Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля "Hyundai Matrix". Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] автомобіль "Hyundai Matrix" 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], грошовий вклад у банківській установі, які були набуті останнім у шлюбі з [PERSON] [PERSON] стверджувала, що заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не склав, а вона поряд зі своїм братом [PERSON], матір'ю померлого [PERSON] та дружиною спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями за законом. Як зазначила позивач, син померлого [PERSON] відмовився від спадщини на її користь, а мати померлого [PERSON] відмовилась від спадщини на користь його дружини [PERSON] За таких обставин, [PERSON] претендує на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля "Hyundai Matrix". На звернення 09.12.2015 року представника позивача до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності в порядку спадкування на 1/4 частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля Hyundai Matrix, д/н [NUMBER], отримано відмову з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зважаючи на те, що позивач прийняла спадщину у встановленому порядку, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, вона просила про задоволення позовних вимог. До початку розгляду справи по суті дружина померлого [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль Hyundai Matrix д/н [NUMBER]. В обґрунтування позову [PERSON] стверджувала, що спірне майно було придбано нею за особисті кошти, а отже є її особистою власністю і не входить до складу спадкової маси після смерті [PERSON] Зокрема, як стверджувала [PERSON], квартира [ADDRESS] та автомобіль "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], придбані нею за кошти, отримані від продажу подарованого та отриманого у спадщину нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Відтак, на думку позивача за зустрічним позовом, у [PERSON] не виникло права власності на зазначене спірне майно, яке є особистою приватною власністю [PERSON] та, відповідно, не може вважатись спадщиною, що відкрилась після смерті [PERSON] З цих підстав позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечували у зв'язку з його необґрунтованістю, просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом та її представник проти первісного позову [PERSON] заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зустрічний позов підтримали, просили суд про задоволення своїх позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали заяву, в якій просили суд розглядати справу за відсутності свого представника, а позов вирішити на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.1997 року між [PERSON] та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Калінінському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис №97 (а.с.123). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Боржомською службою громадянського реєстру Агентства розвитку державних сервісів Грузії (а.с.70-72). Судом встановлено, що спірні квартира [ADDRESS] та автомобіль "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER] були придбані у зареєстрованому шлюбі [PERSON] з [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2008 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено попередній договір, згідно умов якого продавець погодилась продати, а покупець погодилась купити квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.127). 11.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2755 (а.с.124-126). Продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за 712 950,00 грн., що на дату підписання договору еквівалентно 147 000,00 доларів США. За договором купівлі-продажу Х1025-1 від 25.10.2009 року [PERSON] придбано автомобіль "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER] (а.с. 189), а кошти за придбаний автомобіль у розмірі 130 000 грн. перераховано згідно платіжного доручення №1 від 26.10.2009 року (а.с.128). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.3, ч.1, ч. 7 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 24.05.2000 року належала квартира [ADDRESS] (а.с. 181), також на підставі договору дарування від 08.12.2005 року їй належав житловий будинок [ADDRESS].с. 179). При цьому, 19.06.2008 року [PERSON] продано належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та внесеного у реєстр за №8606. Відчуження квартири за договором купівлі-продажу вчинено за 15 894 грн. (а.с.129-130). Таким чином, з огляду на те, що придбання спірної квартири [ADDRESS] мало місце 11.07.2008 року і між придбанням вказаного помешкання та реалізацією [PERSON] власної квартири [ADDRESS] пройшов незначний проміжок часу, суд вважає доведеним факт вкладення [PERSON] у придбання квартири [ADDRESS] 15 894 грн. особистих коштів, що є 2, 29%, або 229/10 000 частин від загальної вартості вказаного майна. У відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги твердження [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] начебто була продана за 175 000 доларів США, які і були вкладені нею особисто у придбання квартири [ADDRESS] оскільки сума зазначена в договорі про завдаток від 24.05.2008 року суперечить змісту чинного, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2008 року, ціні угоди та сумі розрахунку між сторонами. За таких обставин, з огляду на положення ст.ст. 60,61 СК України 97,71% квартири [ADDRESS] були спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а отже після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшло 48.855% , або 9771/20 000 частин вказаної квартири. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] також було продано належний їй житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 08.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ярмак Л.К. та зареєстрованим в реєстрі за №1756 (а.с.131-132). Вказане нерухоме майно належало позивачу за зустрічним позовом на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 08.12.2015 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Костирком Р.Я. за реєстровим №8322, зареєстрованого КП БТІ м. Донецька 03.08.2007 року в книзі 227, номер запису 63624. Продаж житлового будинку було здійснено за 110 383,00 грн. Таким чином, з огляду на те, що придбання спірного автомобіля "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER] мало місце 25.10.2009 року і між придбанням вказаного майна та реалізацією [PERSON] власного будинку [ADDRESS] пройшов незначний проміжок часу, суд вважає доведеним факт вкладення [PERSON] у придбання автомобіля 110 383,00 грн. особистих коштів, що є 85%, або 17/20 частин від загальної вартості вказаного майна. Відтак, різниця між сумою, за яку було придбано автомобіль "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], та сумою, за яку було продано житловий будинок [ADDRESS] складає 19617,00 грн. Отже, вказана різниця у сумі 19617,00 грн. не є особистою приватною власністю [PERSON], а належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За таких обставин після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної йому на праві власності 48.855% , або 9771/20 000 частин квартири [ADDRESS] та 7,5% або 3/40 частин автомобіля "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. За приписами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (а.с.66), [PERSON] є рідним сином [PERSON] (а.с.83), [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.74), а [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с.87), відтак вони всі є спадкоємцями першої черги. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що інших спадкоємців за законом виявлено не було. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч.2 ст.1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України (а.с.75). [PERSON] також прийняла спадщину шляхом подання до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України (а.с.69). У свою чергу [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри [PERSON], після чого остання звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.83). Крім того, [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого [PERSON], після чого остання звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.84). Зважаючи на вищевикладене, спадкоємцями після смерті [PERSON] залишились [PERSON] та [PERSON] Ч.1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу її довірительці свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] та на 1/4 частину автомобіля "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], однак постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.12.2015 року з посиланням на норму п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5, позивачеві за первісним позовом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позаяк спадкоємцем не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві [PERSON], а також у зв'язку з поданою неналежним чином оформленою заявою (а.с.98, зворотній бік, 99). Як пояснила у судовому засіданні [PERSON], правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у [PERSON], оскільки згадане майно зареєстроване за останньою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України ). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] право власності на 6/25 частин квартири [ADDRESS] та на 3/80 частин автомобіля "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]. Також суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 229/10000 частин квартири [ADDRESS] та на 17/20 частин автомобіля "Hyundai Matrix", 2008 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]. Таким чином, первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково. Суд не вважає за доцільне здійснювати розподіл судових витрат між сторонами з огляду на пропорційність задоволення їх вимог. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 392, 1258, 1261, 1269, 1270, 1274, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 61 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial