Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

17.04.2019 року до суду звернувся представник позивача адвокат Бірючинський Е.О. з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 769890 грн. 12 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, та 10000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2018 року заступником начальника Харківської митниці ДФС начальник УПМП та МВ Волокітіним Є.П. було винесено постанову в справі про ПМП №1258/80700/17 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 485 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 769890,12 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року, яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року, вказану постанову було визнано протиправною та скасованою. 15.02.2019 року позивач направив звернення до Харківської митниці ДФС про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, однак 18.03.2019 року було отримано відповідь про відмову у вказаному відшкодуванні. Вказаними діями позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що в період з 22.02.2018 року по 17.12.2018 року позивач вважався таким, що скоїв адміністративне правопорушення, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 769890,12 грн., що дорівнює накладеному адміністративному стягненню. Представником відповідача Харківською митницею ДФС надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди. Обставини встановлені судовим рішенням по справі №640/3438/18 не мають преюдиціального значення для розгляду вказаної справи. Норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Харківська митниця ДФС не є ані органом, що здійснює ОРД, ані органом досудового розслідування. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, та вказав, що її розмір відповідає сумі штрафу у скасованій постанові, та у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності його покинула дружина. Представник відповідача Слобожанської митниці Держмитслужби Стеценко Т.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. 17.04.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Сенаторову В.М. Ухвалою судді від 15.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою суду від 05.09.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. 07.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, та справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 15.04.2020 року справу прийнято до провадження судді, та призначено судове засідання по справі. Ухвалою суду від 09.10.2020 року залучено до участі в справі в якості правонаступника відповідача Харківської митниці ДФС Слобожанську митницю Держмитслужби. Судом встановлено, 05.09.2017 р. о 12.00 год. позивач ввіз на митну територію України через митний пост «Краківець - Корчова» Львівської митниці ДФС транспортний засіб марки «ВМW 525», державний реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , VIN: [NUMBER] в митному режимі транзит. 26.09.2017 р. о 01 год. 03 хв. вказаний автомобіль був вивезений за межі митної території України позивачем. Листом від 25.09.2017 р. №1646/7120-31-21-10 Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області повідомила заступника начальника управління протидії митним правопорушенням - начальника відділу оперативного реагування Харківської митниці ДФС Гриценка С.М. щодо протиправного використання позивачем автомобіля BMW 5 Series, номерний знак [NUMBER] , що ввезений в Україну у митному режимі транзит. Було встановлено, що позивач здійснював реалізацію вказаного автомобіля, розмістивши інформацію про продаж на лобовому склі. 21.11.2017 р. головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил №1258/80700/17 за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.485 МК України відносно позивача. 22.08.2018 р. заступник начальника Харківської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Волокітін Є.П., розглянувши матеріали справи про порушення митних правил №1258/80700/17 розпочатої 21.11.2017 р. за ознаками вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, виніс постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 МК України, накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 (триста) відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 769890,12 грн. Позивач не погодився з вказаною постановою, та звернувся до суду з відповідним позовом про її скасування та визнання її протиправною. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року по справі №640/3438/18, позов [PERSON] задоволено, а саме визнано протиправною та скасовано постанову Харківської митниці ДФС про порушення митних правил №1258/80700/17 від 22.02.2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 485 МК України із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 769890,12 грн. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року вказане рішення суду залишено без змін. При цьому судами під час розгляду адміністративної справи встановлено, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 485 МК України, не доведена належними та допустимими доказами. У зв`язку з чим, позивач звернувся до Харківської митниці ДФС з заявою про відшкодування завданої йому моральної шкоди, однак йому було останнім відмовлено, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. У пункті 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вирішуючи вказаний спір, суд відповідно до положень статті 82\~ЦПК України враховує, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року встановлено протиправність вказаної постанови, та її скасовано. Встановивши, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником митниці безпідставно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167,1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого. Також, сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм ст. 1174 Цивільного кодексу України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. За таких обставин, суд вважає, що враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, а саме через обвинувачення у вчиненні такого адміністративного правопорушення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 4000 грн., що є спів розмірним до завданої шкоди, а тому суд частково задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у вказаній сумі, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище обставин, та погоджується з доводами представника відповідача про неможливість застосування до вказаних правовідносин ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та позивачем не доведені обставини, що внаслідок складання вказаної постанови в нього була зруйнована родина. Пунктом 5 ст.4 Указу Президента\~України «Про\~Положення про\~Державну казначейську\~службу України» передбачено, що Державне казначейство України, відповідно до покладених завдань, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу. В обґрунтування якої додано договір доручення про надання правничої допомоги від 17.12.2018 року, додаток до нього від 01.02.2019 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 16.04.2019 року, копію ордеру, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, та копію квитанції до прибуткового касового ордера №12 від 01.02.2019 року, відповідно до якої позивач сплатив адвокату Бірючинському Е.О. кошти в розмірі 10000 грн. Так, в судовому засіданні встановлено, що правничу допомогу позивачу надавав адвокат Бірючинський Едуард Олександрович (свідоцтво №2114 від 12.07.2017). Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення усправі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надані документи позивачем відповідно до положень ст. 15,\~77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа перебувала в провадженні суду з квітня 2019 року, та по справі було проведено лише одне судове засідання за участю адвоката, який окрім позову, клопотання про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, та клопотань про відкладення судового розгляду в процесі розгляду справи не подавав, з матеріали справи не знайомився, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є значно завищеним, тому суд вважає, що співмірним розміром судових витрат на надання правничої допомоги, враховуючи складність даної справи, є 2000 грн., що підлягають відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, а в іншій частині суд вважає за доцільне відмовити за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial