Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору із застосуванням наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 серпня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 010602. Відповідно до умов даного договору відповідач взяв на себе зобов*язання придбати предмет лізингу - Mitsubishi Outlander, зазначений у п. 1.1 та специфікації що є додатком № 3 до договору, вартістю 350 000 грн. На виконання умов договору вона сплатила відповідачу на р/р № 26006379153 аванс у розмірі 35 000 грн. Після детального вивчення умов договору було з'ясовано що він не містить конкретних визначень щодо предмету договору, не вказано рік випуску транспортного засобу, тип кузову, об'єм та потужність двигуна, не вказано в кого саме лізингодавець придбає предмет договору; не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержавачем предмета договору. Крім того як пізніше стало відомо із офіційних джерел з сайту національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Державного реєстру фінансових установ, що у відповідача відсутня ліцензія на надання фінансових послуг. 26 серпня 2014 року нею на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про повернення грошових коштів однак листами від 01 жовтня 2014 року та 26 вересня 2014 року отримала відмову. Тому позивач з посиланням на норми ст.ст. 215, 216, 220, 227 ЦК України просила суд визнати договорі недійсним та стягнути з відповідача сплаченні нею грошові кошти в розмірі 35 000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмові заперечення, просили слухати справу за відсутності їх представника. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, 18 серпня 2014 року між [PERSON] та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" було укладено договір фінансового лізингу № 010602 /а.с. 7-13/. Відповідно до умов даного договору відповідач взяв на себе зобов*язання придбати предмет лізингу - Mitsubishi Outlander, зазначений у п. 1.1 та специфікації що є додатком № 3 до договору, вартістю 350 000 грн. На виконання умов договору [PERSON] сплатила відповідачу на р/р № 26006379153 аванс у розмірі 35 000 грн /а.с.16/. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Після детального вивчення умов договору позивачем було з'ясовано що він не містить конкретних визначень щодо предмету договору, не вказано рік випуску транспортного засобу, тип кузову, об'єм та потужність двигуна, не вказано в кого саме лізингодавець придбає предмет договору; не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору. Крім того як пізніше стало відомо із офіційних джерел з сайту національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Державного реєстру фінансових установ, що у відповідача відсутня ліцензія на надання фінансових послуг. В зв'язку з чим 26 серпня 2014 року [PERSON] на адресу відповідача направила досудову вимогу про повернення грошових коштів однак листами від 01 жовтня 2014 року та 26 вересня 2014 року отримала відмову /а.с. 17-19/. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Укладений між ТОВ "ЛК "Автофінанс" та [PERSON] Договір складається з основного тексту Договору, Додатку № 1 (графік сплати авансу до моменту передачі предмета лізингу), Додатку № 2 (графік сплати лізингових платежів після отримання предмета лізингу) та Додатку № 3 (Специфікація на предмет лізингу). Відповідно до п. 14.13 Договору, Додатки до Договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, Додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року. Також, у п.п. 8.2.1, 8.2.2 ст. 8 Договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У Додатку № 2 також міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис Позивача стоїть поряд з вказаною інформацією. До того ж, у п. 8.2.3 ст. 8 Договору міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу. Пунктом 1.7 ст. 1 Договору чітко визначено "Предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу (50% від вартості Предмета Лізингу), Комісії за організацію та оформлення даного Договору (10% від вартості Предмету Лізингу) та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу)". При підписанні Договору позивачем була сплачена Комісія за Організацію в розмірі 35 000,00 грн. ні Авансового платежу, ні Комісії за передачу предмета Лізингу, в розмірі 3 % від вартості Предмета Лізингу [PERSON] не сплатила. Оскаржуваний договір фінансового лізингу від 18 серпня 2014 р. №010602 та додатки №№ 1, 2, 3 до договору містять необхідні данні, а саме найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. [PERSON] своїм підписом підтвердила свою згоду на умови які були викладені в договорі фінансового лізингу від 18 серпня 2014 року. Таким чином, при укладенні договору було дотримано усі вимоги ст.ст. 202,203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча 6 однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). На момент укладення договору Позивач особисто обрав та сторони Договору погодили , що предметом лізингу є автомобіль Mitsubishi Outlander та лізингодавець (Відповідач) зобов'язаний набути у свою власність цей автомобіль, після виконання певних умов, зареєструвати, застрахувати та передати предмет лізингу у користування Позивачу. На момент укладення договору у лізингодавця був відсутній транспортний засіб, оскільки особливістю укладення саме цього правочину є набуття товару у власність у майбутньому. Відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце тоді, коли одна сторона навмисно вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, а також, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування". Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 230 суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо "одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 229 цього Кодексу)". Відповідно до ст. 229 ЦК України "істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням". Однак позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження введення її в оману. Договір та додатки до нього, підписані сторонами, містять детальний опис послуг, що надаються Відповідачем. В момент підписання Договору Позивач отримав примірник Договору та додатки до нього. Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Договору. Наявні письмові докази, які свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання Договору, а саме: підписи Позивача у Договорі та додатках до нього, сплата комісії за організацію, Позивачем жодним чином не спростовані. Крім того, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочин Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення". Підписавши Договір та додатки до нього, Позивач тим самим підтвердив свою обізнаність з умовами Договору та висловив свою згоду з цими умовами. Стосовно посилання позивача не нечесну підприємницьку діяльність, суд не бере до уваги виходячи з наступного Так, ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи. Положення ч. 4 ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачає, можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги визначений Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами -суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Держкомфінпослуг від 22.01.2004 року №21. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу; довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Відповідач отримано необхідну Довідку ФЛ № 486 (рішення про взяття на облік № 1217 від 11.09.2012 року), видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з якої вбачається, що ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" взято на облік як установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу. Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено необхідності отримання ліцензії на надання послуг з фінансового лізингу відповідними суб'єктами. Відповідач не здійснює прямого та опосередкованого залученням фінансових активів від фізичних осіб, лізингоодержувач (фізична особа чи юридична особа) сплачує аванс за транспортний засіб, а саме суму, яка відшкодовує частину вартості обраного ним предмета лізингу, що прямо передбачено Законом "Про фінансовий лізинг". Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право: інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; Законодавством не було визначено конкретного порядку, якого слід дотримуватись лізингодавцям, при отриманні лізингових платежів від лізингоодержувачів. Сторони вправі обрати та погоджувати будь-які умови договору та будь-які лізингові платежі, які необхідні сторонам для належного виконання правочину. Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Стосовно нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. ЦК України та Закон України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, оскільки до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), які містяться у параграфі 1 загальні положення про найм (оренду ) глави 58 ЦК України , з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Положення про найм (оренду) транспортного засобу згідно з параграфом 5 глави 58 ЦК України до договору фінансового лізингу не застосовуються. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed