Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

28.09.2021 року, [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду через свого представника, адвоката М`якенького С.В., з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 32462, вчинений 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» грошових коштів за кредитним договором із АТ «Індустріально-експортний банк» в сумі 9579 гривень 98 копійок. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 3 вересня 2021 року на його мобільний телефон надійшло повідомлення з банку про накладення арешту на карткові рахунки. 10.09.2021 року, звернувшись до Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дізнався що відносно нього відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 32462, вчиненим 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за яким було запропоновано стягнути невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за кредитним договором із АТ «Індустріально-експортний банк» в сумі 9579 гривень 98 копійок. При цьому, за постановою державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти, що перебувають на всіх рахунках позивача. Разом з тим, позивач не визнає суму заборгованості, оскільки жодних повідомлень про таку не отримував та вважає її спірною. Не оспорюючи факту укладення кредитного договору з АТ «Індустріально-експортний банк», послався на безпідставність стягнення за виконавчим написом, через пропуск строків позовної давності (13 років після укладення договору). Також послався на порушення нотаріусом підпунктів 1.1,1.2 пункту 1 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерсва юстиції України від 22.02.2012 року № 296, з урахуванням скасування Київським апеляційним адміністративним судом від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Виходячи з таких обгрунтувань, а також з урахуванням того, що його не було поінформовано про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису, вважає, що такий виконавчий напис є незаконним та необґрунтованим. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 року матеріали позовної заяви передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 20.10.2021 року о 09:00 год., який відкладений на 01.12.2021 року 09:00, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Крім того, ухвалою суду від 29.09.2021 року було забезпечено даний позов, шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 6668734, яке відкрите постановою від 03.09.2021 року старшого держвиконавця Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Піскуна В.В. на підставі виконавчого напису № 32462, вчиненого 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» грошових коштів в сумі 9579 гривень 98 копійок до набранням законної сили рішенням суду за [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню . Також, ухвалою судді від 21.10.2021 р. клопотання представника позивача задоволене та витребувано з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» інформацію : чи дійсно АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк»; якщо так, чи укладався між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір № 558/706778 від 17.07.2007; чи укладався між АТ «Індустріально-експортний банк» або його правонаступниками договір про відступлення права вимоги (чи інший подібний договір), за яким право вимоги за кредитним договором з [PERSON] , перейшло до іншого кредитора із вказівкою реквізитів договору та з ким його укладено. 02.11.2021 року на адресу суду від представника відповідача - ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ» В.І. Яворського надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст..206 ЦПК України, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису нотаріусу № 32462 від 07.05.2021 року, таким, що не підлягає виконанню та просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 227,00 грн. (інші 50 відсотків судового збору просить компенсувати позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги не визнав просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа пояснень по справі не надавала, в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши доводи позовної заяви і заяви відповідача про визнання позовних вимог та дослідивши додані до них письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку 07.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 32462 щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ» боргу за кредитним договором №558/706778 від 17.07.2007 року, укладеним між первісним кредитором - Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», код платника податків ЄДРПОУ 14361575 та [PERSON] . Стягнення заборгованості складає 9579.98 грн., загальна заборгованість боржника становить 9629.98 грн. (а.с.11). На виконання виконавчого напису старшим державним виконавцем Новобузького відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Піскуном В.В. 03.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66687734, а також винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.12-16). Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, посилаючись на те, що його не було попереджено про усунення порушень за кредитним договором, а у нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису були відсутні підстави для визнання суми заборгованості безспірною. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17 та підтверджений у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц. Подання позивачем даного позову суд розцінює як незгоду [PERSON] із пред`явленою йому заборгованістю, а, отже, наявністю спору щодо її розміру. Суд також приймає до уваги, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Отже, станом на час вчинення виконавчого напису - 07.05.2021 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). Як зазначалось вище, за ухвалою суду, витребовувалась у третьої особи копія нотаріальної справи про посвідчення виконавчого напису нотаріусу № 32462 від 07.05.2021 року, але такі докази суду надані не були, ані третьою особою - приватним нотаріусом Остапенко Є.М., ані відповідачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» . Крім того, стороною відповідача суду не надано доказів про те, що кредитний договір № 558/706778 від 17.07.2007 року, укладеним між первісним кредитором - Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] від 31.12.2020 року, був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо даного договору, натомість подана заява про визнання позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Суд, враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, своботи та інтереси інших осіб, вважає позовні вимоги обґрунтованими та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі і наявність законних підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 32462, вчиненого 07.05.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 9629,98 грн. Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем, до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, як вбачається з ухвал судді від 29.09.2021 року про відкриття провадження в справі та про забезпечення позову, сплата судового збору позивачу була відстрочена до ухвалення судового рішення у справі. На час винесення судового рішення позивач судовий збір не сплатив, тому, суд застосовує положення частини 1 статті 141 ЦПК України, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь держави 50 % судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову в сумі 454 гривні та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 227 гривень, а інші 50 відсотків, що підлягають сплаті, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до такого. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача, адвокат М`якенький С.В., у своїй заяві від 01.12.2021 року просив здійснити розподіл судових витрат, а саме витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень, які понесе позивач, на підставі доказів, які він надасть до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. До своєї заяви представник залучив копію договору № 26-ф-2021 від 13.09.2021 року, згідно пункту 4.1 якого за надану правову допомогу клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в сумі 3000 гривень після ухвалення судом рішення . Представник відповідача Яворський Р.І. подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, просячи зменшити її з 3000 гривень до 1025 гривень, обґрунтовуючи малозначністю та відсутністю необхідності адвокату приймати участь у судових засіданнях про справі та додавши приблизний розрахунок судових витрат по аналогічним справах. Також вважав, що ненадання доказів про укладення договору адвоката з клієнтом, а також недоведення розміру таких витрат є підставою для відмови у стягненні таких. Суд, дослідивши подані представником позивача докази та виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням заперечень відповідача та документів, які він надав, дійшов до такого висновку. Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також від 18.08.2021 року у справі № 300/3178/20. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду ВС/КАС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19. При цьому, судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою та необхідною. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved