Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що згідно із договором купівлі-продажу квартири від 25 серпня 2005 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] були власниками кожний по ? частки трикімнатної квартири [ADDRESS]. 06 серпня 2007 року між відповідачем [PERSON] і третьою особою: Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк", Банк) був укладений кредитний договір № 74-15, за умовами якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 80000 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент укладення договору складало 404000 грн. Також цього дня, 06 серпня 2007 року, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань по погашенню кредиту відповідач [PERSON] уклала із Банком іпотечний договір, який посвідчений нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-4068. При посвідченні цього іпотечного договору нотаріусом було накладено заборону на відчуження вказаної квартири, співвласниками якої тоді були [PERSON] та [PERSON] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року, яке набрало законної сили, іпотечний договір від 06 серпня 2007 року визнаний недійсним. Цим же рішенням суду за [PERSON] та [PERSON] за кожним визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Інша ? частка цієї квартири так і належить [PERSON] Виконати рішення суду та зареєструвати право власності за кожним із них на ? частку квартири неможливо, оскільки крім заборони на відчуження квартири, накладеної нотаріусом, Відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - Відділ ДВС) 10 грудня 2008 року винесено постанову про арешт вказаної квартири та заборону її відчуження. 14 жовтня 2009 року Відділом ДВС супровідною 275-дв7 б/н зазначену постанову про арешт майна боржника направлено для реєстрації. 16 жовтня 2009 року на підставі постанови Відділу ДВС реєстратором Київської обласної філії Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України арешт квартири зареєстрований, про що до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено запис за № 9157090. 09 вересня 2014 року нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] обтяження: іпотеку та заборону на відчуження квартири припинено. У знятті іншого обтяження (арешту) щодо належної їм на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] листом за № 13150 від 16 квітня 2014 року Відділом ДВС їм відмовлено із посиланням на те, що згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна знімається за постановою державного виконавця у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна. Оскільки відповідне рішення суду до Відділу ДВС ними не надано, зняти арешт із вказаної квартири неможливо. Також у листі зазначається, що арешт на квартиру Відділом ДВС накладено у зв'язку із перебуванням у нього на виконанні виконавчого напису № 2226 від 05 вересня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Київської міської нотаріальної контори [PERSON], про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" боргу за кредитним договором. Оскільки договір іпотеки квартири визнаний недійсним, квартира [ADDRESS] не є тим майном, за рахунок якого боржник [PERSON] може погасити свій борг перед Банком, так як одноособово квартира їй не належить. Наявність арешту на квартиру порушує їхні права та перешкоджає реєстрації права власності на квартиру у визначених судом частках. Враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог, просили скасувати арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS], зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16 жовтня 2009 року за № 9157090, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, супровідна 275-д, б/н від 14 жовтня 2009 року, ВДВС Броварського МРУЮ. Представник позивачів [PERSON] у суді позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечувала. Відповідач Відділ ДВС у суд не з'явився, подав до суду заяву, якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника. Третя особа: ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судове засідання теж не з'явилося, направило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, оскільки станом на 17 вересня 2014 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 74-15 від 06 серпня 2007 року. Арешт на квартиру є забезпеченням реального виконання нею свого зобов'язання. Підстави для зняття арешту відсутні. У разі зняття з майна арешту Банк буде позбавлений наданого законом права щодо задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на майно боржника. Просило у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 18 жовтня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2005 року за позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було зареєстровано за кожним право власності на ? частку трикімнатної квартири [ADDRESS]. 06 серпня 2007 року третя особа: ПАТ "ВіЕйБі Банк" і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 74-15, за умовами якого останній строком до 04 серпня 2017 року Банк надав кредит у розмірі 80000 доларів США, що на момент укладення договору за курсом Національного банку України складало 404000 грн. Цього ж дня між ПАТ "ВіЕйБі Банк" і [PERSON], яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], був укладений іпотечний договір, відповідно до п. 2.1 якого з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором зазначена вище квартира була передана в іпотеку Банку. Відомості про іпотеку нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], яка посвідчувала іпотечний договір, 06 серпня 2007 року булі внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження: 5431588. Також цією нотаріальною конторою 07 серпня 2007 року на підставі вказаного вище іпотечного договору у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на дане нерухоме майно, реєстраційний номер: 5440527. 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис № 2226 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" боргу в сумі 440614 грн. 89 коп., відповідно до якого в рахунок погашення боргу необхідно звернути стягнення на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. 10 грудня 2008 року під час примусового виконання даного виконавчого документа державним виконавцем Відділу ДВС було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 16 жовтня 2009 року на підставі цієї постанови Відділу ДВС, супровідного 275-дв7, б/н, відомості про заборону на нерухоме майно реєстратором Київської обласної філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України були внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер: 9157090. 10 червня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року, за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності за кожним на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 64,4 м2, житловою площею 39,3 м2. Цим же рішенням суду першої інстанції від 10 червня 2013 року визнано недійсним іпотечний договір, укладений 06 серпня 2007 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" і [PERSON], посвідчений нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-4069. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 09 вересня 2014 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] внесено відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження відомості про припинення іпотеки (реєстраційний номер: 5431588 від 06 серпня 2007 року) та припинення обтяження - заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер: 5440527 від 07 серпня 2007 року). У знятті арешту із квартири [ADDRESS], який накладений 16 жовтня 2009 року на підставі постанови Відділу ДВС, позивачам відмовлено, оскільки до Відділу ДВС ними не надано відповідне рішення суду, що підтверджується листом від 16 квітня 2014 року за вих. № 13150. За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 , ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 2005 року та рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року на даний час квартира [ADDRESS] належить на праві власності трьом особам: [PERSON] (? частка), [PERSON] (? частка) та [PERSON] (? частка). Зареєструвати своє право власності на ? частку вказаного нерухомого майна позивач [PERSON] не має можливості через наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження - арешту на зазначену квартиру (реєстраційний номер обтяження: 9157090), зареєстрованого 16 жовтня 2009 року на підставі постанови відповідача Відділу ДВС. Наявність арешту на належне позивачам [PERSON] та [PERSON] майно порушує їхні законні права та інтереси, будь-яких зобов'язань перед третьою особою: ПАТ "ВіЕйБі Банк" вони не мають. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved