Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить застосувати наслідки нікчемності укладеного 14 березня 2016 року договору фінансового лізингу №003889 між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача майно набуте ним на виконання нікчемного правочину, а саме грошові кошти в сумі 65000,00 гривень. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 14 березня 2016 року нею було підписано договір фінансового лізингу №003889, на виконання положень якого 14 березня 2016 року нею було сплачено на користь ТОВ «Ваш Авто» грошові кошти в сумі 65000,00 гривень адміністративного платежу. Зазначає, що договір фінансового лізингу укладений з порушенням вимог закону щодо форми правочину, зокрема такий нотаріально не був посвідчений, умови договору є несправедливими щодо неї як споживача. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначає, що позивач підписавши договір була ознайомлена та погодилася з умовами договору, права позивача як споживача жодним чином не порушені, форма договору дотримана, відтак позов є безпідставним, позивач невірно тлумачить положення норм чинного законодавства. Відтак просить в задоволенні позову відмовити. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваш Авто» було укладено Договір фінансового лізингу №003889 з додатками, предметом якого є автомобіль Kia Sportage вартістю 650000,00 грн. (а.с. 12-21). На виконання умов даного Договору позивачем згідно квитанції №3951420001 від 14.03.2016р. були внесені кошти в сумі 65000,00 грн. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (а.с. 18). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до пункту 12.1 Договору, у випадку розірвання договору лізингоодержувачем, лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 40% від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку адміністративний платіж лізингоодержувачу не повертається. Суд вважає, що таке положення договору є несправедливим в розумінні частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з частиною 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати у власність другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією ВСУ України № 6-2766цс15. Судом встановлено, що укладений спірний договір у порушення вимог чинного законодавства не був нотаріально посвідчений, що є підставою для його нікчемності. Таким чином, враховуючи, що договір фінансового лізингу є нікчемним, сума адміністративного платежу у розмірі 65000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 650,00 грн. на відшкодування витрат із сплати судового збору.

Outcome: approved