Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у місті Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Довіра та Гарантія ", Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві про відшкодування шкоди, та просив суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь [PERSON] - 279 023 гривень ( двісті сімдесят дев'ять тисяч двадцять три гривні ) 60 копійок у рахунок відшкодування шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у місті Києві, що діє на підставі довіреності № б / н від 12 березня 2018 року [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення в повному обсязі, та просила суд відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві № 1412 / 806 - 4464 від 03 травня 2018 року ( а. с. 189 ) [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення в повному обсязі, та просила суд відмовити у їх задоволенні. Треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Довіра та Гарантія ", Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції Київської області в судове засідання не з"явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як слідує з матеріалів цивільної справи, та встановлено в ході судового розгляду зазначеної справи, 02 серпня 2010 державним виконавцем

Outcome: dismissed