяви від 15.02.2019 року, [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з клопотанням про повернення її дитини [PERSON] . Актом про факт передачі дитини, малолітню [PERSON] було передано на виховання та спільне проживання батькам [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією акту від 25.02.2019 року. На підставі клопотання ХЗОШ № 68 від 17.10.2019 року, в якій навчалась дитина, про те, що дитина не відвідує школу з початку жовтня 2019 р. та протоколу тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища від 17.10.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради складено висновок про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, що підтверджується копією висновку від 26.11.2019 року № 729. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є класним керівником 2-Д класу ХЗОШ № 68, в якому навчалась малолітня [PERSON] . У другому класі до 23.09.2019 року малолітня [PERSON] ходила до школи охайна, заплетена, зі шкільним приладдям. Дитина у класі спокійна, однак навчання у неї на низькому рівні. З 23.09.2019 року малолітня [PERSON] до школи не ходила, [PERSON] телефонувала два рази батькам, які повідомили, що дитина хворіє, і вони збираються до лікарні, після чого на телефонний дзвінок не відповіли. Працівникіи ХЗОШ № 68 намагались відвідати дитину за місцем проживання, однак двері ніхто не відкрив. Аналогічна ситуація була у 1-му класі. У 1-му класі після повернення дитини до школи (ІІ-семестр) батьки займались вихованням дитини, малолітня [PERSON] у школі була охайна. У 2-му класі батьки з вчителями школи спілкуються, на батьківські збори ходять, на літніх канікулах батьки допомогали з ремонтом у класі, давали дитині кошти на харчування. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства", а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані: приймати участь у вихованні дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , підтвердженням чого, на його думку, є неналежне виховання дитини батьками, що привело до педагогічної занедбаності дитини, незадовільний санітарний стан квартири, в якій проживає малолітня дитина. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначають, що держави - учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. За ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Також держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. При цьому згідно до ч. 3 ст. 12 вказаного Закону України держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Втручання держави у сімейне життя відповідачів захищається гарантіями ст. 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", яка передбачає, що органи державної влади, у тому числі суд, не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У статтях 32, 51 Конституції України також передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У п.п. 48, 49 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 року, яка стосується аналогічних обставин справи, зазначено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (також справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Зокрема, якщо, як у цьому випадку, йдеться про неможливість батьків забезпечити належні умови проживання та виховання дітей, суду необхідно встановити можливість виправити ситуацію найменш радикальними засобами втручання, тобто пропорційними тій небезпеці дітям, яка реально існує в сім`ї відповідачів. У відповідності до копії інформаційного листа Слобідського відділення ГУ НП в Харківській області від 08.01.2019 року [PERSON] за місцем проживання характеризується задовільно, у зловживанні алкогольними напоями не помічений, сварок в родині та з сусідами не влаштовує. Як вбачається з копії інформаційного листа Слобідського відділення ГУ НП в Харківській області від 08.01.2019 року [PERSON] за місцем проживання характеризується задовільно, у зловживанні алкогольними напоями не помічена, сварок в родині та з сусідами не влаштовує. Згідно копії характеристики вихованки обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей « Гармонія» [PERSON] , [INFO] , за час перебування у закладі з 16.12.2019 року [PERSON] проявила себе як слухняна, довірлива, неагресивна, дружелюбна, товариська, з нею легко налагоджувати контакт. Дитині подобається взаємодіяти з іншими дітьми. За результатами психологічного дослідження рівень інтелектуального розвитку знаходиться на середньому рівні, розвиток процесів уваги - низький рівень, пам`яті та мислення має середній рівень. До матері дитина виявляє позитивні почуття і має бажання повернутися додому, до батька - негативні. [PERSON] не бажає йти в іншу сім`ю, дуже любить своїх рідних. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що емоційний зв`язок дитини з батьками не втрачений, батьки і дитина бажають мешкати разом, відомості про те, що батьки не в змозі забезпечити дитині необхідний рівень побутового існування та піклування, що проживання з батьками наражає дитину на постійну небезпеку матеріали справи не містять. Батьки [PERSON] та [PERSON] також демонструють бажання і можливість виправити на краще ситуацію з належним утриманням та вихованням дитини, цікавляться станом здоров`я дитини, цікавляться життям дитини у ОЦСПРД «Гармонія», а тому заслуговують на можливість змінити свою поведінку, ставлення до утримання своєї малолітньої дитини. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відібрання малолітньої [PERSON] від батька та матері. Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне попередити батьків малолітньої [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] про можливість відібрання у них дитини та позбавлення батьківських прав відносно дитини в разі незміни ними у подальшому свого пасивного ставлення до її виховання. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed