Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

26.12.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його мати - [PERSON], яка померла [INFO], за життя працювала в колективному сільськогосподарському підприємстві «Наш край», що в подальшому було перейменовано на приватну агрофірму «Поповицька», і станом на 01.01.1996року була включена в список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), однак на час видачі сертифікатів померла, тому сертифікату на середню земельну частку (пай) їй не було видано. Стверджує, що за життя мати склала в його користь заповіт від 20.11.1996року і йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НА №0627031 від 15.07.1997року на спадкове майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] та двох грошових вкладів з належними процентами та компенсації в Ощадбанку. В той же час, у даному свідоцтві про право на спадщину, до складу спадкового майна не було включено вищевказану середню земельну частку (пай), оскільки мати за життя не отримала відповідного сертифікату. Таким чином, оскільки право на земельну частку (пай) не було належним чином оформлено за померлою [PERSON], то він (позивач) не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 1,92 га із земель Поповицької сільської ради в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача - Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представники третіх осіб - Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, Мостиської державної нотаріальної контори та Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у попереднє судове засідання не з'явилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Так, право на земельну частку (пай), згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995року за №720/95, мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»№ 899-IV від 05.06.2003 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995року за №720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу 1990 р., право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], за життя працювала у колгоспі ім.Щорса, що на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, яке в подальшому було перейменоване на колективне сільськогосподарське підприємство «Наш край» та надалі реорганізовано у Приватну агрофірму «Поповицька». Згідно проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Наш край» станом на 18.07.1996року [PERSON] була включена у списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Однак, на час видачі сертифікатів (станом на 11.04.1997року) сертифікату на середню земельну частку (пай) останній не було видано і в нарізку земельних ділянок не було включено, оскільки остання померла [INFO]. Відповідно до Проекту роздержавлення КСП «Наш край» розмір середньої земельної частки (паю) складає 2,41 умовних кадастрових гектарів сільськогосподарських угідь. При цьому, за [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,49 га із земель сільськогосподарського призначення, тому розмір її земельної частки (паю) становить 1,92 га (2,41 - 0,49 = 1,92). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 15.07.1997року (номер спадкової справи - 175/97), на підставі заповіту, посвідченого у виконкомі Поповицької сільської Ради народних депутатів 20.11.1996року за реєстровим №66, спадкоємцем майна [PERSON] є її син - [PERSON] - позивач у справі. В той же час, у зв'язку із тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не одержала сертифіката на право власності на земельну частку (пай), позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 15.07.1997року (номер спадкової справи - 175/97); копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; листом Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області «Про надання інформації» №02-18/360 від 14.12.2016року; копією ухвали Поповицької сільської Ради народних депутатів №1 2 сесії 2 скликання від 18.07.1996року «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку»; копією списку осіб, які мають право на земельну частку Поповицької сільської Ради народних депутатів Мостиського району Львівської області; довідкою, виданою виконавчим комітетом Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1364 від 14.12.2016року; довідками, виданими ПАФ «Поповицька» №52 та №53 від 14.12.2016року; Листом Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області від 06.12.2016року; копією протоколу №1 Розгляду проекту роздержавлення і приватизації землі на засіданні приватизаційної комісії Поповицької сільської Ради Мостиського району Львівської області. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті мала право на земельну частку (пай) площею 1,92 умовних кадастрових гектара із земель Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, та те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна своєї матері [PERSON] та прийняв спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, суд приходить до висновку, що право власності на спірну земельну частку (пай) перейшло у порядку спадкування до позивача, тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved