Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви. В обґрунтування позову вказала, що під час шлюбу з відповідачем у 2014 році вона отримала інвалідність, станом на сьогоднішній день є інвалідом ІІІ групи, інвалідність пов`язана з онкологічним захворюванням, має незадовільний стан здоров`я, постійно потребує матеріальної допомоги пов`язаної з хворобою, єдиним її доходом є пенсія, якої не вистачає для забезпечення лікуванням, продуктами харчування, одягом. При цьому [PERSON] є працездатною особою, має постійний дохід, інших утриманців не має, тяжкими хронічними захворюваннями не страждає, однак надавати їй матеріальну допомогу відмовляється. Ухвалою судді від 23 листопада 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному об`ємі, просять задоволити їх. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду письмовий відзив у якому просили відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у ньому. Разом з тим представник відповідача у судовому засіданні вказав, що станом на сьогоднішній день шлюб між сторонами розірваний, під час шлюбу позивачці встановлено групу інвалідності, проте заперечив, що відповідач офіційно працює, оскільки перебуває у постійному пошуку роботи, утримує себе за рахунок періодичних заробітків. Одночасно, звертає увагу суду, що позивач отримує пенсію розмір якої перевищує прожитковий мінімум встановлений законом, а тому в силу вимог ст. ст. 75, 76 СК України у позові слід відмовити. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 10 травня 1992 року перебували у шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Поліською сільською радою народних депутатів від 10.05.1992). Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09.12.2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 03.06.2020, та довідки МСЕК серії АВ № 0056740 від 10.06.2020, [PERSON] було призначено пенсію по інвалідності як інваліду ІІІ групи загального захворювання на термін по 01.07.2021. Згідно ряду медичних документів за період з 2014 року по 2020 рік, [PERSON] постійно лікується у медичних закладах. Відповідно довідок про доходи ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 9211242832871275 від 13.11.2020, та № 4751967607701772 від 15.01.2021, [PERSON] перебуває на обліку ГУ ПФУ в Хмельницькій області і отримує пенсію по інвалідності, а саме за період 01.07.2020 по 31.12.2020 отримала пенсію в розмірі 12600 грн., тобто в місяць 2100 грн. У відповідності до трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 15.05.2014 ніде не працює. Також вказане стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за 1 квартал 2014 року по 3 квартал 2020 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] окремо один від одного суду показали, що [PERSON] має онкологічне захворювання, постійно потребує сторонньої допомоги, пенсії їй не вистачає, чоловік в свою чергу неналежно допомагає їй. Внаслідок чого вони та громада села постійно допомагає позивачці матеріально, а також допомагають ведені домашнього господарства, через відсутність належних коштів, позивачка змушена була продати худобу. Проте суд зауважує наступне. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно з частиною першою, абзацом першим частини другої статті 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. На день пред`явлення позову прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році для осіб, які втратили працездатність (до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку - частина четверта статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", тобто [PERSON] є такою, що втратила працездатність), становив 1 712,00 грн. На день ухвалення рішення прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2021 році для осіб, які втратили працездатність, становить 1 769,00 грн. Ці розміри встановлені Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". На день пред`явлення позову та ухвалення рішення розмір пенсії [PERSON] складав 2 100,00 грн. на місяць, що підтверджується довідками про доходи Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.11.2020 та 15.01.2021. Отже, як на день пред`явлення позову, так і як на день ухвалення рішення розмір пенсії [PERSON] забезпечував та забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, а відтак [PERSON] , не вважається такою, що у розумінні частини четвертої статті 75 Сімейного кодексу України потребує матеріальної допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed