Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач, ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10 165,02 грн., 3% річних у розмірі 786,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 147,21 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] одержує послуги з централізованого постачання холодної види та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] на підставі публічного договору (оферти) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (у подальшому перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал») як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Проте, зобов`язання відповідача щодо своєчасної оплати за спожиті послуги виконані не були, у зв`язку із чим, утоворилася заборгованість. За період часу з 01.12.2015 року по 30.09.2020 року (з урахуванням щоквартального внеску, встановленого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 року № 1716) заборгованість відповідача становить 10 165,02 грн. Також позивачем, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нараховано 3% річних у розмірі 786,61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 147,21 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, одержане останнім 14.06.2021 року. 01.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові. 27.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає, що у грудні 2015 року відповідачем були встановлені лічильники гарячої та холодної води. З 05.08.2014 року по 01.03.2016 року відповідач отримував послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі Договору-1, а з 01.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (Договір-2). Пунктом п. 2.5 Договору-2 встановлено, що показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця. Однак з 01.12.2015 року по 30.09.2019 року та з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року зняття та передавання показань квартирного засобу обліку здійснено не було, у зв`язку із чим виконавець (позивач) здійснював нарахування за надані послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач звертався із заявами про проведення перерахунку відповідно до показань лічильників, останній не надав. Так саме, як і не надав доказів оплати отриманих послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. 27.07.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові заперечення на пояснення позивача в яких останній просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові. 02.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в якій просив стягнути з ПрАТ «АК «Київводоканал» на користь [PERSON] витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 4 000,00 грн. 02.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі в яких останній зазначив, що у зв`язку із наданням відповідачем копій актів контрольного зняття показань, ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснило коригування вартості наданих послуг на суму 8 290,88 грн., у зв`язку із чим заборгованість відповідача за наданні у період з 01.12.2015 року по 30.11.2020 року послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) становить 2 118,77 грн. (2 174,37 грн. з внеском на обслуговування вузла комерційного обліку). 27.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору в яких останній просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 4 000,00 грн. 04.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява в якій останній зазначив, що після коригування заборгованості, відповідач в добровільному порядку сплатив основну заборгованість та станом на 26.08.2021 року заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення у відповідача перед позивачем відсутня. Проте, сплата основної заборгованості не звільняє відповідача від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних. 27.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли письмові пояснення у справі, в яких останній просив задовольнити позов в повному обсязі, зазначивши, що заборгованість відповідачем сплачена в добровільному порядку після подання позовної заяви, а сплата основного боргу не звільняє відповідача від сплати інфляційних трат та трьох процентів річних за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, у поясненнях позивач вказав на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування та такі витрати мають бути співмірними із, зокрема, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, представником відповідача заявляються правові витрати у розмірі 4 000,00 грн. за підготовку та подачу відзиву на позовну заяву та заперечень, які є різними процесуальними діями, водночас, за своєю суттю та змістом всі процесуальні документи, направлені до суду представником відповідача, є ідентичними один одному. Відтак позивач вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню до 1,00 грн. 08.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові заперечення на пояснення позивача у справі, в яких останній просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (у подальшому перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал») як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір-1). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Отже, суд вважає, що [PERSON] отримував послуги з централізованого постачання холодної види та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору-1, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору-1 від відповідача не надходило. 01.03.2016 року між ПАТ «АК «Київводоканал» (Виконавець) та [PERSON] (Споживач) був укладений договір 0182456 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] (далі - Договір-2). Відповідно до п. 1.1 Договору-2, Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Як визначено у п. 2.1 Договору-2, тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (холодної та гарячої води) за куб. метр води та стоків встановлюються уповноваженим органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. У разі зміни тарифів у період дії цього договору нові тарифи застосовуються з моменту їх введення в дію без внесення змін до цього договору. У пункті п. 2.5 Договору-2 сторони погодили, що показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця. Згідно п. 3.1 Договору-2, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У п. 4.2 та п. 4.4. Договору-2 сторони погодили, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в повному обсязі в установлений договором строк, а Виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору. Відповідно до п. 9.1 Договору-2, цей Договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Отже, з 01.03.2016 року по теперішній час [PERSON] споживає послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору-2. Згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як визначено у ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, [PERSON] одержує житлово-комунальні послуги, що останнім не заперечується, проте, належним чином в установленому законом порядку за них не сплачує. За період часу з 01.12.2015 року по 30.09.2020 року заборгованість відповідача становила 10 109,42 грн. Оскільки з 01.12.2015 року по 30.09.2019 року та з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року зняття та передавання показань квартирного засобу обліку відповідачем здійснено не було, Виконавець здійснював нарахування за надані послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. Разом з тим, після надання [PERSON] копій актів контрольного зняття показань, ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснило коригування вартості наданих послуг на суму 8 290,88 грн., у зв`язку із чим заборгованість відповідача за наданні у період з 01.12.2015 року по 30.11.2020 року послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) становить 2 118,77 грн. (2 174,37 грн. з внеском на обслуговування вузла комерційного обліку). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 № 1716 для відповідного будинку у розмірі 11,12 грн. щоквартально, однак він не сплачений Відповідачем, внаслідок чого борг складає 55,60 грн. Після коригування ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованості [PERSON] її сплатив та, відповідно до Довідки від 14.09.2021 року № 11344/8/8/02-21, станом на 26.08.2021 року заборгованість [PERSON] перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відсутня. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання за період з грудня 2015 року по листопад 2020 року три проценти річних у розмірі 786,61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 147,21 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. При цьому суд зазначає, що виконання основного зобов`язання не звільняє від сплати індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення такої сплати. Разом з тим, ПрАТ «АК «Київводоканал» нарахувало три проценти річних та інфляційні втрати за період з грудня 2015 року по листопад 2020 року, а представник відповідача у всіх заявах по суті справи просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові. Як визначено у ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Отже, з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відтак, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 21 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу Як визначено у ч. 3 та ч. 4 ст. 268 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, беручи до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, зважаючи на те, що оплата послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення носить періодичний характер, суд вважає за можливе стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за три роки. Так, ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду із даним позовом 21.01.2021 року, що підтверджується штампом поштового відділення. Відтак, з огляду на принцип диспозитивності та заявлений позивачем у розрахунку період нарахування трьох процентів річних й інфляційних втрат з грудня 2015 року по листопад 2020 року, з урахуванням позовної давності період за який стягуються три проценти річних та інфляційні втрати становить з січня 2018 року по листопад 2020 року. При цьому, суд також бере до уваги, що, як зазначає сам позивач, сума заборгованості після коригування становить 2 174,37 грн. Отже, з урахуванням викладеного, з [PERSON] на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягають стягненню за період з січня 2018 року по листопад 2020 року три проценти річних у розмірі 188,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 371,89 грн. За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до [PERSON] в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 188,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 371,89 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 410 від 20.01.2021 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 97,09 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, представником [PERSON] у даній справі був адвокат Журавьов Олексій Сергійович, який діяв на підставі ордеру серії АА № 0010788 та договору № 06/21-07 про надання правничої (правової) допомоги від 24.06.2021 року. Як визначено у ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначає представник відповідача у заяві від 27.07.2021 року, що надійшла на адресу суду 02.08.2021 року, витрати [PERSON] на правничу (правову) допомогу склали 4 000,00 грн. Так, 24.06.2021 року між [PERSON] (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «АСТРЕЯ» укладено договір № 06/21-07 про надання правничої (правової) допомоги, згідно п. 4.1 якого гонорар за надання правничої (правової) допомоги, наданої за цим договором, здійснюється Клієнтом відповідно до фактичного обсягу наданих адвокатами та/або працівниками АО послуг, на підставі рахунків, не пізніше трьох днів з моменту отримання Клієнтом рахунку. Адвокатське об`єднання «АСТРЕЯ» виставило рахунок-фактуру № СФ-0000006 від 20.07.2021 року на суму 4 000,00 грн. за підготовку та подачу відзиву на позовну заяву та заперечень у справі № 757/3778/21-ц, який був сплачений відповідачем 26.07.2021 року відповідно до платіжного доручення № P242238524J232178C6F. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Як визначено у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, знайшов своє втілення принцип змагальності, зокрема, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Так, ПрАТ «АК «Київводоканал» у письмових поясненнях у справі від 11.10.2021 року № 315/12/12/02-21, які надійшли на адресу суду 27.10.2021 року, останнє просило зменшити розмір витрат відповідача на правову допомогу до 1,00 грн., оскільки позивач вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування та такі витрати мають бути співмірними із, зокрема, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а всі процесуальні документи, подані представником відповідача, за своєю суттю та змістом є ідентичними один одному. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У частині п`ятій ст.. 141 ЦПК України визначено, що, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Отже, в частині третій статті 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial