Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 27 435,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем відкрито позивачу картковий рахунок для отримання пенсії. Крім того, позивач отримала від банку кредитну картку «MasterCard» № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 25 000 грн. 00 коп. 20.07.2015 року біля 17 години їй передзвонив чоловік з номера [NUMBER] , який назвався представником служби безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] , назвав свій табельний номер 2242 , після чого назвав номер картки [NUMBER] позивача та номер картки [NUMBER] і сказав, що по цьому рахунку проводиться перевірка в цілях боротьби з незаконним обігом коштів та запобігання фінансування сепаратизму на сході України, потрібно встановити ліміт на рахунку на час перевірки, але заявив, що жодних даних та пін-коду він не потребує, він оформить заявку на ліміт коштів, а на мій телефон прийде смс- повідомлення з підтвердженням банку. Після завершення розмови 20.07.2015 р. мені надійшли 4 смс- повідомлення щодо списання з рахунку позивачки грошових коштів в розмірі 24 945,75 грн. 4-ма траншами. У зв`язку з тим, що списання коштів відбулось несанкціоновано, вона намагалась додзвонитися за телефоном гарячої лінії до ПАТ КБ «ПриватБанк» і зупинити операцію по списанню коштів, але оператор кол-центру Приватбанку відповіла, що це неможливо і перевела її дзвінок на співробітника служби безпеки банку, якій прийняв повідомлення про шахрайські дії з картковим рахунком. 21.07.2015 року вона звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення в Залізничний РВ ДМУ ГУ МВС України у Львівській області. Вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140060001931 від 21.07.2015 р. та в кримінальному проваджені визначено правову кваліфікацію за ч.1 ст.190 КК України. Як [PERSON] стало відомо пізніше, грошові кошти з кредитної картки були переведені на основну картку (пенсійну), і в подальшому з цієї картки були списані на гаманець "Easy Pay", що встановлено оперативними засобами, але власник цього гаманця працівниками поліції досі не встановлений. За даними попереднього розслідування перший платіж, а саме грошові кошти в сумі 456,75 коп., переведені на рахунок ТзОВ "Контрактовий дім", м. Київ в оплату за послуги, але на запит слідчого щодо власника рахунку відповіді не отримано. На письмову вимогу до відповідача про зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами на час проведення слідчих дій (оскільки кошти були переведені з кредитної карти), повернення списаних з поточних рахунків грошових коштів та проведення службового розслідування за фактом несанкціонованого списання коштів з рахунків позивачки, остання отримала лист від 21.07.2015 року, що звіт буде наданий відповідачем протягом 30 днів. На подальші звернення позивачки відповідач обмежився відписками, а пізніше надав лист № 20.1.0.0.0/7-20150910/477 від 07.10.2015 р. про відмову в задоволенні вимог [PERSON] Жодного розпорядження на списання грошових коштів з рахунку позивачки, пін-код чи будь-яку особисту інформацію вона нікому не надавала, а тому вважає, що зазначене вище списання грошових коштів є таким, що здійснене банком незаконно та з порушенням обов`язку збереження персональних даних та грошових коштів на рахунках його клієнта. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на підставність таких, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечували, покликаючись на їх безпідставність, додатково наголосив, що банк жодним чином самостійно не здійснював списання коштів з рахунку позивачки, у зв`язку із чим у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем відкрито позивачу картковий рахунок для отримання пенсії. Крім того, позивач отримала від банку кредитну картку «MasterCard» № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 25 000 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивачка ствердила, що 20.07.2015 року біля 17 години їй передзвонив чоловік з номера [NUMBER] , який назвався представником служби безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] , назвав свій табельний номер 2242 , після чого назвав номер картки [NUMBER] позивача та номер картки [NUMBER] і сказав, що по цьому рахунку проводиться перевірка в цілях боротьби з незаконним обігом коштів та запобігання фінансування сепаратизму на сході України, потрібно встановити ліміт на рахунку на час перевірки, але заявив, що жодних даних та пін-коду він не потребує, він оформить заявку на ліміт коштів, а на її телефон прийде смс-повідомлення з підтвердженням банку. Після завершення розмови 20.07.2015 р. позивачці надійшли 4 смс- повідомлення щодо списання з рахунку грошових коштів в розмірі 24.945,75 грн. 4-ма траншами. Крім того, наголосила, що одразу після того випадку [PERSON] намагалась додзвонитися за телефоном гарячої лінії до ПАТ КБ «ПриватБанк» і зупинити операцію по списанню коштів, але оператор кол-центру Приватбанку відповіла, що це неможливо і перевела її дзвінок на співробітника служби безпеки банку, якій прийняв її повідомлення про шахрайські дії з картковим рахунком. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення). Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Як було встановлено судом під час розгляду справи, та підтверджено у судовому засіданні позивачкою, станом на момент розгляду справи [PERSON] не оспорила в судовому порядку видаткових операцій здійснених ним 20.07.2015 року в сумі 24945.75 грн. по картки/рахунку № [NUMBER] . 21.07.2015 року вона звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення в Залізничний РВ ДМУ ГУ МВС України у Львівській області. Сама ж [PERSON] наголошує, що її коштами заволоділа невідома особа, яка представилась працівником банку. Крім того, як вбачається з позовної заяви та долучених до неї доказів, з приводу подій, які мали місце 20.07.2015 року, щодо переказу коштів з рахунку позивача, за заявою позивача Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 22.07.2015 року зареєстровано кримінальне провадження № 12015140060001931 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Однак вказане провадження не є закінченим, слідством не встановлено винних осіб, і не доведено наявності вини інших осіб, у перерахунку коштів з картки/рахунку № [NUMBER] [PERSON] . З поданих [PERSON] дублікатів квитаїнцій вбачається, що мало місце поповнення коштів на картковий рахунок № [NUMBER] через термінал самообслуговування (ТС), а тому позивачка зобов`язаний надати як доказ квитанції, які видає термінал самообслуговування після здійснення операцій поповнення рахунку. Як вбачається з долучених позивачкою роздруківок з електронної пошти, 22.10.2015 року банк повідомив позивача про закриття її карки/рахунку № [NUMBER] ./а.с.28/ Попри наведене, доказів того, що кошти в сумі 27.435 грн. зараховані в період з 16.09.2015 року по 22.10.2015 року на картку/рахунок № [NUMBER] , має пряме відношення до суми 24.945,75 грн., списаної з її картки 20.07.15 року. Позивачем не наданий відповідний розрахунок грошових коштів, що вона вимагає стягнути з відповідача. Жодного оригінала документу, на які посилається позивач суду не було надано. Також позивачем не доведено суду, що списання грошових коштів з її картки 20.07.15 року в сумі 24.945,75 грн., відбувалось без її волі та без використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За вказаних норм права, позивачем не було доведено, що [PERSON] вживала будь які дії, щодо невідкладного повідомлення банку про платіжні операції, що нею не виконувалися. Про такі дії заперечує Відповідач, представник якого наполягає, що до банку [PERSON] звернулась лише 03.09.15 року. Аналогічні правові позиції містяться в Постановах Верховного суду від 10.04.19 року у справі № 144/287/17-ц та від 10.04.19 року у справі № 524/3979/16-ц. Згідно ч.13 ст. ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, згідно 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення її законних права. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі та

Outcome: dismissed